Справа №705/4489/20
2/705/482/22

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 жовтня 2022 року м. Умань

Уманський міськрайонний суд Черкаської області в складі:

головуючої - судді Годік Л.С.

при секретарі судового засідання Остропольській О.В.

за участю: позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

представника Черкаської обласної прокуратури Бурлаки В.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Умань цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до прокуратури Черкаської області, Державної казначейської служби України про відшкодування шкоди, завданої незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового слідства та прокуратури, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в подальшому уточненим, до прокуратури Черкаської області, Державної казначейської служби України про відшкодування шкоди, завданої незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового слідства та прокуратури.

В обгрунтування вимог позову позивач вказав, що 01 жовтня 2008 року за фактом одержання хабара шляхом вимагання відносно нього та ОСОБА_3 , слідчим в ОВС слідчого відділу прокуратури Черкаської області порушена кримінальна справа № за ознаками злочину, передбаченого ч. 2 ст. 368 КК України.

15 квітня 2009 року за фактом одержання хабара шляхом вимагання в сумі 5000 доларів США відносно нього та ОСОБА_4 старшим слідчим в ОВС слідчого відділу прокуратури Черкаської області порушено кримінальну справу № ДП2, за ознаками злочину, передбаченого ч. 2 ст. 368 КК України.

15 квітня 2009 року кримінальні справи № та № ДП2 об`єднані в одне провадження з присвоєнням єдиного реєстраційного номеру - .

24 квітня 2009 року йому пред`явлено остаточне обвинувачення у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 368 КК України - одержання хабара, тобто одержання службовою особою, яка займає відповідальне становище в будь - якому вигляді хабара у великому розмірі за виконання в інтересах того, хто дає хабара будь-якої дії з використанням наданої їй влади та службового становища, за попередньою змовою групою осіб, вчинене повторно та поєднане з вимаганням хабара.

Вироком Звенигородського районного суду Черкаської області від 21.04.2010 року його визнано винним в скоєні злочину, передбаченого ч.2 ст. 368 КК України, та призначено покарання п`ять років позбавлення волі з позбавлення права обіймати посади в органах внутрішніх справ строком на три роки. На підставі ст.ст. 75, 76 КК України звільнено від відбування призначеного покарання з випробовуванням три роки. Міру запобіжного заходу, до вступу вироку в законну силу, обрано підписку про невиїзд, звільнивши з-під варти із залу суду.

Вироком апеляційного суду Черкаської області від 07.09.2010 року скасовано вирок Звенигородського районного суду Черкаської області та постановлено новий вирок, яким йому призначено за ч.2 ст.368 КК України покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років з позбавленням права займати посади в органах внутрішніх справ строком на 3 роки з конфіскацією 1/16 частини належного йому майна.

Ухвалою Верховного Суду України від 25.01.2011 року вирок Звенигородського районного суду Черкаської області від 21.04.2010 року та вирок апеляційного суду Черкаської області від 07.09.2010 року щодо нього скасовано, а справу направлено на новий судовий розгляд у той же місцевий суд в іншому складі суду.

Вироком Звенигородського районного суду Черкаської області від 31.07.2012 року визнано його винним в скоєні злочину, передбаченого ст. 368 ч.2 КК України, та призначено покарання 5 років позбавлення волі з позбавленням права обіймати посади в органах внутрішніх справ строком на 3 роки. Відповідно до ст. 54 КК України, його позбавлено спеціального звання - підполковника міліції. На підставі ст.ст. 75, 76 КК України звільнено від відбування покарання з іспитовим строком в 3 роки.

Ухвалою апеляційного суду Черкаської області від 25.12.2012 року, вирок Звенигородського районного суду Черкаської області скасовано, кримінальну справу направлено на новий розгляд.

Вироком Звенигородського районного суду Черкаської області від 04.03.2014 року визнано його винним в скоєнні злочину, передбаченого ст. 368 ч.2 КК України, та призначено покарання 5 років позбавлення волі з позбавлення права обіймати посади в органах внутрішніх справ строком на 3 роки. Відповідно до ст. 54 КК України, його позбавлено спеціального звання - підполковника міліції. На підставі ст.ст. 75, 76 КК України звільнено від відбування покарання з іспитовим строком в 3 роки.

В апеляційному порядку даний вирок не переглядався.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України від 23.10.2014 року вирок Звенигородського районного суду Черкаської області від 04.03.2014 року скасовано, а справа направлена на новий судовий розгляд.

Вироком Монастирищенського районного суду Черкаської області від 31.03.2017 року його у пред`явленому обвинуваченні у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.368 КК України визнано невинним і по суду виправданим через недоведеність його участі у вчиненні даного злочину. Міру запобіжного заходу - підписку про невиїзд скасовано. Арешт на транспортний засіб Деу Сенс 2004 року випуску д.н.з. НОМЕР_1 , накладений постановою старшого слідчого відділу прокуратури Черкаської області від 24.02.2009 року, скасовано.

Ухвалою апеляційного суду Черкаської області від 03.04.2019 року, вирок Монастирищенського районного суду Черкаської області залишено без змін.

Ухвалою Верховного суду від 13.05.2020 року, вирок Монастирищенського районного суду Черкаської області та ухвалу апеляційного суду Черкаської області залишено без змін.

Відповідно до повідомлення в.о. голови Монастирищенського районного суду Черкаської області Мазай Н.В. від 02.06.2020 року йому роз`яснено, що він має право протягом шести місяців звернутися з вимогою про відшкодування втраченого заробітку, сплачених штрафів, судових витрат, сум з надання юридичної допомоги та інш. в Монастирищенський районний суд Черкаської області, який розглядав справу по першій інстанції.

Посилаючись на ст.ст. 3, 56 Конституції України, ст. 1176 ЦК України, ЗУ «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», зазначає, що має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Починаючи з 01.10.2008 року до 03.04.2019 року він перебував під слідством та судом, що становить 126 місяців.

Відповідно до ст. 8 Закону України "Про Державний бюджет на 2020 рік" від 14.11.2019 р. № 294-ІХ та Закону України "Про внесення змін до Закону України "Про Державний бюджет України на 2020 рік" від 25.08.2020 р. № 822-ІХ мінімальна заробітна плата станом на 01.09.2020 року становить 5000 грн. Тому, розмір відшкодування становить 126 міс. х 5000 грн. = 630 000 грн. як компенсація за втрачений заробіток.

Крім, того протягом строку досудового розслідування та судового розгляду справи, відносно нього постійно був обраний запобіжний захід підписка про невиїзд, а 562 дні він утримувався під вартою, що призвело до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагало від нього додаткових зусиль для організації життя, він був ізольований від суспільства, в зв`язку з чим йому було заподіяно значних моральних страждань.

23.12 2008 року наказом начальника УМВС України в Черкаській області № 268 о/с його звільнено з ОВС в запас ЗС України за п.62,66 (за дискредитацію) Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ України. На день звільнення, вислуга років становила: календарна - 16 років, 02 місяці, 22 дні; пільгова - 16 років, 07 місяців, 22 дні. Незаконне звільнення з ОВС, позбавило його в установленому законом порядку вийти на пенсію за вислугою років та отримувати відповідне пенсійне забезпечення.

Маючи тяжке захворювання, він був позбавлений можливості належним чином отримувати медичну допомогу, що потягнуло за собою лише погіршення стану здоров`я. Відповідно до клопотання від 11.11.2008 року, поданого ним до слідчого, повідомляв про отримання ушкодження нирки, під час затримання працівниками правоохоронних органів, та за результатами проведеної судово-медичної експертизи №60-к від 12.11.2008 року, у нього дійсно було виявлено травму правої нирки з субкапсулярною гематомою і наступним розвитком вторинного пієлонефриту, симптоматичної артеріальної гіпертензії, спазму судин головного мозку з лівобічним пірамідно-рефлекторним синдромом. Вказані захворювання потребують лікування в спеціалізованому стаціонарі. Надання медичної допомоги і лікуванні в умовах медчастини СІЗО не можливо. Враховуючи, що не було можливості отримувати медичну допомогу на належному рівні, вказане захворювання перейшло в хронічний характер і спостерігається до даного часу.

Під час досудового розслідування, у нього ще й розпалася сім`я, так як його колишня дружина ОСОБА_5 вважала, що при обставинах, які мали місце стосовно нього, пов`язані з кримінальним переслідуванням та неодноразовим триманням під вартою, збереження шлюбу є неможливим та суперечило її інтересам, за рішенням суду шлюб було розірвано.

Тому, внаслідок вказаних обставин, він пережив глибокі душевні страждання, втратив авторитет серед своїх колег та близького оточення, зазнав надзвичайного впливу, що призвів до глобальної зміни життєвого укладу, який завдав йому значних страждань і які він поніс через неможливість тривалого відновлення своїх прав, моральну шкоду оцінює в сумі 5 000 000 гривень. Вказаний розмір відшкодування за перебування його під вартою протягом тривалого часу, розпаду сім`ї, погіршення стану здоров`я, звільнення з ОВС, відвідування ДУ «Центр пробації», в сукупності є обгрунтованим та відповідає принципу розумності та справедливості.

Просить: стягнути з Державного казначейства України за рахунок державного бюджету України шляхом списання з єдиного казначейського рахунку на його - ОСОБА_1 користь відшкодування шкоди, завданої незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового слідства в сумі 5 630 000 гривень.

Згідно відзиву представника Державної казначейської служби України, останній вважає, що позов не підлягає до задоволення. Так у відзиві, посилаючись на ст.ст. 11, 22, 1176 ЦК України, ЗУ «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» зазначено, що втрачений заробіток визначається з урахуванням заробітку, не одержаного громадянином за час відсторонення від роботи (посади), за час відбування кримінального покарання, а не виходячи з мінімальної заробітної плати встановленої на час звернення до суду. Тим паче, мінімальна заробітна плата за період з 2008 року по 2020 рік не була сталою і постійно збільшувалась, так, станом на 01.10.2008 (дати порушення кримінальної справи проти позивача) становила 545,00 грн., або близько 10% від мінімальної заробітної плати в сумі 5 000,00 грн. встановленої станом на 01.09.2020. Тому, вважають, що відшкодування позивачу за рахунок коштів Державного бюджету України заробітку в розмірі 630 000,00 грн. виходячи з розміру мінімальної заробітної плати в сумі 5 000,00 грн. суперечить нормам Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 № 100, оскільки, зазначений заробіток повинен бути розрахований з урахуванням заробітку, не одержаного громадянином за час відсторонення від роботи (посади). Щодо стягнення з державного бюджету моральної шкоди, зазначає, що згідно ч. 5 ст. 4 Закону України від 01.12.1994 № 266/94-ВР «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Частиною 6 статті 4 Закону України № 266/94-ВР встановлено, що моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. Після застосування граматичного тлумачення до наведених норм стає очевидно, що незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду не обов`язково мають завдати особі моральну шкоду. Згадана шкода не презюмується і має бути доведена відповідно до вимог чинного законодавства. Відповідно до п. 3 Постанови Пленуму Верховного суду України від 31.03.1995 № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній або юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, порушенні права власності, в тому числі інтелектуальної, прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних явищ. Згідно п. 4 ППВСУ №4 у позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується. Казначейство вважає, що позивачем не надано підтверджуючих документів, щодо «глибоких душевних страждань, втрату авторитету серед своїх колег та близького оточення, змін життєвого укладу, тощо», а також, докази, що саме притягнення позивача до відповідальності спричинило вищезазначені наслідки. Факт розірвання шлюбу позивачем не може вважатися доказом заподіяння моральної шкоди. Відповідно до пункту 3 статті 13 Закону України № 266/94-ВР, відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом. Позивач перебував під слідством та судом з 01.10.2008 по 03.04.2019 або 10 років та 6 місяців, загалом 126 місяців. Аналіз вищевказаної норми закону свідчить про те, що межі відшкодування моральної шкоди під слідством чи судом визначаються судом у розмірі співмірному з мінімальним розміром заробітної плати, визначеної законодавством за кожен місяць перебування під слідством і судом, виходячи з мінімальної заробітної плати, встановленої на день відшкодування. Розміри мінімальної заробітної плати на 2020 рік установлено Законом України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» у місячному розмірі: з 1 вересня - 5 000,00 гривень. Отже, сума моральної шкоди становить 630 000,00 грн. (5 000,00*126). З огляду на вищезазначене, сума моральної шкоди в розмірі 5 000 000,00 грн. належними чином не підтверджена і має характер удаваної. З огляду на вищезазначене, Державна казначейська служба України в повному обсязі заперечує проти задоволення позовної заяви ОСОБА_1 .

Згідно відзиву Черкаської обласної прокуратури, остання вважає, що позов підлягає до часткового задоволення. Так у відзиві зазначено, що відповідно до ст. 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду» (у редакції, яка діяла на момент затримання ОСОБА_1 ) підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок: незаконного засудження, незаконного притягнення як обвинуваченого, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході розслідування чи судового розгляду кримінальної справи обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян. Таким чином, термін перебування під слідством і судом розраховується з моменту затримання ОСОБА_1 - 02.10.2008 і до набрання законної сили виправдувальним вироком суду - 03.04.2019, тобто становить 126 місяців та 2 дні. При цьому, ст. 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» застосовується для розрахунку суми моральної шкоди, а не суми втраченого заробітку, як розраховано позивачем. Так, згідно з указаною нормою, розмір моральної шкоди визначається з урахуванням обставин справи в межах, встановлених цивільним законодавством. Відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом. Натомість, позивачем не обґрунтовано та не підтверджено належними і допустимими доказами заявлену суму заробітку у розмірі 630 тис. грн., яку він просить стягнути. Крім того, позивачем не підтверджено факту його звільнення у зв`язку з притягненням до кримінальної відповідальності. Так, відповідно до витягу з Наказу начальника управління МВС України в Черкаській області за 2008 рік від 23.12.2008 № 268 о/с ОСОБА_1 звільнено з ОВС в запас Збройних Сил України за п. 62, 66 (за дискредитацію) Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29.07.1991 № 114. Таким чином, вказаний наказ не є доказом, який підтверджує причинно-наслідковий зв`язок між звільненням ОСОБА_1 з місця роботи та перебуванням під слідством і судом. Разом з цим, не підтверджено і суму моральної шкоди у розмірі 5 млн. грн. Зокрема, доказів, що узгоджують доводи позивача щодо пережитих душевних страждань, втрати авторитету, зміни життєвого укладу, суду не надано. Доказів, що пов`язують перебування ОСОБА_1 під слідством і судом та розірвання шлюбу між позивачем і ОСОБА_5 , також не долучено. Водночас, докази, що містять причинно-наслідковий зв`язок між перебуванням ОСОБА_1 під слідством і судом та погіршенням стану його здоров`я, у матеріалах доданих до позову немає. Відповідно до вимог ст. 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» (Закон № 266/94-ВР) підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянину внаслідок незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян. За вимогами ст.ст. 2, 4 Закону № 266/94-ВР право на відшкодування шкоди у порядку та у розмірах, визначених цим Законом, виникає у випадку постановлення виправдувального вироку суду; відшкодування моральної шкоди проводиться у разі, коли незаконні дії органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Моральною шкодою визначаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. При цьому позивач має довести не лише факт реабілітації, а й наявність у зв`язку з цим моральної шкоди та її розмір. До даних правовідносин не застосовується презумпція моральної шкоди. Це право реалізується шляхом процесуального доведення наявності шкоди, її розміру. У даній справі позивач не надав до суду будь-яких доказів, у частині вжиття додаткових зусиль для нормалізації життєвих зв`язків, відновлення стосунків з оточуючими людьми, тощо. Також зазначає, що право на відшкодування шкоди за нормами чинного законодавства не є матеріальною гарантією, оскільки жоден закон не встановлює імперативний обов`язок компенсації. Зазначене право на відшкодування - це процесуальна вимога надати можливість довести наявність шкоди, визначити її розмір та отримати через судовий розгляд цього питання відповідну компенсацію. За нормами ч. 3 ст. 13 Закону № 266/94-ВР відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться, виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом. Відповідно до ст. 8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» розмір мінімальної заробітної плати станом на 01.09.2020 становить 5 тис. грн. Однак, згідно з п. 3 Прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів» від 06.12.2016 № 1774-УІП встановлено, що мінімальна заробітна плата після набрання чинності цим Законом не застосовується, як розрахункова величина для визначення посадових окладів та заробітної плати працівників та інших виплат. До внесення змін до законів України щодо незастосування мінімальної шробітної плати, як розрахункової величини, вона застосовується у розмірі прожиткового мінімуму для працездатних осіб, тобто 2 102 грн. У даному випадку, зміни до Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» на цей час законодавцем не внесено, тому при визначенні розміру моральної шкоди, слід керуватися Законом України «Про внесення змін по деяких законодавчих актів» від 06.12.2016, який набрав чинності 01.01.2017. Отже, ураховуючи наведене вважає, що мінімальний розмір моральної шкоди за час перебування ОСОБА_1 під слідством та судом становить 253 641,2 грн. (2 102 грн. * 120 міс. 20 дн.), що відповідає засадам розумності, виваженості та справедливості. В частині компенсації втраченого заробітку вважають, що позов не підлягає до задоволення так як у даній справі позивач не надав до суду будь-яких доказів, у частині компенсації втраченого заробітку, право на відшкодування шкоди за нормами чинного законодавства не є матеріальною гарантією, оскільки жоден закон не встановлює імперативний обов`язок компенсації. Зазначене право на відшкодування - це процесуальна вимога надати можливість довести наявність шкоди, визначити її розмір та отримати через судовий розгляд цього питання відповідну компенсацію.

Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі та уточнив, що суму в розмірі 5630000 грн. просить стягнути з відповідачів в якості моральної шкоди.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив їх задовольнити. Вказав, що сума яку позивач просить стягнути з відповідачів в якості моральної шкоди частково покриє ті моральні страждання яких зазнав позивач.

Представник Державної казначейської служби України в судове засідання не з`явився, попередньо подав на адресу суду заяву в якій просить провести судове засідання без його участі.

Прокурор Уманської окружної прокуратури Бурлака В.П. в судовому засіданні визнала позов частково - в сумі 253 641,2 грн., з підстав, що зазначені у відзиві. Крім того, зазначила що висновок експерта від 24.11.2021 не може бути прийнятим судом як належний доказ, оскільки він є необґрунтований.

Заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши та оцінивши письмові докази у справі в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Згідно зі ст. 3 Конституції України, людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Приписами статті 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Відповідно до ч. 5 ст. 9, ч. 6 ст. 14 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права, ст. 38 Декларації прав і свобод людини та громадянина, ч. 5 ст. 5 Конвенції про захист прав і основних свобод людини, кожен, хто став жертвою арешту, затримання, засудження, має право на відшкодування шкоди.

Відповідно до п.2 ч.2 статті 1167 ЦК України, якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт, то моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала.

У частинах першій та другій ст. 1176 ЦК України передбачено, що шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду. Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок, зокрема, незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадянина.

Згідно п. 2 ч.1 ст. 2 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадку закриття кримінального провадження за відсутністю події кримінального правопорушення, відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення або не встановленням достатніх доказів для доведення винуватості у суді і вичерпанням можливостей їх отримати.

01 жовтня 2008 року за фактом одержання хабара шляхом вимагання відносно ОСОБА_1 , слідчим в ОВС слідчого відділу прокуратури Черкаської області порушена кримінальна справа № за ознаками злочину, передбаченого ч. 2 ст. 368 КК України (а.с.11,т.1).

15 квітня 2009 року за фактом одержання хабара шляхом вимагання в сумі 5000 доларів США відносно ОСОБА_1 старшим слідчим в ОВС слідчого відділу прокуратури Черкаської області порушено кримінальну справу № ДП2, за ознаками злочину, передбаченого ч. 2 ст. 368 КК України (а.с.12,т.1).

15 квітня 2009 року кримінальні справи № та № ДП2 об`єднані в одне провадження з присвоєнням єдиного реєстраційного номеру (а.с.13,т.1).

24 квітня 2009 року ОСОБА_1 пред`явлено остаточне обвинувачення у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 368 КК України - одержання хабара, тобто одержання службовою особою, яка займає відповідальне становище в будь - якому вигляді хабара у великому розмірі за виконання в інтересах того, хто дає хабара будь - якої дії з використанням наданої їй влади та службового становища, за попередньою змовою групою осіб, вчинене повторно та поєднане з вимаганням хабара (а.с.14-16,т.1).

Вироком Звенигородського районного суду Черкаської області від 21.04.2010 року ОСОБА_1 визнано винним в скоєні злочину, передбаченого ч.2 ст. 368 КК України, та призначено покарання п`ять років позбавлення волі з позбавлення права обіймати посади в органах внутрішніх справ строком на три роки. На підставі ст. 75 КК України звільнено від відбування призначеного основного покарання у вигляді п`яти років позбавлення волі з випробовуванням три роки. Покладено на ОСОБА_1 обв`язки, передбачені п.п. 2, 3 ч. 1 ст. 76 КК України. Міру запобіжного заходу до вступу вироку в законну силу, обрано підписку про невиїзд, звільнивши ОСОБА_1 з-під варти із залу судового засідання (а.с.17-48,т.1).

Вироком апеляційного суду Черкаської області від 07.09.2010 року скасовано вирок Звенигородського районного суду Черкаської області та постановлено новий вирок, яким ОСОБА_1 призначено за ч.2 ст.368 КК України покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років з позбавленням права займати посади в органах внутрішніх справ строком на 3 роки з конфіскацією 1/6 частини належного йому майна (а.с.49-53,т.1).

Ухвалою Верховного Суду України від 25.01.2011 року вирок Звенигородського районного суду Черкаської області від 21.04.2010 року та вирок апеляційного суду Черкаської області від 07.09.2010 року щодо ОСОБА_1 скасовано, а справу направлено на новий судовий розгляд у той же місцевий суд в іншому складі суду (а.с.54-62,т.1).

Вироком Звенигородського районного суду Черкаської області від 31.07.2012 року визнано ОСОБА_1 винним в скоєні злочину, передбаченого ст. 368 ч.2 КК України, та призначено покарання 5 років позбавлення волі з позбавлення права обіймати посади в органах внутрішніх справ строком на 3 роки. Відповідно до ст. 54 КК України, позбавлено ОСОБА_1 спеціального звання - підполковника міліції. На підставі ст.75 КК України звільнено ОСОБА_1 від відбування призначеного покарання з іспитовим строком в 3 роки та покладено обов`язки, передбачені ст. 76 КК України (а.с.63-98,т.1).

Ухвалою апеляційного суду Черкаської області від 25.12.2012 року, вирок Звенигородського районного суду Черкаської області від 31.07.2012 р. скасовано, кримінальну справу направлено на новий розгляд (а.с.99-105,т.1).

Вироком Звенигородського районного суду Черкаської області від 04.03.2014 року визнано ОСОБА_1 винним в скоєні злочину, передбаченого ст. 368 ч.2 КК України, та призначено покарання 5 років позбавлення волі з позбавлення права обіймати посади в органах внутрішніх справ строком на 3 роки. Відповідно до ст. 54 КК України, позбавлено ОСОБА_1 спеціального звання - підполковника міліції. На підставі ст.75 КК України звільнено від відбування покарання з іспитовим строком в 3 роки та покладено обов`язки, передбачені ст. 76 КК України (а.с.106-117,т.1).

В апеляційному порядку даний вирок не переглядався.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України від 23.10.2014 року вирок Звенигородського районного суду Черкаської області від 04.03.2014 року скасовано, а справа направлена на новий судовий розгляд (а.с.118-124,т.1).

Вироком Монастирищенського районного суду Черкаської області від 31.03.2017 року ОСОБА_1 у пред`явленому обвинуваченні у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.368 КК України визнано невинним і по суду виправданим через недоведеність його участі у вчиненні даного злочину. Міру запобіжного заходу - підписку про невиїзд скасовано. Арешт на транспортний засіб Деу Сенс 2004 року випуску д.н.з. НОМЕР_1 , накладений постановою старшого слідчого відділу прокуратури Черкаської області від 24.02.2009 року, скасовано (а.с.125-195,т.1).

Ухвалою апеляційного суду Черкаської області від 03.04.2019 року, вирок Монастирищенського районного суду Черкаської області від 31.03.2017 р. залишено без змін (а.с.196-215,т.1).

Ухвалою Верховного суду від 13.05.2020 року, вирок Монастирищенського районного суду Черкаської області від 31.03.2017 р. та ухвалу апеляційного суду Черкаської області від 03.04.2019 р., залишено без змін (а.с.216-229,т.1).

Відповідно до повідомлення в.о. голови Монастирищенського районного суду Черкаської області Мазай Н.В. від 02.06.2020 року ОСОБА_1 роз`яснено, що він має право протягом шести місяців звернутися з вимогою про відшкодування втраченого заробітку, сплачених штрафів, судових витрат, сум з надання юридичної допомоги та інш. в Монастирищенський районний суд Черкаської області, який розглядав справу по першій інстанції (а.с.230-231,т.1).

Таким чином, вбачається, що ОСОБА_1 незаконно перебував під слідством та судом в період з 01.10.2008 р. (дата порушення кримінальної справи) по 03.04.2019 р. (дата вступу в законну силу виправдувального вироку), що разом складає 126 місяців 02 дні, з них 562 дні ОСОБА_1 утримувався під вартою (а.с.232-240,т.1).

За клопотанням від 11.11.2008 р., ОСОБА_1 було проведено комісійну судово-медичну експертизу за підсумками якої встановлено, що ОСОБА_1 перебував на стаціонарному лікуванні в Уманській міській і Тальнівській ЦРЛ з приводу травми правої нирки, симптоматичної артеріальної гіпертензії, спазму судин головного мозку. Вказані захворювання потребували лікування в спеціалізованому стаціонарі (а.с.241-246,т.1).

23.12 2008 року наказом начальника УМВС України в Черкаській області № 268 о/с ОСОБА_1 звільнено з ОВС в запас ЗС України за п.62,66 (за дискредитацію) Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ України. На день звільнення вислуга років становила: календарна - 16 років, 02 місяці, 22 дні; пільгова - 16 років, 07 місяців, 22 дні (а.с.249,т.1).

Рішенням Уманського міськрайонного суду Черкаської області № 2-2045-2010 від 04.10.2010 р., між ОСОБА_1 та ОСОБА_5 розірвано шлюб (а.с.248,т.1).

Згідно Висновку експерта від 24.11.2021 р. № СЕ-19/124-21/10122-ПС Черкаського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру, - 1) ситуація, що досліджується за справою є психотравмувальною для ОСОБА_1 , ОСОБА_1 завдані страждання (моральна шкода); 2) ОСОБА_1 завдані страждання (моральна шкода) за умов ситуації, що досліджується за справою, грошова компенсація за завдані страждання (моральна шкода) може становити 583,2 МЗП, розмір якої встановлюється рівним розміру мінімальної заробітної плати в Україні, чинному на момент винесення рішення суду (а.с.168-197,т.2).

22.07.2021 р. Європейський суд з прав людини за результатами розгляду заяви ОСОБА_1 (справа Літвіни та інших проти України) про захист прав людини у зв`язку із тривалим розглядом кримінальної справи відносно ОСОБА_1 судами України постановив рішення про стягнення на користь ОСОБА_1 грошових коштів (а.с.211-222,т.2).

Відповідно до п.5 ст. 3 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» громадянинові відшкодовується моральна шкода у наведених в статті 1 цього Закону випадках.

