ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/5484/22 Справа № 199/5486/19 Суддя у 1-й інстанції - БОГУН О. О. Суддя у 2-й інстанції - Свистунова О. В.
У Х В А Л А

про відмову у відкритті апеляційного провадження

18 жовтня 2022 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючої судді Свистунової О.В.,

суддів Красвітної Т.П., Єлізаренко І.А.,

ознайомившись з апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 19 липня 2021 року по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа Четверта дніпровська державна нотаріальна контора про визнання частково недійсним свідоцтва про право власності та визнання права власності,

В С Т А Н О В И В :

Як вбачається із матеріалів справи, ОСОБА_1 звернулася до суду з апеляційною скаргою на рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 19 липня 2021 року з пропуском строку на апеляційне оскарження судового рішення.

Згідно статті 354 ЦПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, а на ухвалу суду протягом п`ятнадцяти днів з дня його (її) проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду; на ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Згідно з ч. 3,4 ст. 357 ЦПК України апеляційна скарга залишається без руху, також у випадку, якщо вона подана після закінчення строків, установлених статтею 354 цього Кодексу, і особа, яка її подала, не порушує питання про поновлення цього строку або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані неповажними. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду апеляційної інстанції з заявою про поновлення строку або вказати інші підстави для поновлення строку.

Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження будуть визнані неповажними, суд відмовляє у відкритті апеляційного провадження у порядку, встановленому статтею 358 цього Кодексу.

Як встановлено матеріалами справи, 19 липня 2021 року було ухвалено рішення по справі, не погодившись з яким ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу 20 травня 2022 року, згідно конверту (а.с.113).

Апелянт зазначив, що повний текст оскаржуваного рішення було отримано 22.04.2022 року представником апелянта (а.с.98).

Проте, зазначені обставини не можуть бути визнані поважними, оскільки не свідчать про існування об`єктивних причин, які б перешкоджали апелянту звернутися до суду апеляційної інстанції зі скаргою у строки передбачені чинним законодавством. Також, не наведено жодної обставини за якої апелянт дізнався про наявність оскаржуваного судового рішення.

Колегія суддів звертає увагу, що з моменту ухвалення судового рішення та звернення до суду апеляційної інстанції минув майже рік.

Крім того, у матеріалах справи наявна заява представника ОСОБА_1 - ОСОБА_3 від 19.07.2022 року про розгляд справи у відсутність сторони позивача (а.с.68). Тобто представнику позивача було достовірно відомо про судове засідання, яке відбулося 19.07.2022 року.

Оскільки кінцевий строк для подачі апеляційної скарги сплинув, а апеляційна скарга була подана 20 травня 2022 року, згідно конверту, тому строк на апеляційне оскарження є пропущеним, а підстави на які посилається апелянт були визнані неповажними.

Крім того, при подачі апеляційної скарги, не було долучено квитанцію про сплату судового збору.

Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 20 липня 2022 року вказану апеляційну скаргу було залишено без руху, зобов`язавши надати обґрунтовану заяву щодо підстав пропуску строку з належними доказами та квитанцію про сплату судового збору.

Того ж дня, представнику апелянта адвокату Вовчук О.Ю. у телефонному режимі було повідомлено про залишення апеляційної скарги без руху (а.с.121). Крім того, на електрону адресу адвоката Вовчук О.Ю. була направлена ухвала Дніпровського апеляційного суду від 20 липня 2022 року про залишення апеляційної скарги без руху (а.с.122).

31.08.2022 року апелянту ОСОБА_1 у телефонному режимі було повідомлено про залишення її апеляційної скарги без руху (а.с.123).

Крім того, апелянту було надіслано на поштову адресу вказану у апеляційній скарзі копію ухвали Дніпровського апеляційного суду від 20 липня 2022 року про залишення апеляційної скарги без руху.

Із наявного у матеріалах справи повідомлення про вручення поштового відправлення убачається, що копію ухвали про залишення апеляційної скарги без руху була отримана апелянтом ОСОБА_1 28 вересня 2022 року (а.с.124), проте у зазначений судом термін вимоги ухвали не виконав.

Згідно з частиною першою статті статтею 126 ЦПК України право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом.

Доступ до суду як елемент права на справедливий судовий розгляд не є абсолютним і може підлягати певним обмеженням у випадку, коли такий доступ особи до суду обмежується законом і не суперечить пункту першому статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод; якщо воно не завдає шкоди самій суті права і переслідує легітимну мету за умови забезпечення розумної пропорційності між використаними засобами і метою, яка має бути досягнута.

Виходячи із зазначених критеріїв, Європейський суд з прав людини визнає легітимними обмеженнями встановленні державами членами Ради Європи вимоги щодо строків оскарження судових рішень (рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Нешев проти Болгарії» від 28 жовтня 2004 року).

При цьому складовою правової визначеності є передбачуваність застосування норм процесуального законодавства. Європейський суд з прав людини зазначає, що сторони судового провадження повинні мати право очікувати застосування до їхньої справи чинних норм процесуального законодавства (рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Дія 97» проти України від 21 жовтня 2010 року).

