Справа № 202/4767/21
Провадження № 2/202/422/2022
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 жовтня 2022 року Індустріальний районний суд м. Дніпропетровська

у складі: головуючого судді - Кухтіна Г.О.

за участю секретаря - Калантаєнка Д.В.,

представника відповідача за первісним

та позивача за зустрічним позовом - ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Дніпро цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя та за зустрічною позовною заявою ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя, -

І. Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача за первісним та зустрічним позовами.

ОСОБА_2 (позивач за первісним позовом) звернувся до суду із позовною заявою за змістом якої просив визнати у порядку поділу спільного майна подружжя право власності на транспортний засіб - Mitsubishi Lancer, 2007 року випуску, р.н.з. НОМЕР_1 ; стягнути з ОСОБА_3 грошову компенсацію вартості 1/2 частини автомобіля замість його частини у праві спільної сумісної власності, у розмірі 63 483,00 грн.

Заявлені вимоги обґрунтовані тим, що сторони по справі перебували у зареєстрованому шлюбі, мають двох неповнолітніх дітей. Наразі шлюб між сторонами розірвано. Під час перебування у шлюбі сторонами було придбано спірний транспортний засіб, який було зареєстровано на дружину. Позивач просить залишити у користуванні транспортний засіб дружині, у зв`язку із чим стягнути з неї 1/2 частину вартості автомобіля (а.с. 1-3).

ОСОБА_3 заперечувала проти заявлених вимог, надала відзив на позовну заяву. Заперечення викладені у відзиві обґрунтовані тим, що з 6 квітня 2021 року сторони по справі почали проживати окремо через напружені стосунки. Наразі вона проживає з двома спільними дітьми, в тому числі із дитиною з особливостями розвитку. З вказаного періоду ОСОБА_3 у зв`язку із зміною місця проживання, та в порядку компенсації за моральну шкоду а також незручності, які вона вимушена терпіти через переїзд, забрала в користування транспортний засіб. Як виявилось транспортний засіб потребував значного ремонту, що був оцінений в суму - 68 584,80 грн. У зв`язку із необхідністю витрачати кошти на ремонт автомобіля, в чому ОСОБА_2 не пропонував допомоги, ОСОБА_3 відчужила транспортний засіб за договором комісії від 14 вересня 2021 року. Таким чином, ОСОБА_3 погоджується на компенсацію у розмірі 29 205,76 грн., з урахуванням зменшення вартості ремонту автомобіля (а.с.91-93).

Також, ОСОБА_3 звернулась до суду із зустрічним позовом, за результатом розгляду якого просила суд визнати у порядку спільного майна подружжя право власності на спільне майно загальною вартістю 59 408,00 грн., а саме: меблі кухонні - 51 800,00 грн., холодильник - 3 673,10 грн., варочна поверхня - 3 870,00 грн., диван - 4 229 грн.; стягнути з ОСОБА_2 компенсацію вартості 1/2 частини рухомого майна.

Заявлені вимоги обґрунтовані тим, що у зв`язку із випадками домашнього насильства зі сторони ОСОБА_2 та частини конфліктами ОСОБА_3 була вимушена разом із дітьми переїхати із спільної квартири та почати облаштовувати нове житло. У спільній квартирі залишилось меблі та техніка, придбана сторонами та яка наразі перебуває у користуванні ОСОБА_2 (а.с.53-55).

ІІ. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин.

З квітня 2009 року по жовтень 2021 року сторони перебували у шлюбі, мають спільних дітей: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5 , що сторонами не заперечується та визнається згідно змісту перших заяв по суті спору.

Згідно копії свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 транспортний засіб Mitsubishi Lancer, 2007 року випуску, р.н.з. НОМЕР_1 належить ОСОБА_3 , право користування надано ОСОБА_2 . Дата першої реєстрації - 19 листопада 2007 року, другої - 23 липня 2014 року (а.с.10).

