Справа № 127/2972/22
Провадження № 22-ц/801/1564/2022
Головуючий у суді 1-ї інстанції Бессараб Н. М.
Доповідач:Денишенко Т. О.
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 жовтня 2022 рокуСправа № 127/2972/22м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

судді-доповідача Денишенко Т. О.,

суддів Медвецького С. К., Оніщука В. В.,

за участі секретаря судового засідання Михайленко А. В., представників особи, яка подала апеляційну скаргу, відповідача Підприємства об`єднання громадян «Вінницьке учбово-ви-робниче підприємство Українського товариства сліпих» директора Ільніцького К. Ф., адвока-та Грабіка М. С., позивача ОСОБА_1 , його представника адвоката Довбиша О. Л., роз-глянувши за правилами, встановленими для розгляду справи у порядку спрощеного позов-ного провадження, у відкритому судовому засіданні у м. Вінниці, у залі судових засідань апеляційного суду цивільну справу за позовом

ОСОБА_1 до Підприємства об`єднання громадян «Вінниць-

ке учбово - виробниче підприємство Українського товариства сліпих» про по-

новлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогу-

лу та моральної шкоди,

за апеляційною скаргою представника відповідача Підприємства об`єднання громадян «Він-ницьке учбово-виробниче підприємство Українського товариства сліпих» адвоката Поляру-ша Анатолія Васильовича на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 27 червня 2022 року, ухвалене у приміщенні суду у м. Вінниці за головування судді Бессараб Н.М., повний текст якого складений 06 липня 2022 року,

В С Т А Н О В И В:

02 лютого 2022 року ОСОБА_1 звернувся у Вінницький міський суд Вінницької області з позовом до Підприємства об`єднання громадян «Вінницьке учбово-виробниче підприємство Українського товариства сліпих» ( далі - ПОГ «Вінницьке УВП УТОС» ) про скасування наказу стосовно звільнення з роботи, поновлення на посаді, яку він займав до звільнення, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди, мотивуючи його наступними обставинами. 14 серпня 1973 року позивач прийнятий на роботу у відповідача, 03 жовтня 2000 року наказом від 02 жовтня 2000 року № 71-к його переведено у цех № 5 на посаду збірника насосів. Наказом від 18 січня 2022 року № 1-к ОСОБА_1 звільнено з роботи на підставі пункту першого частини першої статті 40 КЗпП України. З цим наказом позивач ознайомлений 19 січня 2022 року.

Звільнення з роботи ОСОБА_1 вважає безпідставним, незаконним. Він є особою з інвалідністю першої «Б» групи по зору з дитинства, потребує створення спеціальних умов для нормального виконання роботи. Впродовж останніх десяти років підприємство не пра-цює з повним завантаженням, але питання скорочення робітничих посад не виникало. У якості причини зміни організації виробництва і праці адміністрацією підприємства зазнача-ється складний стан виробництва, неможливість реалізації готової продукції і т.п. Насправді зміни в організації виробництва і праці на ПОГ «Вінницьке УВП УТОС» носять штучний характер. Дійсним приводом для проведення скорочення стали звернення групи працівників до різних державних органів щодо порушень трудового законодавства, зловживання служ-бовим становищем директором підприємства ОСОБА_2 . Йшлося про такі порушення: затримка виплати заробітної плати, істотне погіршення умов праці, зловживання керів-никами підприємства у розпорядженні майном та власністю Українського товариства сліпих. Перевірками відповідних державних органів, комісії від власника підтвердилися факти порушення трудового законодавства, зловживання службовим становищем директором ОСОБА_3 , про що складені відповідні акти від 01 жовтня 2021 року № ВН5132/479/АВ, від 29 листопада 2021 року № 02-01-12/159. Вжиті й інші заходи щодо відповідальності ОСОБА_2

ОСОБА_1 займає активну позицію щодо відстоювання своїх конституційних прав та законних інтересів. Скорочення на підприємстві почалися лише після вказаних перевірок. Позивач зазначає, що при визначенні працівників, які підлягають скороченню, не аналі-зувався їхній індивідуальний рівень кваліфікації та продуктивності праці. Ціла бригада була визнана менш кваліфікованою, менш продуктивною, що свідчить про нехтування вимогами законодавства. ОСОБА_1 стверджує, що має значно вищу кваліфікацію і продуктивність праці, більший безперервний стаж роботи на підприємстві у 49 років, ніж інші складальники, які залишилися працювати у відповідача. Неодноразово позивач заохочувався грамотами, преміями, що підтверджують записи у трудовій книжці. ОСОБА_1 стверджує, що має переважне право перед іншими працівниками однорідних професій на залишення на роботі. Його не ознайомлено з документами та рішеннями, що передували наказу про звільнення, у наказі про звільнення не вказано посаду, з якої він звільнений, відповідач не запропонував позивачу переведення на інші вакантні посади, хоча на підприємстві такі були та є.

