Справа № 215/960/22
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 жовтня 2022 року Тернівський районний суд м.Кривого Рогу Дніпропетровської області

у складі:

головуючого, судді - Демиденка Ю.Ю.

при секретарі - Бугрим К.О.

За участю представника

відповідача - Лутоніної Н.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі №1 Тернівського районного суду м.Кривого Рогу в спрощеному позовному провадженні справу за позовом ОСОБА_1 до Управління виконавчої дирекції фонду соціального страхування України в Дніпропетровської області про стягнення моральної шкоди,

СУТЬ СПОРУ:

22.02.2022 ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Дніпропетровській області (далі Фонд) про стягнення моральної шкоди в зв`язку з ушкодженням здоров`ю в розмірі 227500 грн.

В обґрунтування своїх позовних вимог вказує, що з грудня 1974 р. по березень 1998 р.р. працював підземним електрогазозварником та підземним електрослюсарем в шкідливих умовах праці на шахтах ВО «Кривбасруда».

З березня 1998 р. по вересень 2007 р. працював підземним електрогазозварником на РМЗ ПАТ «Кривбасзалізрудком».

Рішенням МСЕК від 04.04.2002 позивачу первинно встановлено 5% стійкої втрати професійної працездатності у зв`язку з профзахворюваннями нейросенсорна приглухуватість 1 ст. до 01.03.2003.

Рішенням МСЕК від 10.06.2009 р. позивачу повторно встановлено 35% стійкої втрати професійної працездатності у зв`язку з профзахворюваннями: деформівний артроз 25%, хронічний бронхіт 10%, туговухість 5% безстроково.

Позивач вважає, що йому не було забезпечено безпечних умов праці, він втратив працездатність, виконуючи тривалий час роботи в напружених та шкідливих умовах праці. Виходячи з характеру захворювань позивач неодноразово знаходився на лікуванні, позивачу важко виконувати будь-яку роботу, він відчуває загальну слабкість та постійний біль, обмеженийв спілкуванні з оточуючими, вирішенні своїх побутових потреб, що порушує його нормальні життєві зв`язки, а тому просить стягнути з Фонду моральну шкоду, яку він оцінює в 227500 грн., що дорівнює 35 кратному розміру мінімальної заробітної плати.

Обов`язок відшкодування вважає необхідним покласти на Фонд, оскільки вперше йому була встановлена стійка втрата професійної працездатності в квітні 2002 р. в період дії ст.ст.21, 28 ч.1-3 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності», який набрав чинності з 01 квітня 2001 року та передбачав відповідальність Фонду за моральну шкоду заподіяну потерпілим.

Незважаючи на те, що в подальшому був прийнятий Закон України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 01.01.2015 р. згідно якого завдана моральна шкода не є страховою виплатою, то до вказаних правовідносин повинен застосовуватись попередній закон, який пом`якшує становище потерпілого.

Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився, надавши письмову заяву про розгляд справи за його відсутності, позов підтримує в повному обсязі.

Представник Фонду ОСОБА_2 проти позову заперечувала, надала відзив на позовну заяву, який підтримала в судовому засіданні, вважає позовні вимоги необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню, посилаючись на те, що з позовом до Фонду про відшкодування моральної шкоди, спричиненої ушкодженням здоров`я на виробництві ОСОБА_1 звернувся в лютому 2022 року, тобто на час дії Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» № 1105-ХІV (у редакції, чинній з 01 січня 2015 року).

З 01.01.2015 р. вказаний Закон покладав відповідальність за відшкодування моральної шкоди на роботодавця, саме під час дії вказаного Закону позивачу вперше рішенням МСЕК від 10.06.2009 р. позивачу встановлені професійні захворювання: деформівний артроз 25% і хронічний бронхіт 10%, всього 35%.

Під час дії Закону № 1105-ХІVв редакції чинній до 23.09.2007 р. по якому відповідальність за завдану моральну шкоду покладалась на Фонд, позивачу було встановлено 5% стійкої втрати пофесійної працездатності, виснвокм МСЕК від 04.04.2002 р.

Ухвалою судді Тернівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 04.04.2022 прийнято до розгляду та відкрито провадження по справі.

Інші процесуальні дії не вчинялись, заходи забезпечення доказів/позову, зупинення/відновлення провадження не застосовувались.

