Справа № 639/8564/21
Провадження № 2/639/204/22
РІШЕННЯ

(заочне)

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 жовтня 2022 року Жовтневий районний суд м. Харкова у складі:

головуючого судді - Труханович В.В.,

за участю секретаря -Усиченко К.І., Яременко В.В.,

позивач - ОСОБА_1

представник позивача - ОСОБА_2 , ОСОБА_3

представник третьої особи - Марченко М.С., Рогожина В.В.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні в приміщенні Жовтневого районного суду м. Харкова цивільну справу №639/8564/21 за ОСОБА_1 до ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , які також є законними представниками ОСОБА_6 , ОСОБА_7 про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням, -

ВСТАНОВИВ:

15 грудня 2021 року до Жовтневого районного суду м. Харкова надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , третіми особами зазначивши Харківську міську раду та Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради., відповідно до якої позивач просить суд визнати відповідачів такими, що втратили право користування службовим житловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_1 .

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначає, що 03.08.2005 року виконавчим комітетом Жовтневої районної ради м. Харкова на підставі рішення виконавчого комітету Жовтневої районної ради м. Харкова №48-1 від 02.08.2005 року був виданий ордер №001077 на право заняття службового житлового приміщення житловою площею 39,6 кв. м, а саме двокімнатної ізольованої квартири за адресою: АДРЕСА_1 , гр-ну ОСОБА_8 з дружиною ОСОБА_1 і донькою ОСОБА_9 . На той період часу ОСОБА_8 працював теслярем в КВЖРЕП-91 Жовтневого району м. Харкова. Рішенням виконкому Жовтневої районної ради у місті Харкові №36-21 від 07.06.2005 зазначена квартира була включена до числа службових. Разом з тим, ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_8 помер.На даний час в квартирі зареєстровані 7 осіб: ОСОБА_1 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 . У 2015 році відповідачі зібрали свої речі, виїхали до Російської Федерації, але з реєстрації місця проживання не знялись. З того часу вони в квартирі за адресою: АДРЕСА_1 не проживають, не сплачують комунальні послуги, їх особистих речей в квартирі немає. Крім того, позивач вказує, що факт перетину відповідачами державного кордону України та їх виїзду за її межі може бути підтверджено відповідною інформацією з Державної прикордонної служби України. Як зазначає позивач, до теперішнього часу квартира АДРЕСА_2 не приватизована. Позивач вказує, що вона та її донька ОСОБА_10 щомісячно сплачують значні грошові суми за житлово-комунальні послуги за осіб, які з 2015 року не проживають в квартирі.

Зазначені обставини і стали підставою для звернення позивача до суду з позовною заявою.

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова від 21 грудня 2022 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження у вищевказаній цивільній справі, призначено судове засідання. Крім того, клопотання позивача про витребування доказів - задоволено. Витребувано в Адміністрації Державної прикордонної служби України інформацію щодо перетину державного кордону України за період з 01.01.2015 по теперішній час відповідачами по справі: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_5 .

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова від 29 червня 2022 року клопотання представника позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 про виклик свідків - задоволено. Викликано в судове засідання свідків: ОСОБА_12 , ОСОБА_13 та ОСОБА_14 .

02 лютого 2022 року представником третьої особи Харківської міської ради на адресу суду за вх. №2636 надійшли письмові пояснення, в яких останній просить відмовити у задоволені позовних вимог у повному обсязі, оскільки на думку представника третьої особи, позивач належним чином не обґрунтовує свої позовні вимоги, не надала належних та допустимих доказів відносно фактичного місцезнаходження відповідачів.

03 серпня 2022 року представником третьої особи Департаментом служб у справах дітей надано висновок щодо визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, в якому зазначила, що вважає за недоцільне визнання неповнолітнього ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , та малолітнього ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_7 такими, що втратили право користування житловим приміщенням (квартирою) за адресою: АДРЕСА_1 .

В судовому засідання позивач ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_3 ( яка діє на підставі ордеру від 24 червня 2022 року) підтримали позовні вимоги та просили суд задовольнити позов в повному обсязі, посилаючись на обставини, зазначені в позовній заяві. Проти ухвалення заочного рішення не заперечували.

Відповідачі ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 в судове засідання повторно не з`явилися, про день, час та місце слухання справи повідомлені належним чином, причини неявки суду не відома. Клопотання про відкладення справи до суду не надходили. Відзив на позовну заяву до суду також не надходив. У зв`язку з цим, суд, згідно вимогам ч. 4 ст. 223 та ст. ст. 280, 281 ЦПК України, вважає можливим провести заочний розгляд справи, проти чого не заперечувала і позивач по справі.