Діями відповідача порушені законні права ОСОБА_1 на працю, його позбавлено можливості заробляти собі і своїй сім`ї на життя. Незаконні дії відповідача призвели до моральних переживань позивача, він втратив душевний спокій, постійно перебуває у стресі, роздратованому стані, що може негативно відобразитися на стані здоров`я. Позивач вважає, що відповідач повинен відшкодувати йому моральну шкоду у розмірі 35000,00 гривень, просив суд скасувати наказ ПОГ «Вінницького УВП УТОС» від 18 січня 2022 року № 1-к про звільнення з роботи, поновити його на посаді, яку він займав до звільнення, стягнути з ПОГ «Вінницьке УВП УТОС» на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу та визначену ним моральну шкоду.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 27 червня 2022 року позовні вимоги задоволені частково. Скасований наказ ПОГ «Вінницьке УВП УТОС» від 18 січня 2022 року № 1-к про звільнення ОСОБА_1 з посади збірника насосів цеху № 5 у зв`язку зі скороченням штату відповідно до пункту першого частини першої статті 40 КЗпП України, поновлено ОСОБА_1 на посаді збірника насосів, цех № 5 Підприємства об`єд-нання громадян «Вінницьке учбово-виробниче підприємство Українського товариства слі-пих» з 18 січня 2022 року, стягнуто з ПОГ «Вінницьке УВП УТОС» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 19 січня 2022 року до 27 червня 2022 року у розмірі 26880,44 гривень та 5000,00 гривень у відшкодування моральної шкоди. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Стягнуто з ПОГ «Вінницьке УВП УТОС» у дохід держави 1311,20 гривень судового збору. Рішення суду у частині поновлення ОСОБА_1 на роботі допущене до негайного виконання.

Не погоджуючись ухваленим 27 червня 2022 року рішенням суду першої інстанції, представник ПОГ «Вінницьке УВП УТОС» адвокат Поляруш А. В. оскаржує його в апеляційному порядку, просить це рішення скасувати, ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову ОСОБА_1 . Скаржник вважає оскаржуване рішення ухваленим з порушенням норм матеріального та процесуального права. Виклавши у скарзі норми пункту першого частини першої та другої статті 40, частини першої статті 42, статті 49-2 КЗпП України, представник відповідача зазначає, що копія наказу від 30 вересня 2021 року № 124 «Про заплановане скорочення чисельності штату працівників, попередження працівників про звільнення у зв`язку із скороченням штату та внесення змін до штатного розпису підпри-ємства у зв`язку із скороченням», яким зі штатного розпису виключена посада позивача за спеціальністю по цеху № 5 «збірник насосів», направлена ОСОБА_1 поштою. У по-дальшому йому також поштою направлене попередження про скорочення штату працівників, а саме його посади, з 01 грудня 2021 року. Крім того, позивачу повідомлено про те, що на підприємстві відсутні посади, які могли б бути йому запропоновані для подальшого праце-влаштування. Відсутність вакантних посад підтверджується штатним розписом. Ураховуючи об`єктивну неможливість запропонувати позивачу наявні вакансії та роботу на час його звільнення, які б він міг виконувати за кваліфікаційним рівнем, представник відповідача вважає, що звільнення ОСОБА_1 з роботи відбулося з дотриманням вимог чинного законодавства ( відповідні правові позиції викладені у постановах Верховного Суду від 09 серпня 2017 року у справі № 760/3664/15, від 12 червня 2019 року у справі № 297/868/18 ). Суд першої інстанції, зауважив представник скаржника, не узяв до уваги те, що ОСОБА_1 є пенсіонером, 1956 року народження, через що відповідачем надана перевага на зали-шення на роботі більш молодим спеціалістам з більшою продуктивністю праці.

