Номер провадження: 22-ц/813/4413/22
Справа № 519/361/19
Головуючий у першій інстанції Барановська З. І.
Доповідач Сегеда С. М.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.10.2022 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого Сегеди С.М.,

суддів: Комлевої О.С.,

Цюри Т.В.,

за участю секретаря Хухрова С.В.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження, у відсутність учасників справи, апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Литвиненко - Коренюк Наталії Леонідівни, на заочне рішення Южного міського суду Одеської області від 05 квітня 2021 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог: Служба у справах дітей Южненської міської ради Одеської області,про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини,

встановив:

21.03.2019 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини, але не менш ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення дитиною повноліття, а саме: до ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Позовні вимоги були обґрунтовані тим, між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 31.01.2015 зареєстровано шлюб, який розірвано рішенням Южного міського суду Одеської області від 13.12.2017 року.

Під час шлюбу у подружжя народилася дитина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

З лютого 2016 року спільне господарство сторони не вели та проживали окремо, відповідач самоусунувся від утримання позивачки, а після народження дитини, і від утримання своєї дитини.

Позивач зазначила, що відповідач ОСОБА_1 не цікавиться станом здоров`я дитини, не приймає участі у витратах на дитину, ніяким чином не цікавиться вихованням та розвитком своєї дитини. Всі питання стосовно дитини вирішуються виключно позивачкою. Син ОСОБА_3 від народження знаходиться на повному утриманні позивачки та проживає разом із матір`ю та її батьками у квартирі, що належить на праві спільної власності позивачці та її батькам.

Будь-яких перешкод для виконання відповідачем своїх батьківських обов`язків позивачка не чинить.

Посилаючись на вказані обставини, позивачка просила суд про задоволення позову.

Заочним рішенням Южного міського суду Одеської області від 05.04.2021 року позовні вимоги ОСОБА_2 були задоволені.

ОСОБА_1 було позбавлено батьківських прав відносно неповнолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Роз`яснено, що мати, батько, які позбавлені батьківських прав, мають право на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав у разі зміни поведінки особи, позбавленої батьківських прав, та обставин, що були підставою для позбавлення батьківських прав.

Стягнуто аліменти з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 , щомісячно, починаючи з 21.03.2019 у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу), але не менш ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до досягнення ним повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Суд допустив негайне виконання рішення у справі про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.

Крім того, стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір в розмірі 768,40 грн. та на користь ОСОБА_2 судовий збір у розмірі 768,40 грн.

Ухвалою Южного міського суду Одеської області від 24.06.2021 року було відмовлено у задоволенні заяви ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення Южного міського суду Одеської області від 05.04.2021 року.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 - адвокат Литвиненко-Коренюк Н.Д. ставить питання про скасування заочного рішення Южного міського суду Одеської області від 05.04.2021 року та ухвалення нового рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права.

У відзиві за апеляційну скаргу представник позивачки ОСОБА_2 - адвокат Ковальчук О.М. просить заочне рішення Южного міського суду Одеської області від 05.04.2021 року залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення (т.2, а.с. 86-90).

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями було обрано колегію суддів у складі головуючого судді Сегеди М.С. та суддів Гірняк Л.А. і Комлевої О.С. (т.2, а.с. 76).

Ухвалами Одеського апеляційного суду від 20.09.2021 року та від 05.11.2021 року апеляційне провадження у справі було відкрито та розгляд справи призначено на 20.04.2022 року, на 12 год. 00 хв. (т.2, а.с. 77, 84).

В подальшому, у зв`язку із запізненням надходження заяви про стягнення судових витрат, розгляд справи був відкладений на 08 червня 2022 року, на 13.00 год. (т.2, а.с.132-138).

В подальшому, за клопотаннями заявника апеляційної скарги ОСОБА_1 , а також його представника -адвоката Литвиненко-Коренюк Н.Д. розгляд справи був відкладений на 30 вересня 2022 року, на 12.00 год., про учасники справи були належним чином повідомлені (т.2, а.с.141, 143-144, 147-153).

Враховуючи вищенаведене, а також те, що дана справа перебуває на розгляді суду апеляційної інстанції фактично рік, колегія суддів вирішила дану справу розглядати судом апеляційної інстанції в порядку спрощеного позовного провадження за наявними матеріалами, у відсутність учасників справи.

Крім того, у відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене).

Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Таким чином, розгляд даної справи здійснений 30.09.2022 року в порядку спрощеного позовного провадження за наявними у справі матеріалами, у відсутність учасників справи, оскільки учасники справи повідомлені про час і місце судового засідання належним чином, заяви або клопотання про відкладення справи від них не надходило (т.2, а.с. 148-153).

Разом з тим, 29.09.2022 року від представника позивача ОСОБА_2 - адвоката Ковальчука О.М. надійшла заява про розгляд справи без участі сторін (т.2, а.с. 157-158), рівно як і 18.04.2022 року (т.2, а.с.121-122).

У зв`язку з перебуванням судді Гірняк Л.А. у відпустці з 08.04.2022 року по 12.05.2022 року, судді Комлевої О.С. - у відпустці з 15.04.2022 року по 29.04.2029 року (т.2, а.с. 128-120), протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 20.04.2022 року визначено інший склад суду: головуючий - суддя Сегеда С.М., судді: Дришлюк А.І. і Погорєлова С.О. (т.2, а.с.131).

Разом з тим, протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 26.09.2022 року був визначений інший склад суду: головуючий - судді Сегеда С.М., судді: Комлева О.С. і Цюра Т.В. (т.2, а.с.155-156).

У зв`язку з викладеними обставинами, розгляд даної справи здійснений вказаним складом суду 30.09.2022 року, а повний текст судового рішення складений 10.10.2022 року.

Перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про необхідність часткового задоволення апеляційної скарги, виходячи з наступних підстав.

Звертаючись до суду з даним позовом, позивач посилалась на те, що під час перебування у шлюбі, який був укладений 31.01.2015 року між нею і відповідачем ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 у них народилася дитина - ОСОБА_3 . Проте, ще з лютого 2016 року спільне господарство сторони не вели та проживали окремо, відповідач самоусунувся від утримання позивачки, а після народження дитини, і від утримання своєї дитини.

З 12.02.2016 року позивачка перебувала на обліку як безробітна в Южненському міському центрі зайнятості Одеської області та 29.03.2016 за направленням була працевлаштована. Після народження дитини, позивачка перебувала у відпустці для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, а з 01.03.2018 по теперішній час вона працює в ДП «МТП «ЮЖНИЙ», при п`ятиденному робочому тижні.

З серпня 2018 року малолітня дитина сторін відвідує комунальний дошкільний навчальний заклад «Южненський міський ясла-садок №1 «ЗОЛОТА РИБКА», комбінованого типу.

Разом з тим, відповідач участі у влаштуванні дитини у садок не приймав і дитячий садок не відвідував, не приймав участі у витратах на садок та у батьківських зборах, ніяким чином не цікавився вихованням та розвитком своєї дитини. Всі питання стосовно дитини вирішувались виключно позивачкою.

Тобто, позивачка зазначила, що спільна малолітня дитина від народження знаходиться на повному її утриманні, проживає з позивачкою та його батьками у квартирі, яка належить їм на праві спільної часткової власності.

Також зазначила, що відповідач проживає і зареєстрований за іншим місцем проживання. Дозвіл на реєстрацію місця проживання дитини було надано виконавчим комітетом Южненської міської ради за зверненням позивачки, так як відповідач жодним чином не бажав приймати участі в житті дитини, не виконував зобов`язання щодо реєстрації місця проживання дитини, позбавляв дитину права бути зареєстрованою за її місцем проживання.

Таким чином, дитина повністю перебуває на утриманні і піклуванні позивачки, що у тому числі підтверджується листом КНП «ЦПМСД» Южненської міської ради від 22.02.2019 №00089 та випискою із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого форми № 027/о від 22.02.2019.

Позивачка також зазначила, що з моменту народження дитина знаходилася на обліку в поліклінічному відділенні КЗ «ЮЖНЕНСЬКА МІСЬКА ЛІКАРНЯ», а після створення КНП «ЦПМСД» Южненської міської ради - в останньому. При цьому позивачка надала суду декларації про вибір лікаря, який надає первинну медичну допомогу. Дитина здорова та регулярно проходить медичне обстеження і огляди лікарями, вчасно проводяться профілактичні щеплення. Крім того, позивачкою застраховано дитину в ПрАТ «СТРАХОВА КОМПАНІЯ «ІНТО» (добровільне медичне страхування) (т.1, а.с.35). Дитина відвідує центр раннього розвитку «Чудо дитина» в м. Южне Одеської області.