Частинами п`ятою та шостою ст. 4 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» передбачено, що відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру.

У пункті 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня1995 року № 4 «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» судам роз`яснено, що розмір відшкодування моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань, яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Згідно з ч.ч. 2, 3 ст. 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» розмір відшкодування моральної шкоди визначається з урахуванням обставин справи в межах, встановлених цивільним законодавством. Відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом.

Тобто, законом передбачено, що розмір відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом повинен визначатися судом з урахуванням мінімального розміру заробітної плати.

Викладене дає підстави для висновку, що у випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні до мінімального розміру заробітної плати чи неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, суд при вирішенні питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподаткованого мінімуму доходів громадян, що діють на час розгляду справи. При цьому визначений законом розмір є мінімальним, що гарантований державою, а суд, враховуючи обставини конкретної справи, може визнати обґрунтованим і достатнім й більший розмір відшкодування.

Вказане відповідає правовим висновкам Верховного Суду, викладеним у постановах від 27.03.2019р. по справі № 405/7623/16-ц, від 08.11.2018р. №296/2443/16-ц.

Відповідно до Закону України «Про Державний бюджет України на 2022 рік» мінімальна заробітна плата у місячному розмірі з 1 жовтня - 6700 гривень.

Отже, відповідно до ч.3 ст. 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» мінімальний розмір моральної шкоди,що гарантований державою, становить 845 540 грн.(126 місяців 2 дні х 6700грн.)

Відповідно до Висновку експерта від 24.11.2021 р. № СЕ-19/124-21/10122-ПС Черкаського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру, розмір моральної шкоди, завданої ОСОБА_1 за час незаконного перебування під слідством та судом може становити 3 907 440,00 грн.

Визначення розміру відшкодування залежить також від таких чинників, як характер і обсяг страждань яких зазнав позивач, можливості відновлення немайнових втрат, їх тривалість, тяжкість вимушених змін у його життєвих і суспільних стосунках, ступінь зниження престижу, репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, і сама можливість такого відновлення у необхідному чи повному обсязі та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я позивача, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану.

При цьому слід зазначити, що розрахунки грошової компенсації за спричинену позивачу моральну шкоду викладені у висновку експерта є лише науково-практичною рекомендацією для визначення характеру і ступеня моральних страждань.

Так, суд приймає доводи позивача, щодо наявності моральної шкоди з огляду на те, що відносно нього діяв запобіжний захід у вигляді тримання під вартою та підписки про не виїзд внаслідок чого він не міг вільно пересуватися, був позбавлений можливості покращити свій стан здоров`я, шляхом звернення до лікувальних закладів, за наявності кримінальної справи був звільнений з ОВС, що позбавило його, в установленому законом порядку, вийти на пенсію за вислугою років та отримувати відповідне пенсійне забезпечення, втратив авторитет серед колег та знайомих, втратив належне матеріальне забезпечення, внаслідок чого не мав змоги забезпечити нормальне життя своїй родині, зазнавав душевних страждань, погіршився стан здоров`я, з ним розлучилась дружина. Тому позовні вимоги про відшкодування моральної шкоди є мотивованими, доведеними і такими, що ґрунтуються на вимогах чинного законодавства. Визначаючи розмір грошової компенсації суд враховує вказані обставини, які свідчать про заподіяння позивачу душевних страждань, та вважає, що сума в 900 000 грн. буде сприяти відновленню емоційного стану позивача, в тому числі відповідатиме засадам розумності і справедливості.

Враховуючи вищевикладене суд приходить до висновку про часткове задоволення позову.

Керуючись ст.ст. 4, 12, 13, 76 - 91, 141, 258, 259, 265, 268, 273, 354, 355 Цивільного процесуального кодексу України, суд

У Х В А Л И В :

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Державного казначейства України за рахунок коштів державного бюджету України на користь ОСОБА_1 відшкодування шкоди, завданої незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового слідства, прокуратури і суду в сумі 900000 гривень.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Черкаського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя Леся Сергіївна Годік