23 серпня 2022 року до апеляційного суду надійшов відзив ОСОБА_1 на апеля-ційну скаргу представника відповідача, у якому він просить залишити рішення суду першої інстанції без змін як законне та обґрунтоване, апеляційну скаргу ПОГ «Вінницьке УВП УТОС» - без задоволення. Суд першої інстанції, на думку позивача, не помилився у визна-ченні правовідносин, які склалися та мають місце між сторонами у справі, дав всебічну, пов-ну, об`єктивну оцінку доказам у матеріалах справи. Позивач наголошує, що під час визна-чення переліку працівників, які підлягають звільненню у зв`язку зі скороченням, відповідач не вивчав питання кваліфікації та продуктивності праці скорочуваних працівників, не обго-ворювалося належним чином питання переважного права залишення на роботі позивача, для цього не створювалася спеціальна комісія. ОСОБА_1 не пропонувалася наявна на під-приємстві робота, хоча судом встановлено, що у період попередження його про скорочення з 01 грудня 2021 року по 01 лютого 2022 року у відповідача були певні вакантні посади. Суд правильно застосував чинне законодавство, позивач згоден з визначеним судом розміром відшкодування моральної шкоди.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення та заперечення на апеляційну скаргу відповідно особи, яка її подала, керівника відповідача ОСОБА_2 , представника відпо-відача адвоката Грабіка М. С., які підтримали скаргу, просять її задоволити, позивачаОСОБА_4 , його представника адвоката Довбиша О. Л., які просять скаргу залишити без задо-волення, а рішення суду - без змін, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши в сукуп-ності наявні в ній докази, ретельно перевіривши законність, обґрунтованість оскаржуваного судового рішення у межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Згідно зі статтею 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повного і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду цим першої інстанції відповідає цим вимогам, воно є правильним, об`єктивним, справедливим.

Одним з проявів верховенства права є те, що право не обмежується лише законодав-ством як однією з його форм, а включає й інші соціальні регулятори. Справедливість - одна з основних засад права, є вирішальною у визначенні його як регулятора суспільних відносин, одна із загальнолюдських вимірів права. Апеляційний суд вважає за необхідне зазначити, що ця позиція ґрунтується, в тому числі, на Рішенні Конституційного Суду України від 02 листопада 2004 року № 15-рп/2004 у справі № 1-33/2004.

Згідно з частиною четвертою статті 4 ЦПК України кожна особа має право у порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Положеннями статей 12, 13, 81 ЦПК України встановлено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, у межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

У цій цивільній справі встановлені наступні фактичні обставини, які не оспорюються її сторонами.

14 серпня 1973 року ОСОБА_1 був прийнятий на роботу у ПОГ «Вінницьке УВП УТОС». З 03 жовтня 2000 року його переведено на роботу у цьому ж підприємстві збірником насосів у цех № 5. Позивач інвалід з дитинства першої групи «Б» по зору, безтерміново, потребує постійної сторонньої допомоги.

ПОГ «Вінницьке УВП УТОС» відповідно до свого Статуту у новій редакції, затвердже-ного постановою Президії ЦП УТОС від 07 липня 2020 року № 05-15-15 р, створене і діє з метою залучення до трудової діяльності людей з інвалідністю по зору, створення умов, забез-печуючих соціальний захист людей з інвалідністю, виробництва та реалізації товарів ( робіт та послуг ) з метою отримання прибутку та забезпечення розвитку виробництва, підвищення життєвого рівня робітників підприємства, фінансування діяльності Українського товариства сліпих. Статутом передбачено, що чисельність працюючих на підприємстві людей з інвалід-ністю повинна складати не менше 50% від загальної чисельності працюючих. Підприємство є самостійним господарюючим суб`єктом з правами юридичної особи, яке на засаді вико-ристання трудовим колективом частини майна Українського товариства сліпих виробляє та реалізовує продукцію, і діє за принципами господарського розрахунку.

Відповідно до протоколу № 1 засідання адміністрації ПОГ «Вінницьке УВП УТОС» про фінансово-господарський стан підприємства від 27 вересня 2021 року з метою урегу-лювання фінансово-господарського стану підприємства за підсумками 3-го кварталу 2021 року прийняте рішення начальникам цехів, підрозділів та відділів здійснити аналіз можливої оптимізації виробництва та за необхідності, як крайній захід, запропонувати перелік посад і робочих місць за спеціальностями, які можуть бути скорочені на підприємстві, з можливим у подальшому скороченням чисельності та штату працівників підприємства з урахуванням норм чинного законодавства України. Відповідно до пункту другого наказу ПОГ «Вінницьке УВП УТОС» від 27 вересня 2021 року № 45 «Про внесення змін до штатного розпису у зв`яз-ку із скороченням посад, робочих місць за спеціальністю на процесах та створення комісії з визначення працівників, які мають переважне право на залишення на роботі працівників, стосовно яких встановлено обмеження на звільнення, а також працівників, які можуть бути звільнені за умовами погодження вказаного питання з комітетом трудового колективу та з виробничою первинною організацію підприємства» з 01 грудня 2021 року зі штатного розпису шляхом скорочення виведені зайняті посади, робочі місця за спеціальностями на процесах ПОГ «Вінницьке УВП УТОС», зокрема, по цеху №5 - «складальник насосів» - 4 штатні одиниці, «збірник насосів» - 1 штатна одиниця. Поданням комісії підприємства від 28 вересня 2021 року, яке погоджене директором, на розгляд розширеного засідання комітету трудового колективу, правління виробничої первинної організації та адміністрації ПОГ «Він-ницьке УВП УТОС», внесене, зокрема, питання про виключення з 01 грудня 2021 року зі штатного розпису шляхом скорочення посад, робочих місць за спеціальностями на процесах ПОГ «Вінницьке УВП УТОС» з попередженням відповідно до норм чинного законодавства України про наступне вивільнення у зв`язку зі скороченням наступних працівників підпри-ємства, а саме по цеху № 5 ОСОБА_1 - за штатним розписом «збірник насосів» - 1 штат-на одиниця.

Згідно з витягом з протоколу від 29 вересня 2021 року № 39 спільного засідання прав-ління Вінницької ВПО УТОС, комітету трудового колективу ПОГ «Вінницьке УВП УТОС» та адміністрації підприємства одноголосно вирішено підтримати подання ПОГ «Вінницьке УВП УТОС» від 28 вересня 2021 року, надати від імені комітету трудового колективу та виробничої первинної організації згоду адміністрації підприємства на скорочення, зокрема, по цеху № 5 ОСОБА_1 - за штатним розписом «збірник насосів» - 1 штатна одиниця.

Наказом ПОГ «Вінницьке УВП УТОС» від 30 вересня 2021 року № 124 «Про заплано-ване скорочення чисельності та штату працівників, попередження працівників про звільнен-ня із скороченням штату та внесення змін до штатного розпису підприємства у зв`язку з скороченням» з 01 грудня 2021 року зі штатного розпису шляхом скорочення посад, робочих місць за спеціальностями на процесах ПОГ «Вінницьке УВП УТОС» виключено і попере-джено відповідно до норм чинного законодавства України про наступне вивільнення у зв`яз-ку зі скороченням наступних працівників підприємства, а саме: по цеху № 5 ОСОБА_1 - за штатним розписом «збірник насосів» - 1 штатна одиниця.

08 жовтня 2021 року роботодавець поштою направив ОСОБА_1 попередження про скорочення та роз`яснення до попередження. Суд зауважив, що відповідач не надав до матеріалів справи копії цих документів.

ПОГ «Вінницьке УВП УТОС» складене письмове попередження від 01 листопада 2021 року про скорочення штату працівників, яким ОСОБА_1 повідомлено про скорочення чисельності та штату працівників, зокрема, що посада, яку він займає, підлягає скороченню з 01 грудня 2021 року. Тут же зазначено, що станом на дату цього повідомлення на підпри-ємстві відсутні вакантні посади, які б могли бути запропоновані ОСОБА_1 для подаль-шого працевлаштування. 15 листопада 2021 рок комісією ПОГ «Вінницьке УВП УТОС» складений акт про те, що ОСОБА_1 повідомлено про скорочення штату працівників на підприємстві і запропоновано отримати примірник попередження про скорочення штату пра-цівників, ознайомитися з наказом від 30 вересня 2021 рок № 124 «Про заплановане скоро-чення чисельності та штату працівників, попередження працівників про звільнення із скоро-ченням штату та внесення змін до штатного розпису підприємства у зв`язку з скороченням», але ОСОБА_1 відмовився від ознайомлення із цим наказом та отримати примірник попередження про скорочення штату працівників.

Наказом ПОГ «Вінницьке УВП УТОС» від 18 січня 2022 року № 1-к ОСОБА_1 звільнено з роботи згідно з пунктом першим частини першої статті 40 КЗпП України з 18 січня 2022 року з виплатою компенсації за 15 календарних днів невикористаної відпустки та вихідної допомоги в розмірі однієї середньомісячної заробітної плати.