Дослідивши письмові докази по справі, надавши їм оцінку в сукупності, суд,-

ВСТАНОВИВ:

Позивч ОСОБА_1 з грудня 1974 р. по березень 1998 р.р. працював підземним електрогазозварником та підземним електрослюсарем в шкідливих умовах праці на шахтах ВО «Кривбасруда».

З березня 1998 р. по вересень 2007 р. працював підземним електрогазозварником на РМЗ ПАТ «Кривбасзалізрудком» а.с.17-20.

Згідно акту розслідування професійного захворювання від 04.02.2002 р., позивачу встановлено діагноз: нейросенсорна туговухість першої ст. а.с.11-13.

Рішенням МСЕК від 04.04.2002 позивачу вперше встановлено 5% стійкої втрати професійної працездатності з 27.03.2002 р. у зв`язку з профзахворюваннями нейросенсорна приглухуватість 1 ст. до 01.03.2003 а.с.22.

Оскільки позивач продовжував роботу в шкідливих умовах праці, згідно акту розслідування професійного захворювання від 22.04.2009 р., позивачу встановлено діагноз: двосторонній плечолопатковий періартроз 2 ст., деформівний артроз ліктьових і колінних суглобів, хронічний бронхіт, та супутні діагноз нейросенсорна приглухуватість з 2002 року а.с.14-16.

Рішенням МСЕК від 10.06.2009 р. позивачу первинно встановлено 35% стійкої втрати професійної працездатності у зв`язку з профзахворюваннями: деформівний артроз 25%, хронічний бронхіт 10%, та по туговухості залишилось 5% повторно безстроково а.с.23.

Спірні правовідносини регулюються наступним законодавством:

Статтею 3 Конституції України передбачається, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.

Частина 4 статті 43, частина 1 статті 46 Конституції України встановлюють, що кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності, є одним із видів загальнообов`язкового державного соціального страхування (стаття 4 Закону України від 14 січня 1998 року № 16/98-ВР «Основи законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування»), правове регулювання якого здійснювалося, зокрема Законом України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» від 23 вересня 1999 року, який набрав чинності з 01 квітня 2001 року.

Норми вказаного Закону від 23 вересня 1999 року в редакції, чинній з моменту прийняття цього Закону і до внесення змін Законом України від 23 лютого 2007 року № 717-V, передбачали, що: відшкодування моральної шкоди застрахованим і членам їх сімей є завданням страхування від нещасного випадку (абз.4 ст.1); у разі настання страхового випадку Фонд зобов`язаний у встановленому законодавством порядку своєчасно та в повному обсязі відшкодувати шкоду, заподіяну працівникові внаслідок ушкодження його здоров`я або в разі його смерті, виплачуючи йому або особам, які перебували на його утриманні, грошову суму за моральну шкоду за наявності факту заподіяння цієї шкоди потерпілому (підпункт «е» п.1 ч.1 ст.21); за наявності факту заподіяння моральної шкоди потерпілому Фондом провадиться страхова виплата за моральну шкоду (ч.3 ст.28); моральна (немайнова) шкода, заподіяна умовами виробництва, яка не спричинила втрати потерпілим професійної працездатності, відшкодовується Фондом за заявою потерпілого з викладом характеру заподіяної моральної (немайнової) шкоди та за поданням відповідного висновку медичних органів. Відшкодування здійснюється у вигляді одноразової страхової виплати незалежно від інших видів страхових виплат (ч.3 ст.34).

З огляду на положення ст.ст.21, 28, 30, 34, 35 Закону від 23 вересня 1999 року право на отримання потерпілим страхових виплат у разі настання стійкої втрати працездатності, у тому числі виплати за моральну шкоду, виникає в особи з дня встановлення їй такої стійкої втрати працездатності вперше висновком МСЕК.

Постановою Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди»(зі змінами та доповненнями) надано роз`яснення про те, що, оскільки питання відшкодування моральної шкоди регулюються законодавчими актами, введеними у дію в різні строки, суду необхідно в кожній справі з`ясовувати характер правовідносин сторін і встановлювати: якими правовими нормами вони регулюються, чи допускає відповідне законодавство відшкодування моральної шкоди при такому виді правовідносин,коли набрав чинності законодавчий акт, що визначає умови і порядок відшкодування моральної шкоди в цих випадках, та коли були вчинені дії, якими заподіяно цю шкоду.

Тобто, спори щодо відшкодування шкоди на підставі Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» повинні вирішуватися на підставі законодавства, яке було чинним на момент виникнення в потерпілого права на її відшкодування. Право на відшкодування шкоди настає з дня встановлення потерпілому МСЕК стійкої втрати професійної працездатності.

