Провадження № 22-ц/801/1675/2022
Головуючий у суді 1-ї інстанції Вохмінова О. С.
Доповідач:Копаничук С. Г.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 вересня 2022 рокуСправа № 127/29254/19м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

Головуючого: Копаничук С.Г.

Суддів: Оніщука В.В., Голоти Л.О.

за участю секретаря Олійник Г.Є.

учасники справи:

скаржник: ОСОБА_1 ,

суб`єкт оскарження: державний виконавець Другого відділу державної виконавчої служби у м. Вінниці Центрально-Західного міжрегіонального управління юстиції у м. Вінниці Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) Волковинської Яни Петрівни,

стягувач: Міністерство оборони України,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 03.08.2022 року, постановлену у приміщенні того ж суду під головуванням судді Вохмінової О.С. у цивільній справі за скаргою ОСОБА_1 на дії державного виконавця Другого відділу ДВС у м.Вінниці Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Хмельницький) Волковинської Я.П. про скасування постанови про відкриття виконавчого провадження № 69313020 та зобов`язання державного виконавця вчинити дії,-

В с т а н о в и в :

У липні 2022 року ОСОБА_1 звернувся до суду з скаргою на дії державного виконавця Другого відділу ДВС у м. Вінниці Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) Волковинської Я.П. про скасування постанови про відкриття виконавчого провадження, постанови про стягнення виконавчого збору , постанови про розмір мінімальних витрат у виконавчому провадженні № 69313020 та зобов`язання державного виконавця вчинити дії. Вказав, що постановою державного виконавця Другого відділу ДВС у м. Вінниці Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) Волковинської Я.П. від 30.06.2022 року було відкрито виконавче провадження 69313030 з примусового виконання виконавчого листа, виданого Вінницьким міським судом Вінницької області 17.02.2022 року у справі № 127/29254/19 про витребування з незаконного володіння ОСОБА_1 у власність держави в особі Міністерства оборони України 7/50 часток об`єкту нерухомого майна, загальною площею 184,4 кв.м, що розташований по АДРЕСА_1 . Постановою про стягнення виконавчого збору від 30.06.2022 року у вищевказаному виконавчому провадженні з нього стягнуто виконавчий збір у розмірі 13 000 грн. Постановою про визначення розміру мінімальних витрат виконавчого провадження від 30.06.2022 року у вказаному виконавчому провадженні визначено загальну суму мінімальних витрат для нього у розмірі 170 грн. Дані постанови він отримав 09.07.2022 року. Вважає, що державним виконавцем порушені ст. ст. 4, 10 Закону України «Про виконавче провадження», оскільки законом не передбачено такого способу та порядку заходів примусового виконання рішень, як витребування з незаконного володіння майна у власність іншої особи. Такі судові рішення виконуються боржником або іншим органом з моменту набрання ними чинності і не містять переліку дій, які боржник зобов`язаний вчинити або утриматись від їх вчинення. Таким чином, державний виконавець зобов`язаний був повернути виконавчий лист на підставі п. п. 6, 7 ч. 4 ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження», а не вживати заходів щодо його примусового виконання і приймати рішення про стягнення виконавчого збору та витрат на проведення виконавчих дій.

Враховуючи вищевикладене, просив суд визнати неправомірними постанову про відкриття виконавчого провадження, постанову про стягнення виконавчого збору та постанову про визначення розміру мінімальних витрат виконавчого провадження, винесені 30.06.2022 року у виконавчому провадженні №69313020 від 30.06.2022 року з примусового виконання виконавчого листа у справі № 127/29254/19, виданого 17.02.2022 року Вінницьким міським судом Вінницької області та зобов`язати державного виконавця усунути порушення вимог ч. 2 ст. 19 Конституції України та п. п. 1,3,5 ч. 4 ст. 4, ч. 1 ст. 10, п. 1 ч. 2 ст. 18, ч. 3 ст. 27 Закону України «Про виконавче провадження» шляхом повернення Міністерству оборони України виконавчого листа у справі № 127/29254/19.

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 22.07.2022 року у відкритті провадження за скаргою ОСОБА_1 в частині скасування постанов про стягнення виконавчого збору у розмірі 13 000 грн. та визначення розміру мінімальних втрат виконавчого провадження у розмірі 170 грн. відмовлено. Скаргу ОСОБА_1 в частині скасування постанови про відкриття виконавчого провадження та зобов`язання державного виконавця вчинити дії прийнято до розгляду.