Пунктом 1.10 наказу від 25 січня 2022 року № 2 «Про внесення змін до наказів з кадро-вих питань» внесено зміни до пункту 1 наказу від 18 січня 2022 року № 1-к про трактування цього пункту у наступній редакції: «У зв`язку із скороченням штату працівників ПОГ «Він-ницьке учбово-виробниче підприємство Українського товариства сліпих» ОСОБА_1 звільнити з посади ( робочого процесу ) «збірник насосів» цеху № 5 ПОГ «Він-ницьке УВП УТОС» згідно ст. 40 п. 1 КЗпП України з 18.01.2022 року. Надати компенсацію за 15 календарних днів невикористаної відпустки».

Відповідно до довідки ПОГ «Вінницьке УВП УТОС» від 23 лютого 2022 року № 100 у зв`язку із запланованим та проведеним ПОГ «Вінницьке УВП УТОС» скороченням чисель-ності та штату працівників згідно з наказом від 30 вересня 2021 рок № 124, будь-які вакантні посади, вакантні робочі місця на процесах, в тому числі вакантні місця за робітничими спе-ціальностями, які могли б бути запропоновані з урахуванням освіти, кваліфікації та досвіду роботи ОСОБА_1 як працівнику підприємства, посада - «збірник насосів» якого підляга-ла скороченню, у ПОГ «Вінницьке УВП УТОС» у період з 30 вересня 2021 року по 18 січня 2022 року включно були відсутні.

Суд зазначив, що надані до матеріалів справи два штатні розписи підприємства від 10 липня та 08 грудня 2021 року узагалі не містять інформації про заповненість усіх зазначених у них посад, про наявність вакантних посад тощо.

Задовольняючи частково позов ОСОБА_1 , суд першої інстанції, керуючись стат-тею 43 Конституції України, статтями 5-1, 40, 42 КЗпП України, беручи до уваги роз`яснення пункту 19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» з наступними змінами та доповненнями, наголосив, що однією з найважливіших гарантій для працівників при скороченні чисельності або штату підприємства є обов`язок власника чи уповноваженого ним органу працевлашту-вати працівника.

Відповідно до частини другої статті 40 КЗпП України звільнення з підстав, зазначених у пунктах першому, другому і шостому цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

Маючи на увазі, що відповідач у період попередження працівника ОСОБА_1 про його скорочення, який припадав з 01 грудня 2021 року по 01 лютого 2022 року, не запро-понував йому наявну на підприємстві роботу, вакантну посаду чи роботу за відповідною про-фесією чи спеціальністю, іншу вакантну роботу, яку працівник може виконувати з урахуван-ням його освіти, кваліфікації, досвіду тощо. Суд підкреслив, що матеріали справи не містять будь-яких належних дока-зів про те, що позивачу пропонувалася будь-яка вакантна посада чи робота за відповідною професією чи спеціальністю, інша вакантна робота, яку він міг би виконувати з урахуванням його освіти, кваліфікації, досвіду. При цьому суду не було надано належних доказів про відсутність на підприємстві будь-яких вакантних посад у період попе-редження ОСОБА_1 про його скорочення. У наданих штатних розписах, як уже зазна-чалося, відсутні відомості про заповненість на підприємстві усіх посад, про наявність вакант-них посад. Суд не узяв до уваги довідку відповідача від 23 лютого 2022 року № 100 про від-сутність на підприємстві вакантних посад, робочих місць на процесах, які могли б бути за-пропоновані позивачу, оскільки ця довідка видана після звільнення позивача з роботи, вона не підтверджена допустимими, достатніми доказами, зокрема, інформацією із штатного роз-пису підприємства. Разом з тим, судом встановлена наявність вакантних посад «накрутка шнура», «наладчик», «підсобна робоча», «вантажник» тощо, які ОСОБА_1 запропоно-вані не були.

