ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 171/1127/21Головуючий у 1-й інстанції Музика Я.М.
Провадження № 22-ц/817/770/22 Доповідач - Костів О.З.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 жовтня 2022 року м. Тернопіль

Тернопільський апеляційний суд в складі:

головуючого - Костів О.З.

суддів - Міщій О. Я., Шевчук Г. М.,

з участю секретаря - Романська К.М.

сторін:

апелянта ОСОБА_1 ,

представника апелянта ОСОБА_2 ,

представника позивача ОСОБА_3 ,

розглянувши у режимі відеоконференції цивільну справу № 171/1127/21 за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Бережанського районного суду Тернопільської області від 26 травня 2022 року (ухвалене суддею Музика Я.М.) в справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_4 з участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача: приватного нотаріуса Апостолівського районного нотаріального округу Дніпропетровської області ШТЕФАН Валентини Володимирівни про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини,

В С Т А Н О В И В:

У червні 2021 року ОСОБА_6 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 з участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача: приватного нотаріуса Апостолівського районного нотаріального округу Дніпропетровської області Штефан В.В. про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини.

В обґрунтування заявлених вимог позивач покликався на те, що він зареєстрований та проживає в будинковолодінні, яке було збудовано його батьками по АДРЕСА_1 . Мати позивача - ОСОБА_7 за життя і до смерті була також зареєстрована, як проживаюча за вищевказаною адресою. Останнім часом мати проживала в своєї доньки (рідної сестри позивача) ОСОБА_1 по АДРЕСА_2 . Туди вона поїхала погостювати і залишилась. ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_7 померла та похованою була в с.Ішків Козівського району Тернопільської області. Позивач особисто займався похованням матері. За життя ОСОБА_7 04 квітня 2000 року склала заповіт на користь позивача. Даний заповіт не змінений та не скасований.

Позивач вважав, оскільки він є зареєстрований як проживаючий за однією адресою із місцем реєстрації спадкодавця, то прийняв спадщину. Крім цього, відповідно до заяви ОСОБА_8 від 04 січня 2006 року, останній відмовився від успадкування майна матері, а також заявою від 16 червня 2011 року ОСОБА_1 відмовилася від прийняття спадщини.

Позивач стверджує, що подати заяву до нотаріуса за місцем його проживання після смерті матері він не міг, так як у нього був відсутній оригінал свідоцтва про її смерть. На час коли він отримав оригінал свідоцтва про смерть матері, а це було в серпні 2020 року, спадкова справа вже була відкрита в приватного нотаріуса Апостолівського районного нотаріального округу Дніпропетровської області - Штефан В.В. Про це він дізнався від сестри ОСОБА_1 , яка зателефонувала і повідомила, що за її заявою відкрита спадкова справа, оскільки він пропустив шестимісячний строк на подання нотаріусу заяви про прийняття спадщини.

В подальшому від приватного нотаріуса Штефан В.В. надійшов лист від 15 березня 2021 р. з пропозицією щодо підтвердження ним прийняття спадщини від померлої матері. У відповідь він направив своє письмове повідомлення, однак нотаріус відмовив та у своєму листі зазначив, що позивач вважається таким, що не подав заяви на прийняття спадщини і не прийняв спадщини на майно померлої матері ОСОБА_7 у відповідності до ст. 1268 ЦК України. Одночасно вказав, що позивач не довів факту спільного проживання із спадкодавицею, а заяви надіслані ним подані після сплину шестимісячного строку з дня відкриття спадщини і не можуть розглядатися як підстава для закликання його до спадкування.

У зв`язку з наведеним просив суд визнати поважними причини пропуску строку ОСОБА_6 для прийняття спадщини померлої матері ОСОБА_7 та призначити додатковий строк, достатній для подання заяви про прийняття спадщини за заповітом, що відкрився після смерті матері.

Рішенням Бережанського районного суду Тернопільської області від 26 травня 2022 року позов задоволено.

Визначено ОСОБА_6 додатковий строк у три місяці для подання в Державну нотаріальну контору заяви про прийняття спадщини за заповітом, яка відкрилася після смерті матері ОСОБА_7 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, ОСОБА_1 подала на нього апеляційну скаргу, посилаючись на його незаконність та необґрунтованість, порушення судом норм матеріального та процесуального права. Вказує, що судом неповно встановлено фактичні обставини справи та дано невірну оцінку доказам.