Зазначила, що відповідач участі, в тому числі і цій сфері життя дитини, жодним чином не приймає, не цікавиться станом здоров`я дитини, весь час її життя відповідач жодним чином не цікавиться розвитком дитини, станом її здоров`я, не виявляє бажання бачитись з дитиною, спілкуватись з нею, приймати участь у її вихованні, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток, дбати про її інтереси, забезпечувати необхідним харчуванням та медичним доглядом.

Проте, будь-яких перешкод для виконання відповідачем своїх обов`язків позивачка не чинила. Зокрема, неодноразово просила відповідача піклуватися про дитину, брати участь у вихованні та утриманні їхньої дитини, але цього робити він не бажав, свідомо ухиляючись від виконання своїх батьківських обов`язків, влаштовуючи власне особисте життя.

У свою чергу, позивачка не має шкідливих звичок, має житло, достатній та регулярний дохід, піклується про здоров`я дитини, виховує дитину та займається її розвитком, створює їй комфортні умови проживання, робить все, що повинні роботи обоє батьків. Дитині забезпечені належні умови проживання та гармонійна атмосфера оточення.

Суд також обгрунтовано вказав, що відповідач добровільно матеріальну допомогу на утримання дитини не надає, хоча може таку допомогу надавати, оскільки має диплом моряка, посвідчення особи моряка серія НОМЕР_1 від 18.02.2013, про що свідчить відмітка у паспорті громадянина України, та працював за кордоном в іноземних компаніях (на суднах під іноземними прапорами) за контрактами.

Той факт, що інших стягнень з відповідача не проводиться та інших утриманців у нього немає, він працездатний, отримує дохід, матеріалами справи не спростовані. З цих підстав, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що відповідач може і зобов`язаний сплачувати аліменти на утримання своєї неповнолітньої дитини у розмірі 1/4 частини його заробітку (доходу), але не менш ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Всі зазначені обставини в сукупності були враховані судом першої інстанції, а тому колегія суддів погоджується з висновком суду про необхідність стягнення з нього аліментів на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , починаючи з 21.03.2019 у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу), але не менш ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення ним повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Крім того, судом першої інстанції також було взято до уваги, що 19.12.2020 року виконавчим комітетом Южненської міської ради було ухвалено рішення про затвердження висновку Комісії з питань захисту прав дитини виконавчого комітету Южненської міської ради про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_1 відносно його малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Відповідно до цього рішення відповідач ОСОБА_1 повністю ухилився від виконання батьківських обов`язків щодо виховання та утримання малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , передбачених ст.150 СК України, ніяких відносин із малолітньою дитиною не підтримує, вихованням дитини не займається, не цікавиться її здоров`ям, не приймає участь у розвитку дитини як особистості.

При цьому, суд правильно вказав, що у відповідності до ст.150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя.

За змістом п.2 ст. 164 СК України підставою для позбавлення батьків або одного з них батьківських прав, може бути ухилення останніх від виконання своїх обов`язків по вихованню дітей, засудження за вчинення умисного злочину щодо дитини.

Позбавлення батьківських прав є заходом відповідальності батьків за невиконання або неналежне виконання ними своїх батьківських обов`язків. Головною метою такого заходу є захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей і стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов`язків. Ухилення батьків від виховання дитини, як підстава позбавлення батьківських прав, можлива лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

У відповідності до ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» на батьків покладається відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки зобов`язані виховувати дітей, піклуватися про їх здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку їх природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

За змістом п.15 Постанови Пленуму Верховного суду України №3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», на яку є посилання суду в оскаржуваному судовому рішенні, позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

При вирішенні питання щодо позбавлення батьківських прав необхідно впевнитися не лише в невиконанні батьком обов`язків по вихованню, а також встановити, що батько ухиляється від їх виконання свідомо, тобто, що він систематично, незважаючи на всі заходи попередження та впливу, продовжує не виконувати свої батьківські обов`язки.

Оскільки позбавлення батьківських прав відноситься до крайньої міри відповідальності, то ця міра судом застосовується тоді, коли всі інші засоби впливу виявилися безрезультатними.

Проте, судом не було враховано, що матеріали справи не мають доказів того, що в даному випадку маються обставини, які б свідчили про свідоме нехтування відповідачем ОСОБА_1 своїми батьківськими обов`язками. Також матеріали справи не мають доказів того, що до відповідача ОСОБА_1 застосовувались буд-які заходи впливу, які виявилися безрезультатними, тобто доказів того, що відповідач ОСОБА_1 систематично, незважаючи на всі заходи попередження та впливу, продовжує не виконувати свої батьківські обов`язки, матеріали справи не містять.

Навпаки, копія його позовних вимог до позивача ОСОБА_2 про оспорювання батьківства та виключення запису про батька з актового запису про народження дитини (т.2, а.с.106-звор. - 107) свідчить про те, що відповідачу ОСОБА_1 не байдуже доля його сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а він лише керувався бажанням впевнитись у тому, що малолітній ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є його сином, про що також свідчить Висновок комісійної судово-медичної експертизи № 151 від 11.01.2022 року, здійсненої по ухвалі суду за клопотанням відповідача по даній справі ОСОБА_1 (т.2, а.с.114-115, 116-119) та ухвала Южного міського суду Одеської області від 11.02.2022 року про залишення вказаної позовної заяви без розгляду, (т.2, а.с. 119-звор.).

Зазначені обставини в своїй сукупності свідчать про те, що у суду не було правових підстав для застосування до відповідача ОСОБА_1 такої крайньої міри відповідальності, як позбавлення його батьківських прав, що як наслідок свідчить про необхідність скасування судового рішення, в частині позбавлення батьківських прав ОСОБА_1 відносно малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , і прийняття постанови, якою відмовити в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 в цій частині.

При цьому, колегія суддів виходить також із того, що доводи заявника апеляційної скарги ОСОБА_1 про те, що він намагався спілкуватись з малолітньою дитиною, але цьому перешкоджала позивачка, не спростовані об`єктивними доказами, які маються в матеріалах справи.

Згідно ч.ч. 1,5,6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Колегія суддів зазначає, що заявник апеляційної скарги частково надав суду достатні, належні і допустимі докази існування обставин, на які він посилається як на підставу своїх заперечень проти позовних вимог, оскаржуваного судового рішення та доводів апеляційної скарги.

За змістом ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотримання норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданням цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог або заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Що стосується судового рішення про стягнення аліментів з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 , щомісячно, починаючи з 21.03.2019р., у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу), але не менш ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до досягнення ним повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_2 , допущення негайного виконання рішення у справі про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць та стягнення з відповідача ОСОБА_1 на користь держави судового збору в розмірі 768,40 грн. за вищевказані вимоги, то воно є законним і обгрунтованим і таким, що не підлягає скасуванню.

Що стосується стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судового збору у розмірі 768,40 грн. за вимоги про позбавлення ОСОБА_1 батьківських прав стосовно малолітнього ОСОБА_3 , то вони також задоволенню не підлягають, так як у задоволенні позовних вимог в цій частині слід відмовити.

Колегія суддів також зазначає, що Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що п. 1 статті 6 Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод» (далі - Конвенція) зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Суд апеляційної інстанції враховує положення практики ЄСПЛ про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справа «Гірвісаарі проти Фінляндії», п.32.)

Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burg and others v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no.2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення суду, в частині стягнення аліментів, доводи апеляційної скарги його в цій частині не спростовують, оскільки рішення ухвалено у відповідності до вимог матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим апеляційну скаргу в цій частині слід залишити без задоволення, оскаржуване рішення суду - залишити без змін.

Разом з тим, рішення суду в частині позбавлення ОСОБА_1 батьківських прав стосовно малолітнього ОСОБА_3 , підлягає скасуванню з прийняттям постанови про відмову ОСОБА_2 в задоволенні позовних вимог в цій частині, про що вказано вище.