Таким чином, право на відшкодування моральної шкоди виникає в потерпілого ОСОБА_1 з дня встановлення МСЕК стійкої втрати професійної працездатності, тобто 04.04.2002 р., коли позивачу було вперше встановлено 5% стійкої втрати професійної працездатності.

Частинами 1, 3 ст. 28 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» в редакції, чинній на час встановлення ОСОБА_1 висновком МСЕК від 04.04.2002 стійкої втрати професійної працездатності, визначено, що страховими виплатами є грошові суми, які згідно зі ст.21 цього Закону Фонд виплачує застрахованому чи особам, які мають на це право, у разі настання страхового випадку. За наявності факту заподіяння моральної шкоди потерпілому провадиться страхова виплата за моральну шкоду. Відповідно до ст. 13 зазначеного Закону страховим випадком є нещасний випадок на виробництві або професійне захворювання, що спричинили застрахованому професійно зумовлену фізичну чи психічну травму за обставин, зазначених у ст. 14 цього Закону, з настанням яких виникає право застрахованої особи на отримання матеріального забезпечення та/або соціальних послуг.

Відповідно до абз.4 ст.1, пп.«е» п.1 ч.1 ст.21, ч.3 ст.34 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» завданнями страхування від нещасного випадку або професійних захворювань є, зокрема відшкодування матеріальної та моральної шкоди застрахованим і членам їх сімей.

У разі настання страхового випадку Фонд зобов`язаний у встановленому законодавством порядку своєчасно та в повному обсязі відшкодовувати шкоду, заподіяну працівникові внаслідок ушкодження його здоров`я або в разі його смерті, виплачуючи йому або особам, які перебували на його утриманні, зокрема, грошову суму за моральну шкоду за наявності факту заподіяння цієї шкоди потерпілому. Моральна (немайнова) шкода, заподіяна умовами виробництва, яка не спричинила втрати потерпілим професійної працездатності, відшкодовується Фондом за заявою потерпілого з викладом характеру заподіяної моральної (немайнової) шкоди та за поданням відповідного висновку медичних органів. Відшкодування здійснюється у вигляді одноразової страхової виплати незалежно від інших видів страхових виплат. Сума страхової виплати за моральну (немайнову) шкоду визначається в судовому порядку.

Пунктом 27 ст.77 Закону України від 20 грудня 2005 року «Про Державний бюджет України на 2006 рік» та п.22 ст.71 Закону України «Про Державний бюджет України на 2007 рік» зупинено дію абз. 4 ст. 1, пп «е» п. 1 ч. 1 ст. 21, ч. 3 ст. 28 та ч. 3 ст. 34 Закону № 1105-XIV, якими обов`язок відшкодування моральної шкоди було покладено на Фонд.

Крім того, Законом України від 23 лютого 2007 року № 717-V «Про внесення змін до Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасних випадків на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності», що набрав чинності 20 березня 2007 року, виключено ч.3 ст.34 Закону №1105-XIV, яка передбачала право потерпілого на відшкодування моральної шкоди.

Конституційний Суд України у рішенні від 08 жовтня 2008 року у справі № 1-32/2008 зазначені зміни до Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» визнав такими, що відповідають Конституції України (є конституційними) з огляду на те, що право громадян на відшкодування моральної шкоди не порушено, оскільки ст.1167 ЦК України та ст.237-1 КЗпП України їм надано право на відшкодування моральної шкоди за рахунок власника або уповноваженого ним органу (роботодавця).

Законом України від 28 грудня 2014 року № 77-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо реформування загальнообов`язкового державного соціального страхування та легалізації фонду оплати праці» викладено у новій редакції Закон України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності», в тому числі змінено його назву на Закон України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування».

Закон України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» набрав чинності 01 січня 2015 року.

Відповідно до ч.8 ст.36 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» відшкодування моральної (немайнової) шкоди потерпілим від нещасних випадків на виробництві або професійних захворювань і членам їхніх сімей не є страховою виплатою та здійснюється незалежно від часу настання страхового випадку відповідно до положень ЦК України та КЗпП України.