У відповідності до копії підписаного акту технічного стану транспортного засобу або його складової частини, складеного на підставі договору комісії №1157 від 14 вересня 2021 року, укладеного між ОСОБА_6 та ОСОБА_3 , сторонами засвідчено 95 відсотків зносу транспортного засобу Mitsubishi Lancer, 2007 року випуску, р.н.з. НОМЕР_1 , ціна продажу - 5 000,00 грн.

Згідно висновку експерта ТОВ «АВТО МАРКЕТ» про середньоринкову вартість транспортного засобу вих. №СЦ - 5248, станом на 28 липня 2021 року, середньо ринкова вартість транспортного засобу Mitsubishi Lancer, 2007 року випуску, становить 126 996, 32 грн. Оцінка ринкової вартості автомобіля проведена як працездатного з урахуванням наявного зносу (терміну експлуатації) на момент оцінки, без технічної документації.

Таким чином, 1/2 частина вартості автомобіля складає 63 498,16 грн.

ІІІ. Докази, відхилені судом, та мотиви їх відхилення.

На підтвердження придбання техніки та меблів та їх ринкової вартості ОСОБА_3 надано висновок ТОВ «АВТО МАРКЕТ» про ринкову вартість майна, станом на 4 листопада 2021 року, згідно якого вартість об`єкту оцінки (4 позиції: меблі кухонні, холодильник, варочна поверхня, диван) складає 59 408,00 грн.

Як вбачається із додатків долучених до вказаного висновку на підтвердження придбання сторонами вказаного рухомого майна було долучено квитанції, накладні та чеки:

1) у відповідності до замовлення покупця ДН-10004143 від 23 січня 2021 року, замовник - ОСОБА_7 , автор заказу - ОСОБА_8 , товар - варочна поверхня - 3 870,00 грн.;

2) у відповідності до копії фіскального чеку від 23 травня 2009 року придбано холодильник за 3 673,10 грн.;

3) у відповідності до копії накладної №1055 від 24 грудня 2020 року: постачальник - Меблевий дім, кому - ОСОБА_3 , найменування - кухонні меблі, ціна - 51 800,00 грн., передплата - 20 000,00 грн., залишок - 31 800,00 грн.;

4) згідно копії товарного чеку від 20 вересня 2009 року придбано диван «орфей» за 4 229,00 грн.

Так, у відповідності до копій документів, а саме: замовлення покупця, фіскального чеку, товарного чеку п.п.1, 2, 4 судом встановлено, що відповідні документи не містять інформації про замовника, платника (жодного із сторін по справі), оригінали суду, також, надано не було, що позбавляє суд пересвідчитись у факті придбання сторонами вказаного рухомого майна.

Щодо копії накладної №1055 від 24 грудня 2020 року, суд також відхиляє її в якості доказу придбання майна, з огляду на те, що абз. 2 ч. 11 ст. 8 Закону України «Про захист прав споживачів» передбачає, що під час продажу товару продавець зобов`язаний видати споживачеві розрахунковий документ встановленої форми, що засвідчує факт купівлі, з позначкою про дату продажу.

Враховуючи, що ОСОБА_3 пред`явила лише видаткову накладну з відміткою про залишок суми до сплати у розмірі 31 800,00 грн., однак не пред`явила розрахункового документу, суд також, відхиляє вказану накладну як доказ придбання кухонних меблів.

В підтвердження необхідності здійснення ремонту спірного транспортного засобу ОСОБА_3 надано замовлення - наряд №46039 від 3 вересня 2021 року, вказаний документ не містить даних про те, що він скріплений електронним цифровим підписом, жодного іншого підпису документ також не містить, а тому судом відхиляється.

ІV. Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування.

У статті 60 СК України закріплено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Таке ж положення містить і стаття 368 ЦК України.

Частиною першою статті 70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Зазначені норми закону свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 24 травня 2017 року у справі № 6-843цс17 та постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 06 лютого 2018 року у справі № 235/9895/15-ц, від 05 квітня 2018 року у справі № 404/1515/16-ц.

Поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК України та статтею 372 Цивільного кодексу України.

До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб.

Частина четверта статті 65 СК України передбачає, що договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї.

У випадку, коли при розгляді вимог про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі.

Відповідно до пункту 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя", спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу відповідно до частин другої та третьої статті 325 ЦК України, можуть бути будь-які види майна, незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом.

Вказаною постановою роз`яснено, що сутність поділу полягає в тому, що кожному з подружжя присуджуються в особисту власність конкретні речі, а також здійснюється розподіл майнових прав та обов`язків. При здійсненні поділу в судовому порядку суд має виходити з презумпції рівності часток. Поділ спільного сумісного майна подружжя здійснюється з визначенням кола об`єктів спільної сумісної власності подружжя і встановлення їхньої вартості. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Поділу підлягає усе майно, що є у спільній сумісній власності подружжя.

Установивши, що спірний транспортний засіб придбаний під час шлюбу сторін, є спільною сумісною власністю подружжя, проте ОСОБА_3 відчужила його без згоди ОСОБА_2 як іншого із подружжя, суд приходить висновку про те, що з відповідача на користь позивача, за первісним позовом, підлягає стягненню грошова компенсація вартості 1/2 частини спірного транспортного засобу.

При цьому, у випадку відчуження майна одним із подружжя проти волі іншого з подружжя та у зв`язку з цим - неможливості встановлення його дійсної (ринкової) вартості, визначенню підлягає ринкова вартість подібного за своїми якостями (технічними характеристиками) майна на час розгляду справи. Такий підхід є гарантією справедливої сатисфакції особі у зв`язку з припиненням її права на спільне майно, що відповідає з правовими висновками, викладеними у постанові Верховного Суду від 03 жовтня 2018 року у справі № 127/7029/15-ц (провадження № 61-9018сво18).

Доводи ОСОБА_3 щодо зменшення суми компенсації за рахунок необхідності здійснення ремонту автомобіля нічим об`єктивно не підтверджено (висновки викладені у розділі ІІІ рішення «Докази, відхилені судом, та мотиви їх відхилення»).

В зв`язку із вищевикладеним суд вважає, що первісні вимоги підлягають задоволенню, а в задоволенні зустрічних позовних вимог необхідно відмовити повністю з огляду на їх недоведеність (висновки викладені у розділі ІІІ рішення «Докази, відхилені судом, та мотиви їх відхилення»).

Додатково суд звертає увагу, що 1/2 частина вартості автомобіля складає 63 498,16 грн., в той же час позивач у своїй первісній позовній заяві просить стягнути суму у розмірі 63 483,00 грн., а тому позов відлягає задоволенню у заявленій сумі, відповідно до ст.13 ЦПК України (в межах заявлених нею вимог).

Так, вирішуючи позов по суті, суд, також, звертає увагу, що відповідно до положень ст. ст. 12, 13, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Згідно із практикою Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно - правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 60-71, СК України, статтями 3, 4, 5, 12, 13, 76-81, 141, 206, 259, 263-265, 268, 273 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Первісну позовну заяву ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя задовольнити повністю.

В порядку поділу майна, що є спільною сумісною власністю подружжя зобов`язати ОСОБА_3 сплатити на користь ОСОБА_2 1/2 частини вартості автомобіля Mitsubishi Lancer, 2007 року випуску, р.н.з. НОМЕР_1 у розмірі 63 483 грн.

В задоволенні зустрічної позовної заяви ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя відмовити повністю.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 судовий збір у розмірі 908,00 грн.

Реквізити сторін:

ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_3 , адреса: АДРЕСА_1 ).

ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_4 , адреса: АДРЕСА_1 ).

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Дніпровського апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення виготовлено 14 жовтня 2022 року.

Суддя Г.О. Кухтін