КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
єдиний унікальний номер справи №367/3315/21
номер провадження №22-ц/824/5788/2022
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 жовтня 2022 року м. Київ

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді - доповідача Білич І.М.

суддів Коцюрби О.П., Слюсар Т.А.

розглянувши у порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою представника Акціонерного товариства «Акцент-Банк» - Омельченка Євгена Володимировича на заочне рішення Ірпінського міського суду Київської області від 02 грудня 2021 року, ухвалене під головуванням судді Ірпінського міського суду Київської області Кравчук Ю.В.,

у цивільній справі № 367/3315/21 позовом Акціонерного товариства «Акцент-Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,-

в с т а н о в и л а:

У травні 2021 року АТ «Акцент-Банк» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Обгрунтовуючи позовні вимоги тим, що відповідач 29 жовтня 2019 року приєднався до Умов та Правил надання банківський послуг в ПАТ «Акцент-Банк», правонаступником якого є АТ «Акцент-Банк», з метою укладення кредитного договору №б/н та отримання кредитної картки. На підставі анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в А-Банку відповідачу надано кредит у вигляді встановлення кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 44,40%, щомісячно, на суму залишку заборгованості за кредитом.

Позивач зазначав, що своїм підписом у анкеті - заяві відповідач підтвердив, що підписана ним анкета - заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами банку, які викладені на банківському сайті https:a-bank.com.ua/terms, складає між ним та банком договір про надання банківських послуг.

Вказуючи, що за умовами кредитного договору позичальник мав своєчасно повертати кредит та проценти платежами, однак не виконує цих обов`язків, внаслідок чого станом на 29 січня 2021 року виникла заборгованість у розмірі 14400,42 грн, яка складається із: заборгованості за кредитом у розмірі 10925,48 грн, заборгованість за відсотками у розмірі 3424,94 грн, заборгованість за штрафами 50 грн.

З наведених підстав АТ «Акцент-Банк» просило стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за кредитним договором № б/н від 29 жовтня 2019 року у розмірі 14400,42 грн коп. та судовий збір у розмірі 2 270 грн.

Заочним рішенням Ірпінського міського суду Київської області від 02 грудня 2021 року позов АТ «Акцент-Банк» задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ «Акцент-Банк» 10925,48 грн на погашення заборгованості за кредитним договором та 1722,22 судового збору.

Не погоджуючись з заочним рішенням суду першої інстанції, представник АТ «Акцент-Банк» - Омельченко Є. В. подав апеляційну скаргу, в якій скасувати рішення суду першої інстанції в частині відмовлених позовних вимог та задовольнити позовні вимоги банку в повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що відповідач, підписавши анкету-заяву про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг в А-Банку підтвердив факт ознайомлення з Умовами і Правилами надання банківських послуг та зобов`язався в подальшому регулярно знайомитися зі змінами до них. Оскільки вказаний кредитний договір є договором оферти, то відповідач, користуючись кредитними коштами, підтвердив, що він ознайомлений та погоджується з Умовами і Правилами надання банківських послуг.

До позовної заяви було додано паспорт споживчого кредиту за програмою «Кредитна карта», в якому зазначені всі оговорені умови кредитування, строки, процентна ставка та який підписаний боржником, при цьому суд першої інстанції на вказане уваги не звернув.

Зазначаючи, що в даному випадку не підлягає до застосування правова позиція, що міститься у постанові Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17, оскільки в вказаній справі розглядався випадок,коли тарифи банку не були підписані боржником.

На думку скаржника в даному випадку має бути застосована правова позиція, що міститься у постанові Верховного Суду від 02 грудня 2020 року у справі № 284/157/20.

Відповідач не скористався своїм правом на подання до суду відзиву на апеляційну скаргу, своїх заперечень щодо змісту і вимог апеляційної скарги до апеляційного суду не направив. Відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Згідно ч.1 ст.369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Оскільки в даній справі ціна позову становить 14400,42 грн, що менше ста розмірів прожиткового мінімуму, і дана справа не відноситься до тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, відповідно до приписів ч.13 ст.7 ЦПК України, якою передбачено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами без проведення судового засідання, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи.

Згідно ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Враховуючи, що доводи апеляційної скарги не містять в собі заперечень щодо невідповідності висновків суду в частині задоволення вимог АТ «Акцент-банк» про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором в розмірі 10925,48 грн., то відповідно до ч.1ст.367 ЦПК України в апеляційному порядку заочне рішення в цій частині не переглядається.

Таким чином, апеляційний суд переглядає рішення суду першої інстанції лише в частині відмови в задоволенні позовних вимог банку про стягнення з відповідача заборгованості по простроченим відсоткам та штрафами.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, вивчивши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відмовляючи у задоволенні позову в частині стягнення заборгованості по відсотках, суд першої інстанції виходив із того, що витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг а Акцент-Банку, які містяться в матеріалах справи та не містять підпису відповідача, не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами шляхом підписання заяви-анкети, а тому відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів за порушення термінів виконання договірних зобов`язань.

Розглядаючи спір, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон який їх регулює.

Відповідно до вимог ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Відповідно до ст.264 ЦПК України судове рішення має відповідати в тому числі на такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Згідно з ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк зобов`язується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч.1 ст.1048 ЦК України).

Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору, до яких закон відносить умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду ( ч.1 ст.638 ЦК України).

Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною (ч.2 ст.638 ЦК України).

З матеріалів справи вбачається, що відповідач ОСОБА_1 з метою отримання послуг в АТ «Акцент-Банк» підписав анкету-заяву про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг у А-Банку, у якій зазначено, що він погоджується з тим, що ця заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг і тарифами, правилами користування, основними умовами обслуговування і кредитування, розташованому в рекламному буклеті, складають між ним та банком договір про надання банківських послуг, а також, що він ознайомився та погодився з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами банку до укладення договору і згоден з його умовами (а.с.6).

Як вбачається із розрахунку заборгованості, станом на 29 жовтня 2019 року відповідач має заборгованість перед позивачем у розмірі 14400,42 грн, з яких 10925,48 - заборгованість за кредитом, 3424,94 грн заборгованість по відсоткам, 50 грн. заборгованість за штрафами.

Вимоги позивача щодо стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за відсотками та штрафом, є необґрунтованими, оскільки в анкеті-заяві ОСОБА_1 відсутні будь-які умови, які є істотними для кредитного зобов`язання, зокрема: не зазначена процентна ставка, а доданий до позову витяг з Умов та Правил надання банківських послуг не містить підпису відповідача, що у свою чергу свідчить про відсутність згоди між сторонами щодо істотних умов договору, зокрема розміру процентів, та неможливість застосування вказаного банком у розрахунку розміру процентів за користування коштами і, як наслідок, необґрунтованість вимог позивача в цій частині.

За таких обставин з огляду на відсутність домовленості між сторонами щодо умов та розміру сплати процентів та штрафу, вимоги банку в цій частині не ґрунтуються на законі і задоволенню не підлягають.

Такі висновки узгоджуються з правовою позицією Великої Палати Верховного Суду, яка міститься у постанові від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17 за позовом АТ КБ «ПриватБанк» до громадянина про стягнення боргу за кредитним договором від 18 лютого 2011 року, де Велика Палата, скасовуючи рішення судів в частині стягнення процентів та пені і ухвалюючи нове рішення про відмову в позові в цій частині, вказала, що відсутність в анкеті-заяві домовленості про сплату процентів і неустойки не дає підстав вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань.

З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції в цій частині повно з`ясував обставини справи, дав їм належну оцінку і ухвалив рішення в цій частині з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Доводи апеляційної скарги про те, що відповідач користувався коштами і періодично погашав кредит, не спростовують висновків суду про відсутність підстав для стягнення зазначених у розрахунку відсотків з огляду на відсутність визначених сторонами у заяві-анкеті їх розміру, умов та порядку застосування.

Також колегія суддів відхиляє посилання в апеляційній скарзі на неврахування судом першої інстанції паспорту споживчого кредиту за програмою «Кредитна картка», як необґрунтовані, оскільки, подаючи позов, банк зазначив, що укладений між сторонами договір включає цілий ряд документів, зокрема: Умови та Правила надання банківських послуг, Правила користування платіжною карткою, основні умови обслуговування і кредитування, а також Тарифи банку. Вказаний паспорт споживчого кредиту за програмою «Кредитна картка» не є складовою кредитного договору, оскільки у графі підпис не містить підпису позичальника, тому не є доказом досягнення між сторонами згоди з усіх істотних умов договору.

Відтак, в даному випадку не може бути застосована правова позиція що міститься у постанові Верховного Суду від 02 грудня 2020 року у справі № 284/157/20, оскільки переглядаючи справу касаційний суд вказував, що паспорт споживчого кредиту був відписаний позичальником.

Таким чином, у цьому випадку підлягає застосуванню висновок, викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17.

Посилання в апеляційній скарзі на виписку про рух коштів по рахунку, що був відкритий на ім`я ОСОБА_1 , за період з 29 жовтня 2019 року по 20 січня 2022 року, які подані представником позивача разом з апеляційною скаргою не приймається судом апеляційної інстанції до уваги, оскільки вказана виписка про рух коштів по рахунку подана з порушенням процесуальних строків подання доказів (а.с. 51-59).

Так як, згідно зі ст.83 ЦПК України позивач повинен подати докази разом з поданням позовної заяви. Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу.

Відповідно до ч. 3 ст. 367 ЦПК України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

З матеріалів справи вбачається, що надана представником банку апеляційному суду вказана вище виписка про рух коштів по рахунку не була подана до суду першої інстанції та вона не була предметом розгляду у суді першої інстанції.

Представник АТ «Акцент-Банк» не надав апеляційному суду доказів неможливості подання вказаної вище виписки про рух коштів по рахунку до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього, а відтак ця виписка не може бути прийнята апеляційним судом відповідно до ч.3 ст.367 ЦПК України.

За встановлених обставин доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи та порушення прав скаржника.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують та не впливають на правильність ухваленого у справі рішення.

З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів вважає, що заочне рішення суду в оскаржуваній частині постановлено з дотриманням норм матеріального та процесуального права і підстав для його скасування з доводів викладених в апеляційній скарзі нема.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу представника Акціонерного товариства «Акцент-Банк» - Омельченка Євгена Володимировича - залишити без задоволення.

Заочне рішення Ірпінського міського суду Київської області від 02 грудня 2021 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, визначених у п.2 ч.3 ст.389 ЦПК України.

Суддя - доповідач:

Судді: