Ухвала

12 жовтня 2022 року

місто Київ

справа № 753/19588/19

провадження № 61-1158св22

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Ступак О. В.,

суддів: Гулейкова І. Ю., Олійник А. С., Усика Г. І. (суддя-доповідач), Яремка В. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідачі: ОСОБА_2 , приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Швець Руслан Олегович,

третя особа - Товариство з обмеженою відповідальністю «БІ-Майно»,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадженнякасаційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Дарницького районного суду міста Києва від 14 липня 2021 року у складі судді Колесника О. М. та постанову Київського апеляційного суду від 16 грудня 2021 року у складі колегії суддів: Журби С. О., Писаної Т. О., Приходька К. П.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У жовтні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Швеця Р. О. (далі - приватний нотаріус Швець Р. О.), третя особа - Товариство з обмеженою відповідальністю «БІ-Майно» (далі - ТОВ «БІ-Майно»), про витребування майна з чужого незаконного володіння.

На обґрунтування позовних вимог зазначав, що 16 травня 2008 року між позивачем та Публічним акціонерним товариством «УкрСиббанк» (далі - ПАТ «УкрСиббанк», банк) укладений договір про надання споживчого кредиту № 0, за умовами якого йому надано кредит у розмірі 85 000,00 дол. США зі сплатою 13,00 відсотків річних за користування кредитними коштами, на строк до 16 травня 2029 року.

На забезпечення виконання умов кредитного договору, між ним та банком укладений іпотечний договір № 85507, посвідчений 16 травня 2008 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Степаненко Д. В. за реєстровим № 1036, за умовами якого він передав в іпотеку банку нерухоме майно - квартиру АДРЕСА_1 .

12 грудня 2011 року між ПАТ «УкрСиббанк» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» (далі - ТОВ «Кей-Колект», товариство) укладений договір факторингу, відповідно до умов якого банк відступив на користь товариства право вимоги за кредитним договором, та на підставі договору про відступлення прав вимог за договором іпотеки, посвідченого 12 грудня 2011 року приватним нотаріусом Обухівського районного нотаріального округу Київської області Саєнко Е. В. за реєстровим № 5207-5208, відступив право вимоги за договором іпотеки.

Згодом йому стало відомо, що право власності на квартиру АДРЕСА_1 зареєстровано за ТОВ «БІ-Майно» на підставі договору купівлі-продажу, укладеного між ТОВ «Кей-Колект» та ТОВ «БІ-Майно».

Вважаючи, що перехід права власності на належне йому іпотечне майно відбувся з порушенням вимог закону, він звернувся до суду з позовом до ТОВ «БІ-Майно» про витребування майна із чужого незаконного володіння та визнання права власності на квартиру. Рішенням Дарницького районного суду міста Києва від 02 липня 2018 року у справі № 753/11096/15-ц у задоволенні його позову до ТОВ «БІ-Майно» відмовлено. Постановою Київського апеляційного суду від 13 лютого 2019 року скасовано рішення суду першої інстанції та ухвалено нове судове рішення, яким витребувано від ТОВ «БІ-Майно» на його користь спірну квартиру.

Рішенням Дарницького районного суду міста Києва від 13 липня 2018 року у справі № 753/23580/17 визнано протиправним та скасовано рішення приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Єгорової М. Є. від 17 квітня 2015 року, яким внесено до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно відомості про державну реєстрацію права власності на спірну квартиру за ТОВ «Кей-Колект» на підставі договору іпотеки від 16 травня 2008 року.

Під час розгляду справи № 753/11096/15-ц про витребування майна з чужого незаконного володіння ТОВ «БІ-Майно», йому стало відомо, що 21 грудня 2018 року приватним нотаріусом Швецем Р. О. посвідчено договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 , згідно з яким власником зазначеного нерухомого майна стала ОСОБА_2 .

Посилаючись на те, що спірна квартира вибула з власності поза його волею, ОСОБА_1 просив витребувати із незаконного володіння ОСОБА_2 квартиру АДРЕСА_1 та визнати за ним право власності на зазначене нерухоме майно

Короткий зміст судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій

Рішенням Дарницького районного суду міста Києва від 14 липня 2021 року, позов задоволено частково.

Витребувано у ОСОБА_2 та повернуто у власність ОСОБА_1 квартиру АДРЕСА_1 . В іншій частині позову відмовлено, здійснено розподіл судових витрат.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що на момент набуття ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу від 21 грудня 2018 року у власність спірної квартири в суді тривав спір за позовом ОСОБА_1 до ТОВ «БІ-Майно» про витребування майна з чужого незаконного володіння, про що ТОВ «БІ-Майно» було достеменно відомо. Зазначене дає підстави для висновку, що ТОВ «БІ-Майно» здійснило відчуження спірної квартири з метою ускладнити позивачеві можливість захисту своїх прав як власника квартири АДРЕСА_1 , оскільки після вибуття зазначеного нерухомого майна з власності продавця (ТОВ «БІ-Майно»), зазначений вище позов втрачав сенс, а тому з метою ефективного захисту своїх прав ОСОБА_1 , як власник цього житла змушений був звернутися з позовом вже до нового його володільця - ОСОБА_2 . Ураховуючи, що станом на грудень 2018 року право власності ТОВ «БІ-Майно» на спірну квартиру було скасовано на підставі рішенням суду, суд дійшов висновку, що ОСОБА_2 не може вважатися добросовісним набувачем квартири АДРЕСА_1 , а тому наявні підстави для її витребування на користь ОСОБА_1 та повернення йому у власність.

Постановою Київського апеляційного суду від 16 грудня 2021 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишено без задоволення, рішення Дарницького районного суду міста Києва від 14 липня 2021 року залишено без змін.

Судове рішення суду апеляційної інстанції мотивовано тим, що суд першої інстанції повно встановив фактичні обставини справи, правильно застосував до спірних правовідносин положення статей 387, 388 ЦК України, а тому дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для витребування спірної квартири у ОСОБА_2 , яка є добросовісним набувачем майна, оскільки матеріали справи не містять доказів на підтвердження того, що на момент укладення між нею та ТОВ «БІ-Майно» договору купівлі-продажу спірного нерухомого майна, ОСОБА_2 було відомо про відсутність у продавця права власності на вказане нерухоме майно.

Рух справи в суді касаційної інстанції. Узагальнені доводи касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та аргументи інших учасників справи

У січні 2022 року до Верховного Суду надійшла касаційна скарга ОСОБА_2 , у якій вона просила скасувати рішення Дарницького районного суду міста Києва від 14 липня 2021 року та постанову Київського апеляційного суду від 16 грудня 2021 року, ухвалити у справі нове судове рішення, яким відмовити в задоволенні позову ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судами попередніх інстанцій норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.

Як на підставу касаційного оскарження судових рішень заявник посилалася на пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України, а саме застосування судами статей 387 і 388 ЦК України без урахування висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених постановах Великої Палати Верховного Суду від 02 листопада 2021 року № 925/1351/19 (провадження

№ 12-35гс21), від 21 листопада 2018 року у справі № 201/9100/16-ц (провадження № 14-424цс18)та постановах Верховного Суду від 07 жовтня 2020 року у справі № 522/21926/16-ц (провадження № 61-47992св18), від 20 березня 2019 року у справі № 521/8368/15-ц (провадження

№ 61-17779св18).

УхвалоюВерховного Суду від 08 лютого 2022 року відкрито касаційне провадження на підставі пункту 1 частини другої статті 389 ЦПК України та витребувано матеріали справи.

Касаційна скарга ОСОБА_2 у межах доводів та вимог, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, мотивована тим, що суди попередніх інстанцій не звернули увагу на те, що станом на дату укладення договору купівлі-продажу між ТОВ «БІ-Майно» та ОСОБА_2 від 21 грудня 2018 року існувало лише рішення Дарницького районного суду міста Києва від 02 липня 2018 року у справі № 753/11096/15-ц, яким ОСОБА_1 відмовлено в задоволенні позову до ТОВ «БІ-Майно» про витребування спірного майна та визнання права власності на квартиру. У рамках вирішення справи № 753/11096/15-ц не було вжито заходів забезпечення позову, зокрема не було накладено арешт на квартиру АДРЕСА_1 чи обтяження, які б перешкоджали ТОВ «БІ-Майно» відчужити квартиру на користь ОСОБА_2 . Ураховуючи наведене, суди дійшли помилкового висновку про відсутність у продавця на дату укладення договору купівлі-продажу спірного майна на користь ОСОБА_2 прав на укладення такого правочину, а тому при укладенні зазначеного договору були дотримані усі вимоги статті 203 ЦК України.

Однією з обов`язкових умов задоволення віндикаційного позову є встановлення під час розгляду спору про витребування майна з чужого незаконного володіння наявності чи відсутності у діях власника волі на передачу майна іншій особі. Суди не врахували, що за умовами договору іпотеки від 16 травня 2008 року №85507, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Степаненко Д. В. за реєстровим № 1036, передбачено право іпотекодержателя звернути стягнення на предмет іпотеки відповідно до Закону України «Про іпотеку» у позасудовому порядку, тому є очевидним, що підписавши договір іпотеки ОСОБА_1 надав свою згоду на вибуття квартири АДРЕСА_1 з його володіння у випадку неналежного виконання ним умов кредитного договору. Та обставина, що ТОВ «Кей-Колект» при зверненні стягнення на предмет іпотеки не дотрималося усіх, визначених законом вимог для здійснення звернення стягнення на іпотечне майно жодним чином не спростовує наявність у позивача волі на відчуження квартири на підставі договору іпотеки.

Суди не надали належної оцінки тій обставині, що ОСОБА_2 є добросовісним набувачем майна, що має важливе значення як для застосування положень статей 387, 388 ЦК України, так і для визначення критерію пропорційності втручання у право на майно набувача. У зв`язку з ухваленням оскаржуваних судових рішень відповідач, яка є добросовісним набувачем майна, втратила набуту на законних підставах квартиру і сама змушена шукати способи компенсації своїх втрат, що покладає на неї надмірний тягар.

04 липня 2022 року ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Бабенко С. С., засобами поштового зв`язку звернувся до Верховного Суду з відзивом, у якому просив поновити пропущений строк на подання відзиву, оскільки він не отримував копії ухвали про відкриття касаційного провадження у справі, копії касаційної скарги та додатки до неї, а про існування касаційного провадження у справі дізнався лише 29 червня 2022 року.

Наведені відповідачем обставини є поважними причинами несвоєчасного подання відзиву на касаційну скаргу, а тому суд касаційної інстанції вважає можливим продовжити ОСОБА_1 строк для подання відзиву на касаційну скаргу ОСОБА_2 , та приєднати його до матеріалів справи.

Відзив на касаційну скаргу мотивований тим, що рішення судів першої та апеляційної інстанцій є законними та обґрунтованими, ухвалені на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджені дослідженими судами доказами, містять вичерпні висновки, а тому відсутні підстави для задоволення касаційної скарги.

Матеріали справи надійшли до Верховного Суду у серпні 2022 року.

Позиція Верховного Суду та нормативно-правове обґрунтування

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги та відзиву на неї, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку про необхідність зупинення касаційного провадження у справі з огляду на таке.

Частиною другою статті 415 ЦПК України передбачено, що процедурні питання, пов`язані з рухом справи, клопотання та заяви учасників справи, питання про відкладення розгляду справи, оголошення перерви, зупинення провадження у справі, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом, вирішуються судом касаційної інстанції шляхом постановлення ухвал в порядку, визначеному цим Кодексом для постановлення ухвал суду першої інстанції.

Ухвалою Першої судової палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 16 грудня 2020 року передано на розгляд Великої Палати Верховного Суду справу № 461/12525/15-ц за позовом Львівської міської ради до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , Першої Львівської державної нотаріальної контори, треті особи: ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ЛКП «Центральне», про визнання спадщини відумерлою, визнання свідоцтва про право на спадщину і договору купівлі-продажу квартири недійсними, скасування рішень про державну реєстрацію, витребування майна з чужого незаконного володіння, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на постанову Львівського апеляційного суду від 06 березня 2020 року.

Підставою для передання справи на розгляд Великої Палати Верховного Суду, колегія суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду зазначила необхідність відступлення від висновку Верховного Суду України про те, що майно, яке вибуло з володіння власника на підставі судового рішення, ухваленого щодо цього майна, але далі скасованого, вважається таким, що вибуло з володіння власника поза його волею (постанови Верховного Суду України від 24 червня 2015 року у справі № 6-251цс15, від 21 грудня 2016 року у справі № 6-2233цс16, від 18 січня 2017 року у справі № 6-2776цс16), з огляду на статтю 41 Конституції України, статтю 321 ЦК України, статтю 1 Першого протоколу до Конвенції та висновки, викладені у постановах Верховного Суду від 20 березня 2019 року у справі № 521/8368/15-ц (касаційне провадження № 61-17779св18) та від 18 березня 2020 року у справі № 199/7375/16-ц (касаційне провадження № 61-35744св18), які зводяться до того, що конструкція, за якої добросовісний набувач втрачає майно і сам змушений шукати способи компенсації своїх втрат, є неприйнятною, оскільки покладає на добросовісного набувача індивідуальний та надмірний тягар, а задоволення віндикаційного позову і витребування спірної нерухомості у добросовісного набувача призведе до порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції.

Колегія суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду вважала, що справа містить виключну правову проблему і її вирішення необхідне для чіткого визначення балансу захисту прав попереднього власника і нинішнього власника майна з метою належного захисту права власності.

Ухвалою Великої Палати Верховного Суду від 02 березня 2021 року справу № 461/12525/15-ц (провадження № 14-190цс20) прийнято та призначено до розгляду.

Судові рішення у справі, яка переглядається, та судові рішення у справі, яка передана на розгляд Великої Палати Верховного Суду, ухвалені у подібних правовідносинах.

У пункті 10 частини першої статті 252 ЦПК України передбачено, що у випадку перегляду судового рішення у подібних правовідносинах (в іншій справі) у касаційному порядку палатою, об`єднаною палатою, Великою Палатою Верховного Суду, суд може за заявою учасника справи, а також з власної ініціативи зупинити провадження у справі.

Відповідно до пункту 14 частини першої статті 253 ЦПК України провадження у справі зупиняється у випадку, встановленому пунктом 10 частини першої

статті 252 ЦПК України, до закінчення перегляду справи.

Керуючись пунктом 10 частини першої статті 252, пунктом 10 частини першої статті 253, статтями 260, 415 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду,

УХВАЛИВ:

Зупинити касаційне провадження у справі № 753/19588/19 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Швеця Руслана Олеговича, третя особа - Товариство з обмеженою відповідальністю «БІ-Майно» про витребування майна з чужого незаконного володіння, за касаційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Дарницького районного суду міста Києва від 14 липня 2021 року та постанову Київського апеляційного суду від 16 грудня 2021 року, до закінчення перегляду в касаційному порядку Великою Палатою Верховного Суду справи № 461/12525/15-ц (провадження № 14-190цс20).

Ухвала суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття і оскарженню не підлягає.

Головуючий О. В. Ступак

Судді: І. Ю. Гулейков

А. С. Олійник

Г. І. Усик

В. В. Яремко