Апеляційна скарга мотивована тим, що необізнаність позивача про дату смерті, посилання на недобросовісність поведінки відповідача по справі не є поважною причиною пропуску для прийняття спадщини. Зазначає, що посилання на наявність в 2020 році карантинних обмежень, як поважної підстави для пропуску строку на прийняття спадщини, враховуючи можливість подання та направлення такої заяви за місцем проживання позивача є безпідставними. Крім того в матеріалах спадкової справи листами приватного нотаріуса Штефан В.В. також підтверджується, що позивач був обізнаний про відкриття спадщини, однак не подав в передбаченому ЦК України порядку заяви про прийняття спадщини. Вважає, що надання позивачу додаткового строку для прийняття спадщини після смерті спадкодавця, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , і який на думку відповідача не навів достатньо поважних причин для задоволення такого позову, порушить принцип та право на мирне володіння своїм майном відповідачем по справі.

У зв`язку з наведеним просить рішення Бережанського районного суду Тернопільської області від 26 травня 2022 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити в повному обсязі.

11 серпня 2022 року на адресу Тернопільського апеляційного суду від представника позивача адвоката Авдєєнка В.В. надійшов відзив на апеляційну скаргу.

Відзив мотивований тим, що позивач вважав, що оскільки він є зареєстрований як проживаючий за однією адресою із місцем реєстрації спадкодавця, то прийняв спадщину. При цьому, позивач був обізнаний про смерть своєї мами, оскільки безпосередньо займався її похованням. Крім того, приватний нотаріус Штефан В.В., яка відкрила спадкову справу за заявою ОСОБА_1 , дізнавшись про наявність заповіту спадкодавця, який складено на користь ОСОБА_6 , у встановлені законодавством строки не вчинила дії, спрямовані на повідомлення останнього, як спадкоємця. Звертає увагу на те, що орієнтований розмір судових витрат позивача у суді апеляційної інстанції становить 10000 грн.

У зв`язку з наведеним просить апеляційну скаргу залишити без задоволення.

В судовому засіданні апелянт ОСОБА_1 . Та її представник адвокат Лантух О.О. апеляційну скаргу підтримали, зіславшись на мотиви, викладені в ній.

Представник позивача адвокат Авдєєнко В.В. проти апеляційної скарги заперечив та просив рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Інші учасники справи у судове засідання не з`явилися, хоча належним чином були повідомлені про дату, час і місце розгляду даної справи.

Заслухавши доповідача, пояснення сторін, перевіривши матеріали справи, доводи, зазначені в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає виходячи із наступного.

За загальним правилом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом.

Судом встановлено наступні обставини.

ОСОБА_7 (мати позивача та відповідача) померла ІНФОРМАЦІЯ_1 в с.Мар`янське Апостолівського району Дніпропетровської області, що підтверджується свідоцтвом про смерть серія НОМЕР_1 , виданим Апостолівським районним відділом державної РАЦС Головного територіально управління юстиції у Дніпровській області (т.1 а.с.99).

04 квітня 2000 року ОСОБА_7 склала заповіт на користь позивача ОСОБА_6 на усе майно спадкодавця, який посвідчений секретарем сільської ради с. Ішків Козівського району Тернопільської області (т.1 а.с.117).

При цьому даний заповіт не змінений та не скасований.

Згідно паспортних даних ОСОБА_7 з 10 липня 2014 року була зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 . (т.1 а.с.43 звор.).

Відповідно до довідки Купчинецької сільської ради №250-2 від 23 вересня 2020 року ОСОБА_7 до ІНФОРМАЦІЯ_2 проживала в с. Ішків Козівського району Тернопільської області (т.1 а.с.115).

Згідно з відомостей відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання УДМС в Тернопільській області від 21 квітня 2021 року слідує, що ОСОБА_7 зареєстрована та проживає за адресою в с. Ішків Козівського району Тернопільської області (т.1 а.с. 147 звор.)

Таким чином, в матеріалах справи містяться суперечливі докази щодо реєстрації та місця проживання ОСОБА_7 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Судом встановлено та сторонами не заперечувалось, що ОСОБА_7 , перед своєю смертю проживала в доньки (рідної сестри позивача) ОСОБА_1 по АДРЕСА_2 . При цьому, позивач ОСОБА_6 займався похованням матері та поховав останню на сільському кладовищі в с. Ішків Козівського району Тернопільської області.

17 березня 2020 року ОСОБА_1 звернулася до нотаріуса Штефан В.В. Апостолівського районного нотаріального округу із заявою про прийняття спадщини після смерті своєї матері ОСОБА_7 (т.1 а.с.98).

На підставі вказаної заяви, 17 березня 2020 року приватним нотаріусом Штефан В.В. відкрито спадкову справу №25/2020 та виявлено наявність чинного заповіту від 04 квітня 2000 року складеного на ім`я ОСОБА_6 (т.1 а.с.108-109).

29 квітня 2020 року приватним нотаріусом Штефан В.В. сформовано лист-повідомленя №59/01-16 щодо виявлення заповіту, адресатом якого був ОСОБА_6 за місцем його реєстрації, однак відсутні дані про направлення нотаріусом даного листа адресату чи його отримання ОСОБА_6 (т.1 а.с.112).

15 березня 2021 року приватним нотаріусом Штефан В.В. повторно сформовано лист-повідомленя №54/02-14/250-2020 щодо виявлення заповіту, адресатом якого був ОСОБА_6 . В цьому листі нотаріус просив повідомити ОСОБА_6 про номіри щодо спадкування та роз`яснив, що у випадку відсутності відповіді, після спливу місячного терміну з дня отримання листа, свідоцтво про право на спадщину буде видане спадкоємцю який прийняв спадщину. Даний лист ОСОБА_6 отримав 19 березня 2021 року, що підтверджується рекомендованим повідомлення про вручення поштового відправлення (т.1 а.с.127-128).

06 квітня 2021 року на адресу приватного нотаріуса Штефан В.В. від спадкоємця ОСОБА_6 надійшла заява про прийняття спадщини за заповітом та видачу свідоцтва (т.1 а.с.129).

06 квітня 2021 року приватним нотаріусом Штефан В.В. сформовано лист-повідомленя №73(02-14)25-2020, адресатом якого був ОСОБА_6 . В цьому листі нотаріус повідомив, що ОСОБА_6 вважається таким, що не подав заяви на прийняття спадщини і не прийняв спадщини на майно померлої матері ОСОБА_7 у відповідності до ст.1268 ЦК України. Одночасно вказав, що ОСОБА_6 не довів факту спільного проживання із спадкодавцем, а заява надіслана ним подана після сплину шестимісячного строку з дня відкриття спадщини (т.1 а.с.145).

Згідно паспортних даних ОСОБА_6 зареєстрований та проживає за адресою АДРЕСА_1 (т.1 а.с.19-20).

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи, апеляційний суд виходить з наступного.

Статтею 1217 ЦК України передбачено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

За загальними положеннями про спадкування, право на спадщину виникає у день відкриття спадщини, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (статті 1220, 1222, 1270 ЦК України).

Згідно з частиною першою статті 1269, частиною першою статті 1270 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, у строк шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини.

Таким чином, право на спадщину виникає з моменту її відкриття, і закон зобов`язує спадкоємця, який постійно не проживав зі спадкодавцем, у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

Відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

Пленум Верховного Суду України у пункті 24 постанови від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» судам роз`яснив, що, вирішуючи питання визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

Правила частини третьої 1272 ЦК України про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; 2) ці обставини визнані судом поважними.

Законодавство не встановлює конкретний перелік поважних причин пропуску строку на подання заяви про прийняття спадщини та такі причини оцінюються судом на власний розсуд, в кожному конкретному випадку та з урахуванням усіх обставин справи.

Тобто суд, розглядаючи такі позови встановлює саму по собі наявність причин, що унеможливили своєчасне звернення із заявою про прийняття спадщини, та оцінює їх з точки зору поважності.

Відповідно до пунктів 1, 2, 3 частини першої статті 34 Закону України «Про нотаріат» нотаріуси вчиняють такі нотаріальні дії: посвідчують правочини (договори, заповіти, довіреності, вимоги про нотаріальне посвідчення правочину тощо); вживають заходів щодо охорони спадкового майна; видають свідоцтва про право на спадщину.

На нотаріусів може бути покладено вчинення інших нотаріальних дій згідно із законом (частина друга статті 34 Закону України «Про нотаріат»).

Відповідно до статті 63 Закону України «Про нотаріат» нотаріус або в сільських населених пунктах - посадова особа органу місцевого самоврядування, уповноважена на вчинення нотаріальних дій, отримавши від спадкоємців повідомлення про відкриття спадщини, зобов`язана повідомити про це тих спадкоємців, місце проживання або роботи яких відоме.

Нотаріус або посадова особа органу місцевого самоврядування, уповноважена на вчинення нотаріальних дій, також може зробити виклик спадкоємців шляхом публічного оголошення або повідомлення у пресі.

Предметом позову у цій справі є визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини за заповітом після смерті матері позивача ІНФОРМАЦІЯ_1 , з посиланням на те, що позивач отримав оригінал свідоцтва про смерть матері в серпні 2020 року, коли спадкова справа вже була відкрита в приватного нотаріуса Апостолівського районного нотаріального округу Дніпропетровської області - Штефан В.В. та пропущено шестимісячний строк з дня відкриття спадщити. Також, приватний нотаріус Штефан В.В., яка відкрила спадкову справу за заявою ОСОБА_1 , дізнавшись про наявність заповіту, який складено на користь ОСОБА_6 , у встановлені законодавством строки не вчинила дії, спрямовані на повідомлення останнього, як спадкоємця.