Слід зауважити, що особи, які беруть участь у справі, зобов`язані добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов`язки і разом з тим, розпоряджаються процесуальними правами на свій розсуд.

Правовий інститут строків звернення до суду за захистом свого порушеного права не містить вичерпного, детально описаного переліку причин чи критеріїв їх визначення. Натомість закон запроваджує оцінні, якісні параметри визначення таких причин - вони повинні бути поважними, реальними або непереборними і об`єктивно нездоланними на час плину строків звернення до суду. Ці причини (чи фактори об`єктивної дійсності) мають бути несумісними з обставинами, коли суб`єкт звернення до суду знав або не міг не знати про порушене право, ніщо правдиво йому не заважало звернутися до суду, але цього він не зробив і через власну недбалість, легковажність, байдужість, неорганізованість чи інші подібні за суттю ставлення до права на доступ до суду порушив ці строки.

Інакшого способу визначити, які причини належить віднести до поважних, ніж через зовнішню оцінку (кваліфікацію) змісту конкретних обставин, хронологію та послідовність дій суб`єкта правовідносин перед зверненням до суду за захистом свого права, немає. Під таку оцінку мають потрапляти певні явища, фактори та їх юридична природа; тривалість строку, який пропущений; те, чи могли і яким чином певні фактори завадити вчасно звернутися до суду, чи перебувають вони у причинному зв`язку із пропуском строку звернення до суду; яка була поведінка суб`єкта звернення протягом цього строку; які дії він вчиняв, і чи пов`язані вони з готуванням звернення до суду тощо.

Право на ефективний судовий захист передбачає, що сторони цивільного судочинства повинні мати змогу реалізувати право подати апеляцію з того моменту, коли вони фактично поінформовані про самі судові рішення, що можуть порушувати їх законні права чи інтереси (RYAZANTSEV v. RUSSIA, N 21774/06, § 53, від 10 березня 2011 року).

Отже, у разі оскарження судового рішення зі спливом значного періоду часу, заявником має бути наведено переконливі підстави для поновлення пропущеного процесуального строку.

Проте, будь-яких обставин, які є об`єктивно непереборними та переконливо підтверджують неможливість оскарження рішення суду першої інстанції заявником вказано не було.

У рішенні від 03.04.2008 у справі "Пономарьов проти України" Європейський суд з прав людини зробив висновок про те, що правова система багатьох країн-членів передбачає можливість продовження строків, якщо для цього є обґрунтовані підстави. Разом з тим, якщо строк на ординарне апеляційне оскарження поновлений зі спливом значного періоду часу та за підстав, які не видаються переконливими, таке рішення може порушити принцип юридичної визначеності. Суд визнає, що вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак, такі повноваження не є необмеженими, тому від судів вимагається вказувати підстави для поновлення строку. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження. У кожній справі національні суди мають перевіряти, чи підстави для поновлення строків для оскарження виправдовують втручання у принцип res judicata (принцип юридичної визначеності).

Прецедентна практика Європейського суду з прав людини щодо застосування статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визнає, що доступ до суду не є абсолютним і національним законодавством може обмежуватись, зокрема для дотримання правил судової процедури і це не є порушенням права на справедливий суд (рішення у справі «Станков проти Болгарії» від 12 липня 2007 року).

Принцип правової визначеності - загальний принцип права, який гарантує забезпечення легкості з`ясування змісту права і можливість скористатися цим правом у разі необхідності.

Принцип правової визначеності є невід`ємною, органічною складовою принципу верховенства права. Про це у низці своїх рішень зазначає зокрема Європейський Суд з прав людини. У своїх рішеннях Конституційний Суд України також посилається на принцип правової визначеності, наголошуючи на тому, що він є необхідним компонентом принципу верховенства права.

При цьому складовою правової визначеності є передбачуваність застосування норм процесуального законодавства. Європейський суд з прав людини зазначає, що сторони судового провадження повинні мати право очікувати застосування до їхньої справи чинних норм процесуального законодавства (рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Дія 97» проти України від 21 жовтня 2010 року).

Виходячи із зазначених критеріїв, Європейський суд з прав людини визнає легітимними обмеженнями встановленні державами - членів Ради Європи вимоги щодо строків оскарження судових рішень (рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Нешев проти Болгарії» від 28 жовтня 2004 року).

Виходячи з принципів, розумності, справедливості, рівності учасників судового розгляду, а також враховуючи принцип правової визначеності, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_1 на рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 19 липня 2021 року подана з пропуском встановленого законом строку та наведені апелянтом підстави для поновлення пропущеного строку з урахуванням викладеного не є поважними, а тому пропущений строк не підлягає поновленню.

За таких обставин у відкритті апеляційного провадження необхідно відмовити.

Керуючись ст. ст. 357, 358 ЦПК України,-

У Х В А Л И В :

Відмовити ОСОБА_1 у відкритті апеляційного провадження за її апеляційною скаргою на рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 19 липня 2021 року.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її постановлення та може бути оскаржена до касаційної інстанції протягом тридцяти днів з цього часу.

Головуючий О.В. Свистунова

Судді: Т.П. Красвітна

І.А. Єлізаренко