Представник третьої особи Харківської міської ради Марченко М.С. (який діє на підставі довіреності від 31 грудня 2021 року № 08-21/4373/2-21) у судовому засіданні просив відмовити у задоволені позовних вимог у повному обсязі, оскільки на думку представника третьої особи, позивач належним чином не обґрунтовує свої позовні вимоги, не надала належних та допустимих доказів відносно фактичного місцезнаходження відповідачів.

Зазначив, що квартира за адресою: АДРЕСА_3 до теперішнього часу службова та є власністю територіальної громади.

Представник третьої особи Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, надали заяву про розгляд справу у його відсутність. Також надали суду висновок №151 від 03.08.2022 щодо недоцільності визнання неповнолітнього ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 та ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , такими, що втратили право користування житловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_1 .

Суд, вислухавши пояснення позивача та її представника, представника 3-тьої особи Харківської міської ради, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи, встановив наступні обставини та відповідні ним правовідносини.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених ЦПК України випадках. Згідно з ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України. Судом було встановлено, що 03 серпня 2005 року виконавчим комітетом Жовтневої районної ради м. Харкова на підставі рішення виконавчого комітету Жовтневої районної ради м. Харкова №48-1 від 02 серпня 2005 року був виданий ордер №001077 на право заняття службового житлового приміщення житловою площею 39,6 кв. м, а саме двокімнатної ізольованої квартири за адресою: АДРЕСА_1 , гр-ну ОСОБА_8 з дружиною ОСОБА_1 і донькою ОСОБА_9 . На той період часу ОСОБА_8 працював теслярем в КВЖРЕП-91 Жовтневого району м. Харкова (а.с. 15-18, 25). Згідно з відповіді Управління комунального майна та приватизації Департаменту економіки та комунального майна Харківської міської ради від 10 березня 2021 року вбачається, що житловий будинок АДРЕСА_4 прийнятий у комунальну власність територіальної громади м. Харкова рішенням 33 сесії Харківської міської ради 4 скликання від 22 лютого 2005 року. За станом на теперішній час приватизація житла за адресою: АДРЕСА_1 не проводилась (а.с. 23). Відповідно до копії свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 виданого 20 жовтня 2020 року вбачається, що ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , про що було складено відповідний актовий запис №16070 (а.с.19). Як вбачається з довідки про зареєстрованих у житловому приміщенні осіб Департаменту реєстрації Харківської міської ради від 10 грудня 2020 року за адресою: АДРЕСА_1 зареєстровані наступні особи: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_9 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_10 , ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_11 , ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 (а.с. 20).

Позивач зазначає, що відповідачі не проживають у спірній квартирі з 2015 року, що їх реєстрація носить формальний характер.

Згідно з ч.1, 2 ст.71 ЖК УРСР, при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сім`ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом. Відповідно до ст.72 ЖК УРСР, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Згідно зі статтею 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, кожен має право на повагу до свого приватного та сімейного життя, до свого житла та кореспонденції. Європейський суд з прав людини в своєму рішенні у справі «Кривіцька та Кривіцький проти України» від 02 грудня 2010 року зазначав, що поняття «житло» не обмежується приміщенням, в якому особа проживає на законних підставах або яке було в законному порядку встановлене, а залежить від фактичних обставин, а саме - існування достатніх і тривалих зв`язків із конкретним місцем. Утрата житла будь-якою особою є крайньою формою втручання в право на житло. У справах про визнання наймача або члена його сім`ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням на підставі статті 71ЖК УРСР, предметом доказування є причини відсутності відповідача понад встановлені строки. Початок відліку часу відсутності визначається від дня, коли особа залишила приміщення. Повернення особи до жилого приміщення, яке вона займала, перериває строк тимчасової відсутності. При тимчасовій відсутності за особою продовжує зберігатись намір ставитися до жилого приміщення як до свого постійного місця проживання, тому при розгляді позову про визнання особи такою, що втратила право на жилу площу, суд повинен ретельно дослідити обставини, які мають значення для встановлення причин довготривалої відсутності. Відповідно до роз`яснень, викладених у пунктах 10, 11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 квітня 1985 року №2 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» у справах про визнання наймача або члена його сім`ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням (стаття 71 ЖК УPCP), необхідно з`ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. Наймачеві або членові його сім`ї, який був відсутнім понад встановлений законом строк без поважних причин, суд вправі з цих мотивів відмовити в позові про захист порушеного права (вселення, обмін, поділ жилого приміщення тощо). Наймач або член його сім`ї, який вибув на інше постійне місце проживання, втрачає право користування жилим приміщенням з дня вибуття, незалежно від пред`явлення позову про це. На ствердження вибуття суд може брати до уваги будь-які фактичні дані, які свідчать про обрання стороною іншого постійного місця проживання (повідомлення про це в листах, розписка, переадресування кореспонденції, утворення сім`ї в іншому місці, перевезення майна в інше жиле приміщення, виїзд в інший населений пункт, укладення трудового договору на невизначений строк тощо).

Відповідно до ч.3 ст.12, ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.ч.5, 6 ст.81 ЦПК України). Згідно з ч.1 ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлю наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Докази мають бути належними, допустимими, достовірними та достатніми.

Відповідно до частин другої та четвертої статті 3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства. Згідно з абзацом п`ятим пункту 6 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 3 червня 1999 року № 5-рп/99 у справі про офіційне тлумачення терміна «член сім`ї» членами сім`ї є, зокрема особи, які постійно з ним мешкають і ведуть спільне господарство. До таких осіб належать не тільки близькі родичі (рідні брати, сестри, онуки, дід і баба), але й інші родичі чи особи, які не перебувають з особою у безпосередніх родинних зв`язках (брати, сестри дружини (чоловіка); неповнорідні брати і сестри; вітчим, мачуха; опікуни, піклувальники, пасинки, падчерки й інші). Законодавство не передбачає вичерпного переліку членів сім`ї та визначає критерії, за наявності яких особи складають сім`ю. Такими критеріями віднесення до кола членів однієї сім`ї є спільне проживання (за винятком можливості роздільного проживання подружжя з поважним причин і дитини з батьками), спільний побут і взаємні права й обов`язки осіб, які об`єдналися для спільного проживання.

Такий правовий висновок висловлено Верховним Судом в постанові від 31 березня 2020 року у справі N 205/4245/17 (провадження N 61-17628св19). Відповідне положення міститься й у постанові КЦС ВС від 23 квітня 2020 року му справі № 686/8440/16-ц.Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

В судовому засіданні було встановлено, що відповідачі ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , та їх діти неповнолітній ОСОБА_6 , малолітній ОСОБА_7 зареєстровані у спірній квартирі АДРЕСА_1 .

Позивач ОСОБА_1 пояснила, що проживає в квартирі, за адресою: АДРЕСА_1 , зі своїми донькою та внуками. Відповідачем по даній справі є її старша донька, яка у 2014 році разом зі своєю сім?єю виїхала проживати до ОСОБА_15 , прийняла громадянство Росії та народила там третю дитину.

Зазначила, що відповідачі за комунальні послуги не сплачують, у ремонті квартири участь не приймають, також зазначила, що на похорон свого батька відповідач ОСОБА_4 не приїжджала.

ОСОБА_1 повідомила, що спілкується зі своєю донькою ОСОБА_4 , проте остання квартирою не цікавиться, приїхати та виписатися з квартири не може, оскільки в неї народилася дитина.

Представник позивача ОСОБА_3 у судовому засіданні пояснила, що в квартирі за адресою: АДРЕСА_1 зареєстровані відповідачі, але не проживають в даній квартирі більше 6 років, оскільки переїхали до Росії. Вказана квартира не приватизована. Особистих речей відповідачів в квартирі немає, діти відповідачів не навчаються в м. Харкові. За повідомленням прикордонної служби відповідачі разом зі своїми дітьми виїхали до Росії в 2019 році.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_12 пояснила, що є сусідкою ОСОБА_1 та проживає за адресою: АДРЕСА_3 біля 10 років. Відповідачів знає як сусідів. Донька ОСОБА_12 навчалась в одному класі з сином ОСОБА_4 - ОСОБА_16 та закінчили початкову школу. Свідок зазначила, що відповідачі не проживають у квартирі більше 6 років та виїхали до ОСОБА_15 , особистих речей у квартирі немає, оскільки ОСОБА_12 особисто бачила як відповідачі виїжджали та завантажували свої речі. Також зазначила, що 2 роки тому помер батько відповідача ОСОБА_4 та остання на похорон батька не приїжджала.

Свідок ОСОБА_17 , який проживає за адресою: АДРЕСА_3 повідомив, що відповідачі по справі не проживають у квартирі АДРЕСА_2 приблизно з 2016 року, зі слів чув, що вони переїхали до Росії.

Свідок ОСОБА_14 , яка проживає за адресою: АДРЕСА_5 повідомила, що сторін у справі знає, оскільки вони її сусіди, відповідачі по справі виїхали до Російської Федерації біля 5 років тому. Відповідач ОСОБА_18 , матері своїй ОСОБА_19 не допомагає, на похорон свого батька не приїжджала. На теперішній час в квартирі проживає позивач ОСОБА_1 разом з молодшою донькою та її сім?єю. Речей відповідачів в квартирі немає.