Оскільки як вказувалося, позивачу ОСОБА_1 згідно акту розслідування професійного захворювання від 22.04.2009 р., вперше встановлено діагноз: двосторонній плечолопатковий періартроз 2 ст., деформівний артроз ліктьових і колінних суглобів, та первинно встановлено по цим захворюванням 35% стійкої втрати професійної працездатності а.с.23, та на час встановлення втрати працездатності діяв Закон України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування», по якому на Фонд відповідальність за завдану моральну шкоду покладено бути не може, та таку відповідальність несе роботодавець ПАТ «Кривбасзалізрудком»

Зворотня дія в часі нормативного акту в даному спорі не може бути застосована, оскільки 22.04.2009 р. позивачу саме вперше були встановлені вказані професійні захворювання.

На підставі вищевикладеного, суд вважає, що до спірних правовідносин слід застосовувати норми Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» у редакції, чинній на час заподіяння позивачу моральної шкоди у зв`язку з настанням страхового випадку, саме нейросенсорної туговухості, та 5% втрати в зв`язку з цим захворюванням професійної працездатності.

У п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31 березня 1995 р. (з подальшими змінами) «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» зазначено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Виходячи із наведених вище обставин, суд вважає, що позивачу ОСОБА_3 заподіяно моральну шкоду, і він має право на її відшкодування.

Визначаючи розмір моральної шкоди, суд вважає, що слід врахувати роз`яснення п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995, з подальшими змінами, «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», відповідно до якого, розмір відшкодування моральної шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховується характер і тривалість страждань, стан здоров`я потерпілого, тяжкість отриманого захворювання, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, конкретних обставин по справі, характер моральних страждань і наслідків, що наступили.

При встановленні розміру моральної шкоди, суд враховує характер і тривалість фізичних і моральних страждань позивача, істотність вимушених змін у його життєвих стосунках, внаслідок отриманого професійного захворювання, розмір втрати професійної працездатності, який встановлено позивачу безстроково, що свідчить про неможливість покращення стану його здоров`я в майбутньому.

Відповідно до наслідків що наступили (а.с.24-42), позов слід задовольнити частково та стягнути з відповідача на користь позивача 15000 грн. у відшкодування моральної шкоди, вважаючи що відповідальність за інші наслідки здоров`ю ОСОБА_1 повинен ести роботодавець.

Підпунктами 14.1.180 п.14.1 ст.14 та п.18.1 ст.18 Податкового кодексу України встановлено, що роботодавець - податковий агент зобов`язаний з доходів, що нараховуються (виплачуються) фізичній особі (платнику), нараховувати, утримувати та сплачувати до бюджету податок від імені та за рахунок коштів особи, якій виплачуються такі доходи.

Згідно із пп.164.2.14, 164.2 ст.164 Податкового кодексу України до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включається дохід у вигляді неустойки (штрафів, пені), відшкодування матеріальної або немайнової (моральної) шкоди, крім сум, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування збитків, завданих платник податку внаслідок заподіяння йому матеріальної шкоди, а також шкоди життю та здоров`ю. Таким чином стягнута моральна шкода в зв`язку із ушкодженням здоров`я та стійкою втратою працездатності, не є об`єктом оподаткування доходу платника податку, що зазначено також в ухвалі колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 08.07.2015.

У відповідності зі ст.141 ЦПК України при частковому задоволенні позову, пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, слід стягнути з відповідача на користь держави судовий збір в сумі 840,80 грн.

Керуючись ст.ст.10, 12, 43, 49, 141, 259 ч.6, 263-265, 268, 273, 274 ч.4 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до Управління виконавчої дирекції фонду соціального страхування в Дніпропетровської області про стягнення моральної шкоди задовольнити частково.

Стягнути з Управління виконавчої дирекції фонду соціального страхування в Дніпропетровської області на користь ОСОБА_1 15000 /пятнадцять тисяч/ грн. моральної шкоди без стягнення податків та обов`язкових платежів.

Стягнути з Управління виконавчої дирекції фонду соціального страхування в Дніпропетровської області 992 грн. 40 коп. судового збору на користь держави.

Сторони мають право оскаржити рішення подавши на протязі тридцяти днів з дня складання повного рішення апеляційну скаргу безпосередньо в Дніпровський апеляційний суд.

Повне рішення буде складено протягом п`яти днів.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи:

Позивач: ОСОБА_1 , НОМЕР_1 , місце проживання АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 .

Відповідач: Управління виконавчої дирекції фонду соціального страхування в Дніпропетровської області, місце знаходження, 49020, м.Дніпро, проспект Дмитра Яворського, 9, Код .

СУДДЯ: