Справа № 159/3532/22
Провадження № 2/159/1123/22
КОВЕЛЬСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 жовтня 2022 року м. Ковель

Суддя Ковельський міськрайонний суд Волинської області Шишилін О.Г., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей та на дитину, яка продовжує навчання,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей та на дитину, яка продовжує навчання.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що ОСОБА_1 , з 07 вересня 2003 року перебуває у зареєстрованому шлюбі із ОСОБА_2 .

Від шлюбу у позивача із відповідачем народилось четверо дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Позивач стверджує, що відповідач, будучи батьком усіх згаданих дітей, у добровільному порядку кошти на утримання дітей не надає, а матеріальні статки самого позивача не можна вважати достатніми для повноцінного життя разом із дітьми.

Позивач зазначає, що домовитись із відповідачем щодо утримання дітей неможливо, адже останній не вважає, що повинен надавати кошти на утримання дітей.

Враховуючи наведене, позивач просить суд стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання неповнолітніх дітей: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 в твердій формі по 3 000 грн., щомісячно на кожну дитину, прочинаючи з дня подання позову до суду і до досягнення кожної дитини повноліття та стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання сина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в твердій грошовій сумі в розмірі 3 000 грн., щомісячно, прочинаючи з дня подання позову до суду і до закінчення навчання - 31 січня 2023 року.

Ухвалою судді Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 12.09.2022 року відкрито провадження в цивільній справі та вирішено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Крім цього, відповідачу визначено п`ятнадцятиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву.

В межах строків встановлених судом, відповідачем було подано відзив на позовну заяву, відповідно до якого, відповідач стверджує, що своїх дітей дуже любить, утримує та ніколи не мав на меті ухилятись від свого батьківського обов`язку. Вказує, що офіційно працевлаштований налагоджувальником ковальсько-пресового устаткування на ТОВ «ВО Ковельсільмаш» та отримує стабільний дохід.

З огляду на вказане, відповідач просить здійснити стягнення аліментів на утримання дітей, проте у відповідності до вимог чинного законодавства, а саме у розмірі не більше 50% від заробітної плати, що ним отримується.

Суд, дослідивши зібрані докази на предмет належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а також достатності і взаємозв`язку доказів у їхній сукупності, дійшов наступних висновків.

Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України.

Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини.

Згідно свідоцтва про одруження серії НОМЕР_1 , виданого від 07 вересня 2003 року Сереховичівською сільською радою Старовижівського району Волинської області, 07 вересня 2003 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 було укладено шлюб, про що в книзі реєстрації актів про одруження було зроблено запис за № 4.

ІНФОРМАЦІЯ_5 народився ОСОБА_5 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 , виданий Виконавчим комітетом Люблинецької селищної ради Ковельського району Волинської області від 08 лютого 2007 року.

Крім того, ІНФОРМАЦІЯ_6 народився ОСОБА_6 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_3 , виданий Виконавчим комітетом Люблинецької селищної ради Ковельського району Волинської області від 26 червня 2008 року.

У позовній заяві позивачем стверджується, що у шлюбі позивачем та відповідачем було народжено ще двох дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , проте свідоцтва про народження вказаних дітей знаходяться у відповідача, який відмовляється їх надати.

Відповідно до паспорту громадянина України серії НОМЕР_4 , виданого Старовижівським РВ УМВС України у Волинській області від 11 березня 2004 року, на ім`я ОСОБА_1 , останній було зроблено особливу відмітку про наявність чотирьох дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Разом із поданням відзиву на позовну заяву, відповідачем не було долучено свідоцтва про народження вказаних дітей ( ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ), що як стверджує позивач, знаходяться у нього.

Відповідно до ч. 1 ст. 82 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.

Згідно відзиву на позовну заяву, відповідачем зазначається що одними з його дітей є ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Тобто відповідачем, у заяві по суті справи визнається факт батьківства відносно двох дітей, свідоцтва про народження яких не було долучено до матеріалів справи. У суду не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності вказаних обставин та добровільності їх визнання, а тому обставину наявності двох інших дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , батьком яких є відповідач, суд сприймає як доведену.

Судом встановлено, що згідно довідки № 295, виданої Відокремленим структурним підрозділом «Волинський фаховий коледж Національного університету харчових технологій» від 25 серпня 2022 року, ОСОБА_3 навчається у вказаному навчальному закладі з 01 вересня 2019 року по 31 січня 2023 року на денній, державній формі навчання, за спеціальністю «Туризм».

Згідно із ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789-XII від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Дитині повинен бути забезпечений належний рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Обов`язок утримувати дитину є рівною мірою обов`язком як матері, так і батька, причому обов`язком особистим, індивідуальним. Проживання окремо або разом не звільняє від виконання цього обов`язку. Батьки мають всебічно сприяти розвитку дитини. Забезпечення умов для такого розвитку та навчання пов`язане з належним наданням матеріальної допомоги, що має бути достатньою. Платник аліментів зобов`язаний роботи все можливе для того, щоб його заробіток (доходи) були достатніми для власного утримання та утримання дітей, за належний розвиток яких він відповідальний як батько.

Згідно зі ст. 180 Сімейного кодексу України (далі - СК України), батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення повноліття.

За загальним правилом спосіб виконання батьками своїх обов`язків по утриманню неповнолітніх дітей, зокрема по сплаті аліментів, залежить від домовленості між ними. Однак, у разі відсутності такої домовленості той з батьків, з ким проживають діти, має право звернутися до суду з відповідним позовом.

Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.

При визначенні розміру аліментів суд враховує обставини, передбачені ст. 182 СК України, а саме: стан здоров`я та матеріальне становище дитини, стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав, доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів, інші обставини, що мають істотне значення.

Згідно з ч. 2 ст. 182 СК України мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Аналізуючи зазначені норми закону, суд доходить висновку, що батьки дитини повинні забезпечити для дитини утримання у розмірі не меншому прожиткового мінімуму на місяць, встановленого на відповідний період для певного віку дитини, як мінімальної гарантії загального рівня забезпеченості повноцінним харчуванням для розвитку організму дитини, збереження її здоров`я та розвитку дитини, а кожен з батьків повинен надати дитині утримання у розмірі не меншому половини цього прожиткового мінімуму щомісячно. Тобто, забезпечення батьками такого прожиткового мінімуму забезпечує мінімальні потреби дитини.

Відповідно до ст. 7 Закону України «Про державний бюджет на 2022 рік», прожитковий мінімум для дітей віком від 6 до 18 років, з 1 липня 2022 року, було встановлено в розмірі - 2 744 грн.

Таким чином, з урахуванням вимог ч. 2 ст. 182 СК України, мінімальний розмір аліментів, що підлягає стягненню з відповідача на кожного із неповнолітніх дітей ( ОСОБА_8 , ОСОБА_5 , та ОСОБА_6 ) складає 1 372 грн.

Відповідач є працездатним, має певні доходи, що підтверджені довідкою про доходи від 27 вересня 2022 року, виданою ТОВ «ВО «Ковельсільмаш», а тому може та повинен сплачувати аліменти на утримання власних дітей.

В той же час, суд звертає увагу на те, що відповідно до вимог ч. 3 ст. 70 Закону України «Про виконавче провадження», загальний розмір усіх відрахувань під час кожної виплати заробітної плати та інших доходів боржника не може перевищувати 50 відсотків заробітної плати, що має бути виплачена працівнику, у тому числі у разі відрахування за кількома виконавчими документами.

Відповідно до довідки про доходи від 27 вересня 2022 року, виданої ТОВ «ВО «Ковельсільмаш», нарахована заробітна плата відповідача, за вересень 2022 року, складає 6071,54 грн.

Щодо трьох неповнолітніх дітей, то позивачем заявлено позовні вимоги про стягнення з відповідача аліментів в сумі по 3 000 грн., на кожного із неповнолітніх дітей ( ОСОБА_8 , ОСОБА_5 , та ОСОБА_6 ), тобто на загальну суму 9 000 грн., щомісячно.

Присудження до стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей з відповідача в розмірі 9 000 грн., щомісячно, очевидно, буде перевищувати 50 відсотків заробітної плати, що потягне за собою порушення вимог ч. 3 ст. 70 Закону України «Про виконавче провадження» та законних прав та інтересів відповідача.

Одночасно, суд звертає увагу, що мінімальний розмір аліментів, що підлягає стягненню з відповідача на кожного із неповнолітніх дітей перевищує максимальний розмір відрахувань із заробітної плати, визначений ч. 3 ст. 70 Закону України «Про виконавче провадження». Проте, беручи до уваги, що імперативної нормою ч. 2 ст. 182 СК України встановлено гарантований розмір аліментів на одну дитину, що не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, суд вважає, що саме вказаний розмір аліментів підлягає стягненню з відповідача, у сумі 1 372 грн., на кожного із неповнолітніх дітей ( ОСОБА_8 , ОСОБА_5 , та ОСОБА_6 ).

Визначений розмір аліментів не є надмірним, а є об`єктивним та справедливим з врахуванням наведених вище обставин.

Щодо стягнення аліментів на утримання повнолітнього сина ОСОБА_3 , то суд вважає за необхідне зазначити про наступне.

Відповідно до п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: 1) досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; 2) продовження ними навчання; 3) потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; 4) наявність у батьків можливості надавати таку допомогу (батьки самі мають бути працездатними та мати такий заробіток, який дозволив би їм утримувати себе та свою повнолітню дитину).

З матеріалів справи вбачається, що повнолітній ОСОБА_3 , навчається на денній формі навчання, а тому об`єктивно позбавлений можливості працевлаштування. Крім того, загальновідомими є обставинами, які не потребують доказування, що останній повинен харчуватися, існує щоденна потреба у засобах гігієни, одязі, взутті тощо.

Проте, суд звертає увагу на те, що офіційний розмір заробітної плати не дає можливості відповідачу здійснювати утримання повнолітнього сина ОСОБА_3 , з огляду на стягнення одночасно половини його заробітної плати на утримання інших трьох неповнолітніх дітей та заборони, визначеної ч. 3 ст. 70 Закону України «Про виконавче провадження» на не перевищення відрахувань у розмірі 50 відсотків під час кожної виплати заробітної платиу разі стягнення аліментів.

Тобто, наявність можливості у відповідача надавати допомогу повнолітній дитині, за дійсних обставин справи виключається, а тому позовні вимоги у вказаній частині не підлягають задоволенню.

Згідно із ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

У зв`язку з тим, що позивач звільнений від сплати судового збору на підставі п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», тому судовий збір в сумі 992 грн 40 коп., слід стягнути з відповідача на користь держави.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. 4, 12-13, 19, 81, 141, 258, 259, 263, 264, 265, 268, 273, 279, 354, 430 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В :

Позов задовольнити частково.

Стягувати з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання неповнолітніх дітей: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 у твердій грошовій сумі по 1 372 (одна тисяча триста сімдесят два) гривні 00 копійок на кожну дитину щомісячно, починаючи з 02 вересня 2022 року і до досягнення дитиною повноліття.

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір в розмірі 992 (дев`ятсот дев`яносто два) гривні 40 копійок.

Рішення в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць підлягає негайному виконанню.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до Волинського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення тексту рішення.

Позивач: ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_5 , адреса реєстрації місця проживання: АДРЕСА_1 .

Відповідач: ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_6 , адреса реєстрації місця проживання: АДРЕСА_1

Головуючий:О. Г. ШИШИЛІН