КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
апеляційне провадження №22-ц/824/6934/2022 Доповідач у ІІ інстанції - Гуль В.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 вересня 2022 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого Гуля В.В.,

суддів Матвієнко Ю.О., Мельника Я.С.,

за участю секретаря Линок В.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Печерського районного суду міста Києва від 23 грудня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Інвест Фінанс» про визнання договорів недійсними,-

встановив:

Позивач звернувся до суду із вказаним позовом, у якому просив визнати кредитні договори №№ 8 від 21 листопада 2020 року, 2 від 21 листопада 2020 року, укладені із ТОВ «ФК «Інвест Фінанс», недійсними.

В обґрунтування позову вказано, що, починаючи з грудня 2020 року, до позивача телефонують невідомі особи з різних номерів та від різних компаній стосовно необхідності повернення кредиту. Він стверджує, що жодних правовідносин з банками чи будь-якими кредитними (фінансовими) установами, не оформляв та не отримував від них позик (кредитів). Виявивши в бюро кредитних історій записи про оформлення на його ім`я 21 листопада 2020 року договорів позики (договорів про надання фінансового кредиту) № 8 - сума кредиту 4 500, 00 грн та № 2 - сума кредиту 1 000, 00 грн, видавцем яких вказано компанію «ІНВЕСТ ФІНАНС». 23 квітня 2021 року позивач подав заяву про вчинення стосовно нього кримінального правопорушення, яку скерував до Слідчого відділу Луцького ВП ГУНП у Волинській області, а 05 травня 2021 року відомості про кримінальне правопорушення по зверненню ОСОБА_1 були внесені до ЄРДР № 0000949, розслідування у якому триває. Після цього, як вказує позивач, він намагався особисто сконтактувати із вказаними фінансовими компаніями, повідомити про факт скоєння стосовно нього кримінального правопорушення і як наслідок попросити у добровільному порядку про анулювання боргу та вилучення відповідних записів з БКІ. Проте, його зусилля виявилися марними. ТОВ «ФК «Інвест Фінанс» не бере до уваги вказані ним обставини, продовжує нараховувати заборгованість. Позивач заперечує факт укладення кредитних договорів з відповідачем.

Рішенням Печерського районного суду міста Києва від 23 грудня 2021 року позов залишено без задоволення.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просив рішення суду скасувати як незаконне та необгрунтоване і ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити.

В обґрунтування доводів посилається на те, що у мотивувальній частині судового рішення не зазначено докази, відхилені судом, та мотиви їх відхилення; мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного учасниками справи, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову; чи були і ким порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси, за захистом яких мало місце звернення до суду.

Відзив не надходив.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги суд дійшов висновку про задоволення апеляційної скарги виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що 21 листопада 2020 року ОСОБА_1 , з метою отримання кредиту було здійснено реєстрацію на веб-сайті Товариства та надано наступні відомості: ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспортні дані: серії НОМЕР_1 , виданий 29 квітня 2016 року; РНОКПП НОМЕР_2 ; телефон: НОМЕР_3 ; е- mail: ; масковані номери карток: НОМЕР_4 , НОМЕР_5 , на які було здійснено перерахунок грошових коштів (кредиту) за кредитними договорами.

Також 21 листопада 2020 року сторонами укладено договір № 2 про надання фінансового кредиту в електронному вигляді на веб-сайті Товариства - https://cashberry.com.ua, шляхом підписання одноразовим ідентифікатором 64015, на суму 1 000, 00 грн, строком на 7 календарних днів, із сплатою 1, 71 % від суми кредиту за кожний день користування кредитом. 21 листопада 2020 року заборгованість за кредитним договором у розмірі 1017, 10 грн, з яких 1000, 00 грн - тіло кредиту, 17, 10 грн - відсотки за договором, повністю сплачена, що підтверджується інформаційною довідкою № 162/12 від 08 грудня 2021 року про проведення успішної транзакції на суму 1 018, 00 грн та довідкою про стан кредитної заборгованості за вказаним договором.

Окрім цього, 21 листопада 2020 року ОСОБА_1 укладено з Товариством договір №8 про надання фінансового кредиту в електронному вигляді на веб-сайті Товариства - https://cashberry.com.ua шляхом підписання одноразовим ідентифікатором 18529, на суму 4 500, 00 грн, строком на 7 календарних днів, із сплатою 1,71% від суми кредиту за кожний день користування кредитом.

Відповідно до довідки про стан кредитної заборгованості, станом на 27 лютого 2021 року існує заборгованість за договором №8 про надання фінансового кредиту від 21 листопада 2020 року, яка становить 16 451, 10 грн.

23 квітня 2021 року ОСОБА_1 подав заяву про кримінальне правопорушення, передбачене частиною першою ст. 190 КК України, до слідчого відділу Луцького ВП ГУНП у Волинській області, згідно з якою 08 травня 2021 року внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000949.

Так відповідно до фабули кримінального провадження, 21 листопада 2020 року невстановлена особа, діючи умисно, шляхом обману заволоділа, незаконно зібрала конфіденційну інформацію щодо ОСОБА_1 , після чого від імені останнього уклала договори позики у банківських установах на загальну суму 11 398, 00 грн.

Відповідно до пункту 9.1 договорів, невід`ємною його частиною є Правила надання коштів у позику, у тому числі і на умовах фінансового кредиту, затверджені Товариством. Уклавши цей договір позичальник підтверджує, що він ознайомлений, повністю розуміє, погоджується і зобов`язується неухильно дотримуватися Правил, текст яких розміщений на веб-сайті Товариства www.cashberry.com.ua.

Договір, відповідно до п. 9.2. договорів, укладався за допомогою інформаційно-телекомунікаційною системою Товариства, доступ до якої забезпечується позичальнику через веб-сайт www.cashberry.com.ua. Електронна ідентифікація позичальника здійснюється при вході позичальника в особистий кабінет у порядку, передбаченому Законом України «Про електронну комерцію».

За передбаченими у Розділі 9 умовами спірних договорів, кожний з них укладався шляхом пропозиції його укласти (оферти) Товариством та її прийняття (акцепту) позичальником. У разі погодження позичальником з умовами запропонованої Товариством оферти, він має заповнити в особистому кабінеті заяву про прийняття оферти (здійснити акцепт Оферти). Заява про акцепт оферти підписується заявником в інформаційно-телекомунікаційній системі Товариства електронним підписом одноразовим ідентифікатором.

Із змісту заявок позичальника на укладення кредитних договорів № 8 від 21 листопада 2020 року і № 2 від 21 листопада 2020 року вбачається, що ним вказано значну за обсягом і інформативністю кількість особистих даних, зокрема, дату народження, паспортні дані, ідентифікаційний номер, галузь зайнятості, місце проживання, а також зазначено номер картки, якою користується позичальник.

Позивач не надав належних та обґрунтованих доказів тому, що мали місце дзвінки та повідомлення від невідомих осіб з погрозами та вимаганням сплати боргу, які представлялися представниками ТОВ «ФК «Інвест Фінанс».

Встановивши вказані обставини та відмовляючи в задоволенні позову, суд виходив з того, що предметом спору у цій справі є дійсність кредитних договорів, укладення яких з відповідачем позивач заперечує, оскільки, як стверджує, ними скористалися шахраї, а не він. Проте,доказів своїх тверджень позивач не надав суду-не надано судового рішення, яке набрало законної сили, постановленого у кримінальному провадженні, у якому судом встановлено факт отримання кредитних коштів, з протиправним використанням персональної інформації відносно нього, шахраями.

Оскільки, підписуючи договір позичальник погоджується зі всіма його умовами, маючи всі можливості та час ознайомитися із умовами, то посилання позивача на те, що він не погоджував умови договору, є безпідставними.

TOB «ФК «Інвест Фінанс» є фінансовою установою і надає фінансові послуги з: факторингу, надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту, на підставі ліцензії на провадження господарської діяльності з надання фінансових послуг, правил надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту та примірного договору.

Таким чином, суд дійшов висновку про необґрунтованість позову.

Проте такі висновки суду не в повній мірі відповідають обставинам справи та вимогам закону виходячи з наступного.

Згідно позовних вимог, позивач просить визнати недійсними електронні договори позики з підстав відсутності його волевиявлення та неотримання за цими договорами грошей.

Електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків і оформлена в електронній формі (пункт 5 частини 1 статті 3 Закону України «Про електронну комерцію») .

Таке ж визначення наводиться у статті 652 Цивільного кодексу України: «договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків».

Згідно частини 2 статті 639 Цивільного кодексу України, договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі.

Електронний договір повинен містити всі істотні умови для відповідного виду договору, інакше він може бути визнаний неукладеним або недійсним, в зв`язку з недодержанням письмової форми в силу прямої вказівки закону.

Так, відповідно до частини 1 статті 638 Цивільного кодексу України договір вважається укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Метою підписання договору є необхідність ідентифікації підписанта, підтвердження згоди підписанта з умовами договору, а також підтвердження цілісності даних в електронній формі.

Це означає, якщо ми маємо електронну форму договору, то і підписувати його потрібно електронним підписом.

Згідно частини 1 статті 12 Закону України «Про електронну комерцію» моментом підписання електронної договору є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання коштів електронного цифрового підпису всіма сторонами електронної правової угоди; електронний підпис одноразовим ідентифікатором, визначеними цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) при письмовій згоді сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

У відповідності до положень, зазначених в п.1. п.20 ч.І ст.1 Закону України «Про електронні довірчі послуги» визначено, що автентифікація - електронна процедура, яка дає змогу підтвердити електронну ідентифікацію фізичної, юридичної особи, інформаційної або інформаційно-телекомунікаційної системи та/або походження та цілісність електронних даних. Ідентифікація особи - процедура використання ідентифікаційних даних особи з документів, створених на матеріальних носіях, та/або електронних даних, в результаті виконання якої забезпечується однозначне встановлення фізичної, юридичної особи або представника юридичної особи.

Ч.1 ст.14 зазначеного Закону визначено, що електронна ідентифікація здійснюється за допомогою засобів електронної ідентифікації, що підпадають під схему електронної ідентифікації, затверджену Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до ч.6 ст.7 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» копією документа на папері для електронного документа є візуальне подання електронного документа на папері, яке засвідчене в порядку, встановленому законодавством.

Порядок засвідчення наявності електронного документа (електронних даних) на певний момент часу, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 26.05.2004 №680.

Пунктом 3 зазначеного Порядку передбачено, що надання послуги фіксування часу включає: реєстрацію звернень, на підставі яких формується електронна позначка часу; формування електронної позначки часу за допомогою особистого ключа центру сертифікації; передачу користувачеві послуги фіксування часу сформованої електронної позначки часу; реєстрацію та збереження електронної позначки часу, переданої користувачеві послуги фіксування часу.

Відповідно до п.12 ч.І ст.3 Закону України «Про електронну комерцію» одноразовий ідентифікатор - алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно- телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір.

Ст. 11 цього ж Закону визначений Порядок укладення електронного договору. Зокрема, електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладенимз моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.

Ч.6 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію» передбачено шляхи надання відповіді особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт), до яких відноситься: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.

Згідно із ч.1 ст.202 ЦК правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Дво- чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін (ч.4 цієї ж статті).

У ст.203 ЦК визначено, що волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом.

Згідно із ч.2 ст.207 ЦК правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Відповідно до ч.4 ст.263 Цивільного процесуального кодексу при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах ВС.

У постанові колегії суддів другої судової палати КЦС від 22.01.2020 у справі №674/461/16-ц зроблено висновок, що «підпис є обов`язковим реквізитом правочину, вчиненого в письмовій формі. Наявність підпису підтверджує наміри та волю й фіксує волевиявлення учасника(-ів) правочину, забезпечує їх ідентифікацію та цілісність документа, в якому втілюється правочин. Внаслідок цього підписання правочину здійснюється стороною (сторонами) або ж уповноваженими особами».

Відповідно до ч.1 ст.638 ЦК договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Частиною першою статті 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Позивач у цій справі посилався на те, що спірні договори не укладав і не підписував.

Встановлено, що відповідач відповідно до статті 12 Закону України «Про електронну комерцію» належних доказів тим обставинам, що спірні електронні договори були підписані позивачем, суду не надав (у справі такі докази відсутні), а від так не спростував тих обставин, на які посилався позивач про те, що він спірні договори не підписував.

Заперечуючи проти позовних вимог, відповідач надав на вимогу суду першої інстанції інформаційні довідки про здійснені ним транзакції в АТ «Ощадбанк» та «Sportbank» з наведеними в них маскованих номерів карток: НОМЕР_4 , НОМЕР_5 , на які було здійснено перерахунок грошових коштів (кредиту) за кредитними договорами.

Але позивач звернувся до зазначених вище банківських установ - АТ «Ощадбанк», та «Sportbank» з метою отримання інформації про відкриті рахунки, БКІ та підтвердження фактів перерахування грошових коштів на них від ТОВ «ФК «ІНВЕСТ ФІНАНС».

У відповідях (виписках, листах) зазначено, що у АТ «Ощадбанк» рахунки та БКІ наявні, проте їх номера не відповідають наведеним Відповідачем, а також те, що на жоден із відкритих рахунків грошові кошти від ТОВ «ФК «ІНВЕСТ ФІНАНС» не надходили. В «Sportbank» взагалі будь-які рахунки не відкривались (копії виписок та листування наявні у матеріалах справи в додатках до апеляційної скарги, які відповідно до ч. 1, ч. 3 ст. 367 ЦПК України прийняті судом як докази на спростування вказаних обставин).

Крім того, Відповідач не надав і доказів автентифікації Позивача та прийняття ним оферти (акцепту) в електронній чи в іншій правовій формі про згоду на укладення договорів та/або отримання кредитів.

При цьому у відзиві на позовну заяву Відповідачем зазначено, що вхід на сайт товариства з метою реєстрації та подальшого оформлення кредитних договорів та отримання кредитів здійснювалось з ІР-адрес: НОМЕР_6 .

Проте, Відповідач не вказав інтернет-провайдера чи інших відомостей, які б принаймні вказували на конкретного користувача, місце знаходження комп`ютера відправника (користувача) в момент реєстрації та вчинення інших дій (активність) на сайті, Така неповна і неконкретна та неоднозначна інформація не може тлумачитись на користь кредитора та вважатись допустимим та достовірним доказом.

В той же час за даними ІР-адрес у вкладці пошук в мережі інтернет встановлено, що ІР-адреса НОМЕР_7 знаходиться в м.Нововолинськ Волинської області, провайдером якої є ТОВ «Лайфселл», а ІР-адреса НОМЕР_8 , провайдером якої зазначено ПрАТ «МТС Україна» знаходиться в м.Одеса.

Отже, враховуючи час проведення операцій 2020-11-21 15:20:21, 2020-11-21 15:17:11 та 2020-11-21 15:17:41 можна дійти висновку, що операцію з м. Нововолинськ Волинської області та м. Одеса, що знаходяться на відстані понад 800 км. одне від іншого тобто зайти на сайт Відповідача в один день з різних ІР-адрес, які належать різним провайдерам та дислокуються в різних територіально віддалених населених пунктах, позивач здійснити одночасно фактично не міг.

Також відсутні у справі докази, які ідентифікують приналежність позивачу зазначених у договорах № телефону: НОМЕР_3 ; е- mail: , до яких, як стверджує позивач, він відношення не має.

Також слід звернути увагу на відомості про кримінальне правопорушення, внесені до ЄРДР 08.05.2021 року за №0000949.

Позивач зазначав, що лише після того, як він із БКІ (бюро кредитних історій) дізнався про оформлені на нього кредити, то звернувся в правоохоронні органи.

Фабула події чітко вказує на те, що інформація про особу ОСОБА_1 була незаконно отримана та використана невстановленою особою для укладення договорів позики на суму 11 398.00 грн.

Якщо спірні договори, які за формою і змістом відповідають вимогам закону, але належними доказами не підтверджено, що одна зі сторін його підписувала, суд має виходити з того, що такий договір є вчиненим. У цьому випадку п. 8 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» про невчинення договору, чи не укладення - не застосовується.

Зазначене є підставою для визнання договору недійсним за ст. ст. 203, 215 ЦК України як підписання договору особою, яка не має на це повноваження та відсутність волевиявлення власника, якщо власник у подальшому не схвалив такого правочину.

За положеннями чч. 1, 3 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені чч. 1 - 3, 5 та 6 ст. 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Тобто відповідно до норми ст. 215 ЦК України вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним може бути заявлена як однією зі сторін правочину, так і іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненням правочину.

Вільне волевиявлення учасника правочину, передбачене ст. 203 ЦК України, є важливим чинником, без якого неможливо укладення договору. Своє волевиявлення на укладення договору учасник правочину виявляє в момент досягнення згоди з усіх істотних умов, складання та скріплення підписом письмового документа.

Зазначена правова позиція висловлена в постанові Верховного Суду України від 18 грудня 2013 року № 6-127цс13, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обов`язковою для судів.

За таких обставин, у цій справі відповідач не надав жодних доказів, де, яким чином (з використанням яких даних) проводилась оплата по договору позики (договору про надання фінансового кредиту); матеріали справи не містять доказів того, що така оплата була проведена ОСОБА_1 чи особою на його прохання (за його дорученням); відсутні докази того, що електронна пошта та номер телефону, вказані в договорах належали Позивачу, відсутні дані про електронний підпис позивача, відсутня автентифікація, що є підставою для визнання недійсними договорів з підстав відсутності волевиявлення позивача на їх укладення.

Вказані обставини залишились поза увагою суду першої інстанції, що призвело до неповного з`ясування обставин справи, що мають значення для її вирішення та незастосування закону, який підлягав застосуванню у даних правовідносинах.

За таких обставин апеляційна скарга підлягає задоволенню, рішення суду першої інстанції скасуванню з ухваленням нового судового рішення про задоволення позову як обгрунтованих.

Керуючись ст. 367, 374, 376, 381, 382 ЦПК України, Київськийапеляційний суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Печерського районного суду міста Києва від 23 грудня 2021 року скасувати та ухвалити по справі нове судове рішення.

Позов ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Інвест Фінанс» про визнання договорів недійсними задовольнити.

Визнати недійсними договори про надання фінансового кредиту від 21.11.2020 року №8 та №2 укладені між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ІНВЕСТ Фінанс» та ОСОБА_1 .

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий В.В. Гуль

Судді Ю.О. Матвієнко

Я.С. Мельник