Провадження № 22-ц/801/1727/2022
Головуючий у суді 1-ї інстанції Вохмінова О. С.
Доповідач:Сало Т. Б.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 жовтня 2022 рокуСправа № 127/31157/19м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі: головуючого судді Сала Т.Б., суддів: Ковальчука О.В., Якименко М.М., секретар Луцишин О.П., розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 19 липня 2022 року, повне рішення складено 29 липня 2022 року, та додаткове рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 10 серпня 2022 року, повне рішення складено 10 серпня 2022 року, ухвалені суддею Вохміновою О.С. в м. Вінниці, в цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Департаменту архітектурно-будівельної інспекції у Вінницькій області, Департаменту архітектурно-будівельного контролю Вінницької міської ради, треті особи без самостійних вимог Головне управління Держгеокадастру у Вінницькій області, КП «Вінницьке міське бюро технічної інвентаризації» про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою та про скасування сертифіката відповідності,

встановив:

У листопаді 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду із вказаним позовом та згідно заяви про збільшення позовних вимог просила:

- усунути перешкоди в користуванні земельною ділянкою по АДРЕСА_1 , кадастровий номер :02:051:0036, а саме знести за власний кошт відповідача ОСОБА_2 належні їй на праві власності об`єкти нерухомого майна в частині, в якій вони накладаються на земельну ділянку позивача з кадастровим номером :02:051:0036, розташовану в АДРЕСА_1 ;

- скасувати сертифікат відповідності від 29.03.2010 № ВН 000397, виданий Департаментом Державної архітектурно-будівельної інспекції у Вінницькій області (а.с.77-79 т.2).

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 зазначила, що з 01.04.2016 вона є власницею земельної ділянки кадастровий номер :02:051:0036, площею 0,0678 га, яка розташована по АДРЕСА_1 , цільове призначення для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка). Власником сусіднього домоволодіння і земельної ділянки, кадастровий номер :02:051:0103, площею 0,0875 га, що розташовані по АДРЕСА_1 , є ОСОБА_2 .

У 2018 році Подільським державним підприємством геодезії, картографії та кадастру складено технічну документацію з землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки по АДРЕСА_1 в натурі і було виявлено, що фактичні межі земельної ділянки не відповідають тим, що зафіксовані в правовстановлюючих документах. Крім того, висновком спеціаліста № 071/18 ТОВ «Соломон» за результатами проведення комплексного земельно-технічного та будівельно-технічного дослідження встановлено, що найбільш виступаюча частина фундаменту під декоративною огорожею, фундаменту під житловим будинком з прибудовою, огорожа з білої цегли на фундаменті, стіна житлового будинку з прибудовою, балкон житлового будинку, ринва житлового будинку, що знаходяться по АДРЕСА_1 , частково розташовані в межах приватизованої земельної ділянки з кадастровим номером :02:051:0036 і фактичною адресою АДРЕСА_1 , що відображено на план-схемі в додатках 3-6 до висновку. Таке «часткове розташування» на належній ділянці полягає у «заступі» від 36 см до понад 1 метру. При цьому не дотримані вимоги щодо відступу 1 метр від виступаючої частини будівлі.

Відповідно до п. 3.25 ДБН 360-92 «Містобудування. Планування і забудова міських і сільських поселень», для догляду за будівлями і здійснення їх поточного ремонту відстань до межі сусідньої ділянки від найбільш виступної конструкції стіни треба приймати не менше 1 метра, при цьому повинно бути забезпечене влаштування необхідних інженерно-технічних заходів, що запобігатимуть стіканню атмосферних опадів з покрівель та карнизів будівель на територію суміжних ділянок.

Незважаючи на неодноразові вимоги відповідач не звільнила ділянку від свого нерухомого майна і не бажає привести будівлі у відповідність нормам ДБН.

Крім того, позивачка вказує, що спір викликаний також наявністю сертифіката відповідності вказаних будівель державним будівельним нормам, стандартам і правилам від 29.03.2010 № ВН 000397, який виданий з порушенням Тимчасового порядку прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом приватних житлових будинків садибного типу, дачних та садових будинків з господарськими спорудами і будівлями, споруджених без дозволу на виконання будівельних робіт, затвердженого постановою КМУ від 09.09.2009 року № 1035.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 19 липня 2022 року в задоволенні позову відмовлено.

Додатковим рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 10 серпня 2022 року заяву ОСОБА_2 про розподіл судових витрат задоволено частково, стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судові витрати в сумі 20 000 гривень. В задоволенні решти вимог відмовлено.

Не погодившись із вказаними рішеннями суду, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 19 липня 2022 року і ухвалити нове рішення про задоволення позову в повному обсязі.