Апеляційним судом встановлено, що позивач є спадкоємцем за заповітом, на час смерті спадкодавця з нею не проживав, заяви про прийняття спадщини або відмови від неї у визначений законом строк не подавав, про смерть матері був достовірно обізнаний, та не заперечував, що не мав наміру оформлювати спадкові права після її смерті.

Оскільки позивач не знав про наявність заповіту, а нотаріус в шестимісячний строк про заповіт належним чином не повідомив, то колегія суддів виходить з того, що нотаріус на порушення Закону України «Про нотаріат», пункту 2.2 глави 9, пунктів 2.2 і 3.2 глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України за № 282/20595 не вчинив дій для розшуку спадкоємця, зокрема й засобами публічного оголошення або повідомлення у пресі, якщо йому не було відомо місце проживання місце проживання або місце роботи спадкоємця.

При цьому лист-повідомленя приватного нотаріусом Штефан В.В. №59/01-16 від 29 квітня 2020 року щодо виявлення заповіту, колегія суддів не бере до уваги, оскільки відсутні докази направлення та отримання вказаного листа ОСОБА_6 .

Також, апеляційний суд враховує те, що в матеріалах справи містяться суперечливі докази щодо реєстрації та місця проживання ОСОБА_7 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Позивач вважав, оскільки він є зареєстрований як проживаючий за однією адресою із місцем реєстрації спадкодавця прийняв спадщину, однак подати заяву до нотаріуса за місцем його проживання після смерті матері він не міг, так як у нього був відсутній оригінал свідоцтва про її смерть.

Суд першої інстанції, дослідивши надані позивачем докази та врахувавши пояснення сторін по суті справи, виходячи із встановлених обставин, дійшов правильного висновку про наявність об`єктивних, непереборних, істотних труднощів для подання ОСОБА_6 заяви про прийняття спадщини у межах передбаченого законодавством шестимісячного строку, зокрема те, що він на час смерті не проживав спільно зі спадкодавцем, не знав про заповіт на своє ім`я і дізнався про нього лише 19 березня 2021 року, тобто після спливу передбаченого законом строку для прийняття спадщини, нотаріус про заповіт позивача повідомив лише 19 березня 2021 року, що свідчить про поважність причини пропуску такого строку.

Аналогічний висновок викладений у постанові КЦС в складі Верховного Суду від 22 грудня 2021 року в справі № 703/4978/19.

При цьому, вирішуючи спір у цій справі, апеляційний суд враховує свободу заповіту як фундаментальний принцип спадкового права та дотримується принципу пропорційності між застосованим заходом і переслідуваною метою, якою є захист порушених прав позивача в аспекті статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Доводи апелянта про те, що необізнаність позивача про дату смерті, посилання на недобросовісність поведінки відповідача по справі не є поважною причиною пропуску для прийняття спадщини, колегія суддів відхиляє, оскільки позивач був обізнаний про смерть своєї мами, так як безпосередньо займався її похованням, однак необізнаність спадкоємця про наявність заповіту є поважною причиною пропуску строку на прийняття спадщини.

Твердження апелянта про те, що наявність в 2020 році карантинних обмежень не є поважної причиною для пропуску строку на прийняття спадщини, суд апеляційної інстанції не бере до уваги, оскільки такі обставини не були підставами для задоволення даного позову.

Посилання апелянта про те, що згідно листів приватного нотаріуса Штефан В.В., позивач був обізнаний про відкриття спадщини, однак не подав в передбаченому ЦК України порядку заяви про прийняття спадщини, апеляційний суд не приймає, оскільки такий лист надійшов на адресу позивача лише 19 березня 2021 року.

У відповідності до ст.ст.12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини на які посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно з вимогами ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно ч.2 ст.78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно ч.2 ст.89 ЦПК України, жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Задовольняючи позов, судом першої інстанції вірно встановлено фактичні обставини справи та дано правильну оцінку доказам.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду та не впливають на їх правильність.

Норми матеріального права відповідно до спірних правовідносин, застосовані правильно.

Порушень норм процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення справи, колегією суддів не встановлено.

Відповідно до ст.375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у сукупності колегія суддів приходить до висновку про законність та обґрунтованість постановленого по даній справі рішення та відсутність підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі.

Керуючись ст.ст.367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд апеляційної інстанції,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Рішення Бережанського районного суду Тернопільської області від 26 травня 2022 року залишити без змін.

Відновити дію рішення Бережанського районного суду Тернопільської області від 26 травня 2022 року.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Дата складення повного тексту постанови 10 жовтня 2022 року.

Головуючий

Судді