Щодо переважного права ОСОБА_1 на залишення на роботі, тієї обставини, що при визначенні рівня кваліфікації та продуктивності праці була визнана менш кваліфікова-ною і продуктивною ціла бригада робітників, суд першої інстанції, зазначивши у рішенні норми, положення законодавства саме у зазначеній частині доводів позивача, вказав, що визначення роботодавцем цілої бригади з гіршою продуктивністю праці свідчить про необ-говорення питання переважного права на залишення на роботі саме і безпосередньо ОСОБА_1 , не з`ясовувало-ся питання кваліфікації інших працівників у порівнянні з позивачем, не зроблено належного, об`єктивного аналізу того, хто з них користується перевагами, не була створена для цього спеціальна комісія. Аналогічна ситуація має місце й у питанні визначення продуктивності праці індивідуально ОСОБА_1 . Суд зазначив, що продуктивність роботи бригади не може бути підставою для визначення конкретного працівника таким, що підлягає скороченню.

Дійшовши висновку про обгрунтованість заявлених позовних вимог та необхідність їх задоволення у частині поновлення ОСОБА_1 на роботі, суд відповідно до статті 27 Зако-ну України «Про оплату праці», Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердже-ного постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100, визначив роз-мір середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період з 19 січня по 27 червня 2022 року у сумі 26880,44 гривень та, виходячи із засад розумності і справедливості, ураховуючи встановлені обставини, характер порушення прав позивача, його зусилля, вжиті для віднов-лення своїх прав, визнав доцільним та достатнім стягнути на його користь 5000,00 гривень у рахунок відшкодування моральної ( немайнової ) шкоди.

Висновки суду першої інстанції корегуванню не підлягають, оскільки вони є повними, об`єктивними, правильними. При цьому апеляційний суд бере до уваги, що позивач не має зауважень, заперечень щодо визначення розміру середнього заробітку, стягнутого судом на його користь, розміру визначеного відшкодування завданої немайнової шкоди.

Апеляційний суд не бере до уваги додатки до письмових пояснень відповідача, надані суду апеляційної інстанції 20 вересня та 04 жовтня 2022 року оскільки вказані документи як докази у справі подані без дотримання норм цивільного процесуального закону, що пере-шкоджає суду надати їм відповідну правову оцінку. Статтею 367 ЦПК України визначені межі розгляду справи судом апеляційної інстанції, який переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та ( або ) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, прийма-ються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`яз-ковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Відповідно до положень статті 9 Конвенції Міжнародної організації праці від 22 червня 1982 року № 158 «Про припинення трудових відносин з ініціативи роботодавця» тягар доведення наявності законної підстави для звільнення лежить на роботодавцеві. У цій цивільній справі такого доведення відповідачем не досягнуто.

Згідно рішення Європейського суду з прав людини у справі «Бочаров проти України» ( остаточне рішення від 17 червня 2011 року ) суд при оцінці доказів керується кри-терієм доведення «поза розумним сумнівом». Проте таке доведення може випливати зі спів-існування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспро-стованих презумпцій щодо фактів. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням право-суддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт перший статті 6 Конвенції зобов-язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо об-ґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення ( Seryavin and others v. Ukraine, № 4909/04, § 58, Європейський суд з прав людини, від 10 лютого 2010 ро-ку ). Європейський суд з прав людини оцінює ступінь умотивованості рішення національного суду, як правило, з точки зору наявності в ньому достатніх аргументів стосовно прийняття чи відмови в прийнятті саме тих доказів і доводів, які є важливими, тобто такими, що були сформульовані заявником ясно й чітко та могли справді вплинути на результат розгляду справи.

Доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків суду першої інс-танції, викладених в оскаржуваному рішенні, не дають підстав визнати це рішення ухва-леним з порушенням норм матеріального та процесуального права, які могли б призвести до неправильного вирішення справи.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи викладене, колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку про необ-хідність апеляційну скаргу відповідача та його представника залишити без задоволення. З урахуванням такого висновку, у відповідності до норм статті 141 ЦПК України понесені скаржниками судові витрати у вигляді сплати у дохід держави судового збору у зв`язку з апеляційним оскарженням рішення суду першої інстанції належить залишити за ними.

Керуючись статтями 141, 368, 374, 375, 381 - 384, 389 - 391 ЦПК України, апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника Підприємства об`єднання громадян «Вінницьке учбо-во-виробниче підприємство Українського товариства сліпих» адвоката Поляруша Анатолія Васильовича залишити без задоволення.

Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 27 червня 2022 року у спра-ві за позовом ОСОБА_1 до Підприємства об`єднання громадян «Вінниць-ке учбово-виробниче підприємство Українського товариства сліпих» про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди зали-шити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, однак вона може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складений 14 жовтня 2022 року

Суддя-доповідач Т. О. Денишенко

Судді С. К. Медвецький

В. В. Оніщук