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 03.08.2022 року у задоволенні скарги відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просив вказану ухвалу суду скасувати через неправильне застосуванням судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду дійсним обставинам справи, а у справі ухвалити нове судове рішення, яким його скаргу задовольнити. Вказав, що суд не взяв до уваги те, що виконання рішення про витребування нерухомого майна з чужого незаконного володіння ,яке полягає у внесенні до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно відповідного запису про державну реєстрацію права власності на певне майно за стягувачем виконується державним реєстратором, а не державним виконавцем, оскільки ЗУ «Про виконавче провадження» не передбачає обов`язків та повноважень державного виконавця на вчинення таких записів. Суд не врахував , що ЗУ «Про виконавче провадження» передбачає здійснення примусового виконання рішення у спосіб і в порядку ,передбаченим виконавчим документом і цим Законом, який не містить способу і порядку примусового виконання рішення про витребування нерухомого майна з чужого незаконного володіння. Суд не повністю дослідив всі обставини, що мають значення для справи, і не застосував до спірних правовідносин п. п. 5,6,7 ч. 1 ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження», які передбачають зазначення у виконавчому документі резолютивної частини із заходами примусового виконання рішення ,а також повернення виконавчого документу без виконання ,якщо виконання рішення не передбачає таких примусових заходів. В зв`язку з прийняттям державним виконавцем постанови про відкриття виконавчого провадження порушуються його права в частині безпідставного стягнення з нього виконавчого збору та витрат виконавчого провадження.

У відзиві на апеляційну скаргу державний виконавець Другого відділу ДВС у м. Вінниці Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) Волковинська Я.П. вважає ухвалу суду законною та обгрунтованою, а доводи апеляційної скарги безпідставними.

У відзиві на апеляційну скаргу представник стягувача Міністерства оборони України вважає ухвалу суду законною та обгрунтованою, а доводи апеляційної скарги безпідставними.

Заслухавши доповідача, осіб, що беруть участь в справі, перевіривши матеріали справи, рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що остання задоволенню не підлягає.

Відповідно до ч. 1, 4 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам ухвала суду відповідає.

Суд встановив, що 30.06.2022 року на підставі виконавчого листа 127/29254/19, виданого 17.02.2022 року Вінницьким міським судом Вінницької області, державним виконавцем Другого відділу ДВС у м.Вінниці Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) Волковинською Я.П. було відкрите виконавче провадження № 69313020 про витребування з незаконного володіння ОСОБА_1 у власність держави в особі Міністерства оборони України 7/50 часток об`єкту нерухомого майна, загальною площею 184,4 кв.м по АДРЕСА_1 . Також, цього ж дня, державним виконавцем прийнято постанови про стягнення з ОСОБА_1 виконавчого збору та визначення розміру витрат виконавчого провадження.

Відмовляючи у задоволенні скарги, суд виходив з того, що заходи примусового виконання рішень визначені ст.10 ЗУ „Про виконавче провадження" не є вичерпними. Посилаючись на висновки постанов Великої Палати Верховного Суду від 14.11.2018 року у справі № 183/1617/16; від 28.11.2018 року у справі № 504/2864/13-ц; від 29.05.2019 року у справі № 367/2022/15-ц, суд виходив з того, що державна реєстрація права власності і інших речових прав на нерухоме майно проводиться ,зокрема, на підставі судового рішення ,що набрало законної сили щодо набуття ,зміни або припинення права власності на нерухоме майно . Отже ,виконання рішення суду про витребування нерухомого майна з чужого незаконного володіння полягатиме у внесенні державним реєстратором до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно відповідного запису про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно за особою на користь якої ухвалено рішення ,яке можливе і у процедурі примусового виконання рішення суду ,про що зазначив Верховний Суд у постанові від 30.05.2018 року у справі №2-690/11 (провадження №61-20049 св18) .Посилання ОСОБА_1 на те, що рішення суду про витребування нерухомого майна не підлягає примусовому виконанню, оскаржувані дії та рішення по відкриттю виконавчого провадження є неправомірними і порушують його права, є безпідставними ,а тому визнав скаргу необгрунтованою.

Колегія суддів вважає, що суд вірно встановив обставини у справі, правильно визначив спірні правовідносини і правові норми, що їх регулюють та дійшов обгрунтованого висновку про відмову заявнику у задоволенні вимог скарги.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд не повністю дослідив всі обставини, що мають значення для справи та не застосував до спірних правовідносин п. п. 5,6,7 ч. 1 ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження», не заслуговують на увагу .

Правовідносини з примусового виконання рішення суду, пред`явлення до виконання і виконання виконавчих документів, права і обов`язки сторін виконавчого провадження врегульовано нормами ЦПК України , Законом України «Про виконавче провадження» № 1404-VIII та Інструкцією з організації примусового виконання рішень, затвердженою наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 р. № 512/5, зареєстрованим в Мінюсті України 02 квітня 2012 р. за № 489/20802 зі змінами і доповненнями.(далі - Інструкція)

Статтею 1 ЗУ „Про виконавче провадження" № 1404-VIII ( тут і далі у ред. на час спірних правовідносин) визначено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно п.1 ч. 1 ст.3 ЗУ № 1404-VIII відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі ,зокрема, виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України.

Згідно ч.ч.1,5,7,8 ст.26 ЗУ № 1404-VIII виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону, зокрема, за заявою стягувача про примусове виконання рішення. Виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження .У постанові про відкриття виконавчого провадження за рішенням, примусове виконання якого передбачає справляння виконавчого збору, державний виконавець зазначає про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі, встановленому статтею 27 цього Закону.

У разі якщо в заяві стягувача зазначено конкретне майно боржника, виконавець негайно після відкриття виконавчого провадження перевіряє в електронних державних базах даних та реєстрах наявність права власності або іншого майнового права боржника на таке майно та накладає на нього арешт. На інше майно боржника виконавець накладає арешт в порядку, визначеному статтею 56 цього Закону.

У разі якщо при відкритті виконавчого провадження виконавцем накладено арешт на майно боржника, боржник за погодженням із стягувачем має право передати йому таке майно або реалізувати його та передати кошти від його реалізації стягувачу в рахунок повного або часткового погашення боргу за виконавчим документом. У разі продажу майна боржника покупець повинен внести кошти за придбане майно на рахунок органу державної виконавчої служби або приватного виконавця. Після передачі майна стягувачу або внесення покупцем коштів на рахунок органу державної виконавчої служби або приватного виконавця арешт з проданого майна боржника знімається за постановою виконавця.

Частиною 4 ст.4 ЗУ № 1404-VIII передбачено випадки ,коли виконавчий документ протягом трьох робочих днів з дня його пред`явлення повертається стягувачу органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем без прийняття до виконання, зокрема, якщо виконавчий документ не відповідає вимогам, передбаченим цією статтею, виконання рішення не передбачає застосування заходів примусового виконання рішень.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЗУ у виконавчому документі зазначаються:

1) назва і дата видачі документа, найменування органу, прізвище, ім`я, по батькові та посада посадової особи, яка його видала;

2) дата прийняття і номер рішення, згідно з яким видано документ;

3) повне найменування (для юридичних осіб) або прізвище, ім`я та, за наявності, по батькові (для фізичних осіб) стягувача та боржника, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або адреса місця проживання чи перебування (для фізичних осіб), дата народження боржника - фізичної особи;

4) ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань стягувача та боржника (для юридичних осіб - за наявності);реєстраційний номер облікової картки платника податків або серія та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання в установленому порядку відмовилися від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку в паспорті) боржника (для фізичних осіб - платників податків);

5) резолютивна частина рішення, що передбачає заходи примусового виконання рішень;

6) дата набрання рішенням законної сили (крім рішень, що підлягають негайному виконанню);

7) строк пред`явлення рішення до виконання.

З оглянутого колегією виконавчого провадження № 69313020 ,що оцінювалось і судом першої інстанції , вбачається, що Вінницьким міським судом 17.02.2022 року на виконання рішення Вінницького міського суду у справі №127/29254/19 видано виконавчий лист про витребування з чужого незаконного володіння ОСОБА_1 у власність держави в особі Міністерства оборони України 7/50 об`єкту нерухомого майна ,загальною площею 184,4 кв.м. по АДРЕСА_1 .

Вказаний лист стягувач в особі Міністерства оборони України разом із заявою про примусове виконання рішення суду 29.06.2022 року був пред`явлений до виконання до Другого відділу ДВС у м. Вінниці Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький).