Також просить скасувати додаткове рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 10 серпня 2022 року і ухвалити нове рішення, яким повністю відмовити в задоволенні заяви ОСОБА_2 про розподіл судових витрат.

У скарзі зазначає, що суд помилково відхилив посилання позивача на порушення п 3.25 ДБН 360-92 «Містобудування. Планування і забудова міських і сільських поселень». Суд неправильно застосував норми матеріального права (Порядок №923), не застосував норми матеріального права (Порядку №1035), які імовірно підлягали застосуванню. Висновок суду з приводу відсутності підстав для відмови у видачі сертифіката не відповідає обставинам справи. Судом не взято до уваги та не надано оцінки поясненням позивача, що викладені в клопотанні про долучення доказів до матеріалів справи від 19 липня 2022 року, зокрема з приводу того, що сертифікат відповідності видано на об`єкт нерухомого майна загальною площею 78,2 кв.м., в той час як відповідно до технічного паспорту загальна площа збудованого об`єкта нерухомого майна по АДРЕСА_1 становить 314,3 кв.м. Оскільки рішення суду підлягає скасуванню, підлягає скасуванню і додаткове рішення суду.

У поданому на апеляційну скаргу відзиві ОСОБА_2 просить відмовити в задоволенні апеляційної скарги ОСОБА_1

ОСОБА_1 у відповіді на відзив ОСОБА_2 просить відхилити заперечення останньої.

У поданому на апеляційну скаргу відзиві КП «Вінницьке міське бюро технічної інвентаризації» просить залишити апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Апеляційний суд, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги дійшов до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відмовляючи у задоволенні позовної вимоги про знесення за рахунок відповідача належних їй на праві власності об`єктів нерухомого майна в частині, в якій вони накладаються на ділянку позивача, суд першої інстанції виходив з того, що висновок експертного дослідження, яким позивач обґрунтовує порушене його право користування земельною ділянкою, є неналежним доказом, а такі вимоги позову не конкретизовані і вирішення такої вимоги буде припущенням, що унеможливить реальне виконання такого рішення. Також суд дійшов висновку, що вимога про скасування сертифіката відповідності закінченого будівництвом об`єкта є неефективним способом захисту, оскільки не забезпечить реальне поновлення прав позивача ОСОБА_1 , і сертифікат вичерпав свою дію та втратив юридичне значення.

Апеляційний суд погоджується з такими висновками суду першої інстанції.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки від 01.04.2016, укладеного між нею та ОСОБА_3 , є власником земельної ділянки площею 0,0678 га, кадастровий номер :02:051:0036, з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), місцем розташування якої є АДРЕСА_1 . Земельна ділянка належала продавцеві на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку ЯЛ № 532866 від 22.07.2011 (а.с.17-18 т.1).

Попереднім власником ділянки був ОСОБА_4 , який набув право власності на підставі рішення Вінницької міської ради від 02.12.2005 № 1631 (а.с.39 т. 1), та отримав державний акт серії ЯБ № 681420 від 15.06.2006 (а.с.21 т.1).

Власником суміжної земельної ділянки по АДРЕСА_1 , площею 0,0875 га, кадастровий номер :02:051:0103, з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд на підставі договору дарування №527 від 04.04.2013 є ОСОБА_2 (а.с.208-209 т.1).

Попереднім власником цієї земельної ділянки був ОСОБА_5 , який набув право власності на земельну ділянку на підставі державного акту на право власності серії ЯЕ № 167839, виданого на підставі рішення Вінницької міської ради від 19.09.2008 № 2094 та від 27.03.2009 № 2327.

ОСОБА_2 також є власницею житлового будинку, розташованого на земельній ділянці по АДРЕСА_1 на підставі договору дарування, посвідченого нотаріусом 03.04.2013 за реєстровим номером 526 (а.с.208-209 т.1).

У матеріалах технічної документації зі складання державного акту на право власності на земельну ділянку по АДРЕСА_1 міститься протокол обстеження та погодження межі земельної ділянки від 02.12.2005, згідно якого в натурі (на місцевості) проведено обстеження та погодження межі земельної ділянки по АДРЕСА_1 , із сусіднім землевласником ОСОБА_5 , яка проходить по сітці, воротах, металевій огорожі, по будівлі тощо. Суміжними землевласниками ніяких претензій при встановленні меж не заявлено, спірні питання відсутні (а.с.40 т.1).

Попередній власник будинку по АДРЕСА_2 ОСОБА_6 набув право власності на житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами (частину житлового будинку) на підставі договору купівлі-продажу частини будинковолодіння від 06.05.2003.

У подальшому ОСОБА_6 здійснив реконструкцію житлового будинку «А» з добудовою веранди «а», надбудовою мансарди «м/А» та господарської споруди згідно технічного паспорта КП «ВМБТІ» від 16.12.2009, альтанки «М» по АДРЕСА_2 .

Відповідність закінченого будівництвом обєкту державним стандартам, будівельним нормам і правилам засвідчена сертифікатом відповідності ВН000397, виданого 29.03.2010 Інспекцією Державного архітектурно-будівельного контролю у Вінницькій області (а.с.223 т.1).

Рішенням виконкому Вінницької міської ради від 22.04.2010 № 883 вирішено оформити право приватної власності ОСОБА_5 на житловий будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудою в цілому по АДРЕСА_2 в зв`язку з прийняттям в експлуатацію на підставі сертифіката відповідності державним будівельним нормам, стандартам і правилам за реєстраційним номером ВН 000397, виданого Інспекцією Державного архітектурно-будівельного контролю у Вінницькій області 29.03.2010 (а.с.201 т.3 зворот).

30.04.2010 ОСОБА_5 було видане свідоцтво серії НОМЕР_1 про право власності на житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами по АДРЕСА_2 (а.с.202 т.3).

Позивачка ОСОБА_1 , вважаючи, що відповідачем ОСОБА_2 порушено її право, як суміжного землевласника, внаслідок розташування частини належного відповідачу нерухомого майна на її земельній ділянці, звернулася до суду із вказаним позовом.

Відповідно до ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію та природні якості землі.

Статтею 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

У ч. 1 ст. 91 ЗК України зазначено, що власники земельних ділянок зобов`язані не порушувати права власників суміжних земельних ділянок та землекористувачів та дотримуватися правил добросусідства.

Відповідно до ст. 152 ЗК України, власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом, зокрема, відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; застосування інших, передбачених законом, способів.

Однак, статтею 13 ЦПК України визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

У ч. 6 ст. 367 ЦПК України зазначено, що в суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Позивачка обґрунтовує вимоги позову, в тому числі заяву про збільшення позовних вимог, висновком комплексного земельно-технічного та будівельно-технічного дослідження №071/18 від 19.02.2019 ТОВ «Експертно-юридична фірма Соломон», яким, з її слів, встановлено порушення відповідачем ДБН та правил добросусідства. Крім цього вказала, що порушення меж земельної ділянки підтверджується технічною документацією з землеустрою з Подільського державного підприємства геодезії, картографії та кадастру .

Відповідно до ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи, і на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

У статті 89 ЦПК України зазначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Зазначаючи про невідповідність фактичних меж земельної ділянки з кадастровим номером :02:051:0103 по АДРЕСА_1 юридично зафіксованим, що підтверджується технічною документацією із землеустрою, ОСОБА_1 доказів звернення до Подільського державного підприємства геодезії, картографії та кадастру не надала, як і не надала технічної документації з землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), на які вона посилалася в позовній заяві.

Що стосується висновку №071/18 за результатами проведення комплексного земельно-технічного та будівельно-технічного дослідження, складеного 19.02.2019 ТОВ «Експертно-юридична фірма Соломон», то суд першої інстанції прийшов до висновку про неналежність вказаного доказу.

Однак, частиною першою статті 77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Згідно з частиною другою статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (допустимість доказів).

У ч. 1 ст. 78 ЦПК України зазначено, що суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом.

Наданий позивачем на обґрунтування позовних вимог висновок одержаний позивачем з порушенням порядку, встановленого законом.

У ч. 1 ст. 106 ЦПК України зазначено, що учасник справи має право подати до суду висновок експерта, складений на його замовлення.

Відповідно до частини 5 цієї статті, у висновку експерта зазначається, що висновок підготовлено для подання до суду, та що експерт обізнаний про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок.

Разом з тим, у висновку комплексного земельно-технічного та будівельно-технічного дослідження від 19 лютого 2019 року не зазначено, що експерт обізнаний про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок та те, що висновок підготовлено для подання до суду, а тому вказаний доказ є недопустимим та не береться до уваги судом.

Про недопустимість як доказу висновку експерта через порушення порядку одержання доказів, встановленого законом, висловилася Велика Палата Верховного Суду у постанові від 18 грудня 2019 року у справі №522/1029/18.

Оскільки висновок експертного дослідження №071/18 від 19.02.2019 є недопустимим доказом, то не має правового значення піддавати його аналізу та оцінці на предмет належності такого доказу, а відтак, не має правового значення аналіз доводів апеляційної скарги, які базуються на експертному дослідженні.

Для встановлення наявності накладення земельних ділянок, площі накладень та встановлення за рахунок чиєї земельної ділянки таке накладення має місце, необхідні спеціальні знання у земельній сфері, тобто висновок експерта за результатами проведення відповідної експертизи (за клопотанням сторін).

У ч. 2 ст. 78 ЦПК України зазначено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 6 ст. 81 ЦПК України).

Кожна сторона вправі розпоряджатися своїми процесуальними правами на власний розсуд та сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Клопотань про призначення експертизи (земельно-технічної, будівельно-технічної, тощо) ОСОБА_1 не заявляла, а відтак належні та допустимі докази на підтвердження порушення прав позивачки в матеріалах справи відсутні.

Крім того, апелянт не спростував висновок суду першої інстанції щодо неефективного способу захисту за вимогою позову про скасування сертифіката відповідності.

Слід зазначити, що незаконність сертифіката відповідності, про яку зазначає ОСОБА_1 в апеляційній скарзі, а також законність забудови по АДРЕСА_2 , якій апелянт надає оцінку, не були підставою позову за вимогою про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою, а відповідно до ч. 6 ст. 367 ЦПК України підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції, не приймаються і не розглядаються в суді апеляційної інстанції.

В апеляційній скарзі апелянт зазначає, що встановивши відсутність підстав для відмови у видачі сертифікату відповідно до Порядку прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.10.2008 №923, суд першої інстанції визнав встановленими обставини, які мають значення для справи.

Хоча суд першої інстанції і вказав на це, але підстав досліджувати документи, які стали підставою для видачі сертифікату, в суду не було, адже це також не було підставою позову.

Позивач, не змінюючи підстав позову, в апеляційній скарзі почав детально аналізувати законність введення в експлуатацію об`єктів (прийняття в експлуатацію), а саме аналізує документи, які на його думку перешкоджали видачі сертифікату.

Однак, апеляційний суд відхиляє такі доводи, оскільки знову ж таки такі обставини не були підставою позову.

А відтак, підробка документів інвентарної справи, відсутність необхідних документів для введення в експлуатацію, відсутність законних підстав для виготовлення паспорту не могло бути предметом дослідження судом першої інстанції, адже цими обставинами не обґрунтовувалися позовні вимоги.

Додаткове рішення також не підлягає скасуванню, оскільки ОСОБА_1 в апеляційній скарзі не зазначила, з якими саме висновками суду першої інстанції в частині вирішення питання про відшкодування витрат на правничу допомогу вона не погоджується та в чому полягає неправильність таких висновків, а лише вказала, що додаткове рішення підлягає скасуванню внаслідок скасування основного рішення.

До апеляційної скарги у відповідності до ч. 2 ст. 354 ЦПК України включено заперечення на ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 25 лютого 2021 року, якою задоволено заяву представника відповідача ОСОБА_2 про відвід судді Медяній Ю.В. у даній цивільній справі.

Зокрема, апелянт ОСОБА_1 зазначила, що такі дії судді Медяної Ю.В. фактично свідчать про її самоусунення від здійснення правосуддя, хоча вона повинна була розглядати справу за відсутності вмотивованих та обґрунтованих підстав для відводу. Внаслідок цього відбулася протиправна зміна складу суду, що призвело до розгляду справи неповноважним складом суду, що за змістом п.3 ч. 1 ст. 376 ЦПК України є обов`язковою підставою для скасування рішення суду та ухвалення нового судового рішення.

З матеріалів справи встановлено, що ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 25 лютого 2021 року задоволено заяву представника відповідача ОСОБА_2 про відвід судді Медяній Ю.В. у даній цивільній справі на підставі п. 5 ч. 1 ст. 36 УПК України: суддя не може розглядати справу і підлягає відводу (самовідводу), якщо є інші обставини, що викликають сумнів в неупередженості або об`єктивності судді.

Відповідно до підпункту 2.3.25 пункту 2.3 Положення про автоматизовану систему документообігу суду, затвердженого Рішенням Ради суддів України від 26 листопада 2010 року № 30 (далі - Положення), у разі задоволення відводу або самовідводу заміна судді здійснюється автоматизованою системою на підставі рішення про відвід (самовідвід) у порядку, зазначеному в підпункті 2.3.23 пункту 2.3 цього Положення.

Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 01 березні 2021 року , проведеного у зв`язку із відводом судді Медяної Ю.В., справу визначено судді Вохміновій О.С., а тому доводи апелянта з приводу розгляду справи неповноважним складом суду є безпідставними.

Апелянт при цьому не зазначає, як саме така заміна вплинула на висновки суду першої інстанції.

Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи викладене, апеляційний суд вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін, оскільки воно ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. 367, 374, 375, 381, 382, 384, 389 ЦПК України,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 19 липня 2022 року та додаткове рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 10 серпня 2022 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 14 жовтня 2022 року.

Головуючий Т.Б. Сало

Судді О.В. Ковальчук

М.М. Якименко