Що стосується доводів заявника апеляційної скарги про те, що він не отримував судової повістки до суду першої інстанції, та не знав про розгляд справи, то вони спростовуються його письмовим клопотанням від 29 березня 2021 року, яке надійшло до суду 05.04.2021 року (т.1, а.с.196-199), про відкладення розгляду справи, з посиланням на спалах у світі коронавірусу, та введенням у зв`язку з цим в Україні карантину з 12 березня 2020 року, рішення про що було укладено на засіданні Кабінету Міністрів України 11 березня 2020 року.

На думку колегії суддів зазначені обставини давали підстави відповідачу ОСОБА_1 прийняти участь у розгляді справи в режимі відеоконференції, поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів, що передбачено ст.212 ЦПК України.

При цьому колегія судів зазначає, що раніше відповідач ОСОБА_1 неодноразово подавав до суду заяви про відкладення розгляду справи (т.1, а.с.117-120, 135-139, 154-157, 172-174). Зазначені обставини свідчать не лише про те, що дана справа розглядалась в суді першої інстанції більше 2-х років, а і про небажання відповідача ОСОБА_1 прийняти участь у розгляді справи у встановленому законом порядку.

Колегія суддів також зазначає, що від представника позивача ОСОБА_2 адвоката Ковальчука О.М. надійшла заява про стягнення витрат, понесених позивачкою по даній справі в суді апеляційної інстанції в загальній сумі 10 000 грн., з доданими до заяви доказів понесених витрат на суму 3 000 грн. (т.2, а.с.123-127).

Так, витрати в розмірі 3000 грн. полягають у витратах на написання, підготовку, відправку сторонам та до суду письмових пояснень по даній справі (1500 грн.) та на написання, підготовку, відправку сторонами та до суду заяви про стягнення судових витрат (1500 грн.).

Крім того, на а.с. 85-90, т.2, маються докази написання відзиву на апеляційну скаргу, а також копія Договору № 32/6 від 09.11.2021 року про надання правової допомоги, у тому числі в суді апеляційної інстанції, копія опису юридичних послуг, копія прибуткового касового ордеру, всього на суму 7 000 грн. (т.2, а.с.93-94, 97).

На думку колегії суддів зазначені витрати на правову допомогу позивачці в суді апеляційної інстанції в сумі 10 000 грн. не є співмірними із доводами апеляційної скарги, а також даній постанові Одеського апеляційного суду, згідно якої позовні вимоги ОСОБА_2 підлягають задоволенню лише на 50%.

У зв`язку з викладеним, та у відповідності до ст.ст.137, 141 ЦПК України колегія суддів вважає, що на корись позивачки ОСОБА_2 з відповідача і заявника апеляційної скарги ОСОБА_1 слід стягнути судові витрати на надання правової допомоги в суді апеляційної інстанції в сумі 5000 грн.

При цьому колегія суддів враховує, що представник позивачки ОСОБА_2 адвокат Ковальчук О.М. участі у розгляді справи в суді апеляційної інстанції не приймав.

Керуючись ст.ст. 137, 367, 368, п.п.1, 2 ч.1 ст. 374, п.4 ч.1 ст. 376, ст.ст. 375, 381 - 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд

постановив:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Литвиненко-Коренюк Наталії Леонідівни задовольнити частково.

Заочне рішення Южного міського суду Одеської області від 05 квітня 2021 року, в частині позбавлення ОСОБА_1 батьківських прав відносно ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а також стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судового збору у розмірі 768,40 грн. скасувати.

Прийняти в цій частині постанову, якою в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_1 в цій частині відмовити.

Заочне рішення Южного міського суду Одеської області від 05 квітня 2021 року, в частині стягнення аліментів з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 , щомісячно, починаючи з 21.03.2019 у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу), але не менш ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до досягнення ним повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_2 , допущення негайного виконання рішення у справі про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць, а також стягнення з ОСОБА_1 на користь держави судового збору в розмірі 768,40 грн., залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_2 , на користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП НОМЕР_3 , витрати на професійну правничу допомогу в сумі 5 000 грн. (п`ять тисяч гривень).

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складання цього судового рішення.

Повне судове рішення складено 10.10.2022 року.

Судді Одеського апеляційного суду: С.М. Сегеда

О.С. Комлева

Т.В. Цюра