Виконавчий лист відповідав вимогам, передбаченим ч.1 ст.4 Закону і у ньому були зазначені необхідні складові виконавчого листа ,передбачені цією частиною ,в тому числі , резолютивна частина рішення, що передбачає заходи примусового його виконання - «Витребувати з незаконного володіння боржника ОСОБА_1 у власність держави в особі Міністерства оборони України 7/50 об`єкту нерухомого майна по АДРЕСА_1 .»

Не встановивши підстав для повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття його до виконання, передбачених ч.4 ст.4 ЗУ № 1404-VIII, державний виконавець Волковинська Я.П., діючи у межах своїх повноважень, визначених ст. 18 Закону України № 1404-VIII відповідно до ч.ч.1,5 ст.26,27 ЗУ № 1404-VIII винесла постанову про відкриття виконавчого провадження ,а також постанови про стягнення виконавчого збору та визначення розміру мінімальних витрат виконавчого провадження.

На підставі викладеного колегія суддів вважає, що висновки суду про відсутність у діях та постановах державного виконавця Волколвинської Я.П. по відкриттю виконавчого провадження порушень вимог ЗУ «Про виконавче провадження» та прав заявника , а також про безпідставність його вимог про зобов`язання повернення виконавчого листа стягувачу, є законними і обгрунтованими.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд не взяв до уваги те , що Законом України «Про виконавче провадження» не передбачено такого заходу примусового характеру як витребування майна з чужого незаконного володіння, не заслуговують на увагу.

Відповідно до ст.10 Закону № 1404-VIII заходами примусового виконання рішень є:

1) звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об`єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами;

2) звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника;

3) вилучення в боржника і передача стягувачу предметів, зазначених у рішенні;

4) заборона боржнику розпоряджатися та/або користуватися майном, яке належить йому на праві власності, у тому числі коштами, або встановлення боржнику обов`язку користуватися таким майном на умовах, визначених виконавцем;

5) інші заходи примусового характеру, передбачені цим Законом.

Тобто, перелік заходів примусового виконання рішень, визначений ст. 10 Закону України «Про виконавче провадження» не є вичерпним, державний виконавець згідно п 5 цієї статті також застосовує також інші заходи примусового характеру, передбачені цим Законом.

Крім того, пунктом 3 статті до таких заходів віднесено вилучення у боржника і передача стягувачу предметів. Виконання рішень такої категорії, в свою чергу, регламентовано статтею 60 Закону № 1404-VIII.

Витребування майна власником із чужого незаконного володіння, як віндикаційний спосіб захисту цивільних прав передбачено статтею 388 ЦК України.

Відповідно до положень статей 16, 391, 386 ЦК України власник вправі звернутися до суду з вимогою про захист порушеного права будь-яким способом, що є адекватним змісту порушеного права, який ураховує характер порушення та дає можливість захистити порушене право.

Статтею 388 ЦК України визначені підстави і порядок витребування майна із чужого незаконного володіння.

Вказаний спосіб захисту цивільних прав кореспондує із заходом примусового виконання, передбаченим пунктом 3 частини першої статті 10 Закону України «Про виконавче провадження», а саме - вилучення та передача предметів стягувачу.

Враховуючи те, що судом видано виконавчий лист, у якому вказана резолютивна частина рішення про витребування з незаконного володіння боржника ОСОБА_1 у власність держави в особі Міністерства оборони України 7/50 об`єкту нерухомого майна по АДРЕСА_1 , судове рішення в силу статті 3 Закону України «Про виконавче провадження» підлягало примусовому виконанню до його фактичного виконання у повному обсязі.

До такого висновку щодо застосування норм права у відповідних правовідносинах і можливості примусового виконання рішення суду про витребування нерухомого майна з чужого незаконного володіння дійшов Верховний суд у постанові від 30.05.2018 року у справі №2-690/11 (провадження №61-20049 св18),який врахував суд першої інстанції при розгляді скарги .

Відтак , суд, вірно застосувавши норми Закону України «Про виконавче провадження» і врахувавши зазначені висновки Верховного Суду, дійшов правильного висновку про відсутність неправомірності у оскаржуваних діях і рішеннях державного виконавця ,а тому обгрунтовано відмовив заявнику у задоволенні скарги і у іншій частині її вимог - про зобов`язання повернення виконавчого листа стягувачу.

Інші доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 також правильних висновків суду не спростовують і не являються підставою для його скасування.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а вказану ухвалу суду - без змін.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд,-

П о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 03.08.2022 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Головуючий : Копаничук С.Г.

Судді: Оніщук В.В.

Голота Л.О.