На запит суду Адміністрацією Державної прикордонної служби України надано відповідь, з якої вбачається, що за період з 24 січня 2017 року по 24 січня 2022 року відповідачі ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 неодноразово перетинали державний кордон України у пункті пропуску «Гоптівка». Останній раз перетинали державний кордон з України в листопаді 2019 року (а.с. 49).

Згідно відповіді ДОП ВП №1 ХРУП №3 ГУ НП України, від ОСОБА_4 та ОСОБА_5 не надходили заяви за фактом перешкоджання їм у користуванні квартирою розташованою за адресою АДРЕСА_1 ( а.с. 153)..

Отже, в судовому засіданні було достовірно встановлено та підтверджено вищезазначеними доказами, що відповідачі ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та їх діти ОСОБА_6 , ОСОБА_7 виїхали на постійне місце проживання до іншого міста та не проживають за місцем реєстрації без поважних причин понад шість місяців.

Щодо позиції 3-тьої особи Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради відносно недоцільності визнання неповнолітнього ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 та ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , такими, що втратили право користування житловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_1 , суд зазначає наступне.

Конституційним правом кожної дитини є право на житло (ст. 47 Конституції України).

У відповідності до ч. 2 ст. 2 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка набрала чинності для України 27 вересня 1991 року, Держави-учасниці вживають всіх необхідних заходів для забезпечення захисту дитини від усіх форм дискримінації або покарання на підставі статусу, діяльності, висловлюваних поглядів чи переконань дитини, батьків дитини, законних опікунів чи інших членів сім`ї.

За ч. 1 ст. 3 цієї Конвенції, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини.

Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини (ст.27 Конвенції про права дитини).

У відповідності до ст. 1 Закону України «Про охорону дитинства», охороною дитинства є система державних та громадських заходів, спрямованих на забезпечення повноцінного життя, всебічного виховання і розвитку дитини та захисту її прав.

Частиною 2 ст.18 Закону України «Про охорону дитинства», діти - члени сім`ї наймача або власника жилого приміщення мають право користуватися займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем.

Суд враховує, що відповідно до ч. 4 ст. 29 Цивільного кодексу України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає.

Так як спірна квартира не є місцем проживання відповідачів ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , тому дана квартира не може бути і місцем проживання неповнолітнього ОСОБА_6 та малолітнього ОСОБА_7 , які проживають разом зі своїми батьками -відповідачами.

Як вбачається з пояснень свідків, відповідачі по справі ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та їх діти неповнолітній ОСОБА_6 , та малолітній ОСОБА_7 виїхали до Російської Федерації у 2014 році, будь-яких особистих речей відповідачів у квартирі за адресою: АДРЕСА_1 немає. Відповідачі за комунальні послуги не сплачують протягом 6 років, не забезпечують збереження житла та підтримання його в належному стані.

Відсутність відповідачів в Україні та відповідно у квартирі за адресою: АДРЕСА_1 протягом шести місяців підтверджується також відповіддю Адміністрації Державної прикордонної служби України,а саме: за період з 24 січня 2017 року по 24 січня 2022 року відповідачі ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 неодноразово перетинали державний кордон України у пункті пропуску «Гоптівка».

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що є всі підстави для визнання ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та їх дітей неповнолітнього ОСОБА_6 , малолітнього ОСОБА_7 такими, що втратили право користування житловим приміщенням.

Відповідно до абзацу 6 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», реєстрація - внесення інформації до Єдиного державного демографічного реєстру та до паспортного документа про місце проживання або місце перебування особи із зазначенням адреси житла. Статтею 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» встановлено, що зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі: заяви особи або її законного представника; судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою; свідоцтва про смерть; паспорта або паспортного документа, що надійшов з органу державної реєстрації актів цивільного стану, або документа про смерть, виданого компетентним органом іноземної держави, легалізованого в установленому порядку; інших документів, які свідчать про припинення: підстав для перебування на території України іноземців та осіб без громадянства; підстав для проживання або перебування особи у спеціалізованій соціальній установі, закладі соціального обслуговування та соціального захисту; підстав на право користування житловим приміщенням.

Враховуючи наведене, відповідно до статті 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» на підставі судового рішення про позбавлення права користування житловим приміщенням органом реєстрації зняття з реєстрації особи проводиться без додаткового ухвалення рішення суду.

Долю судових витрат вирішити у відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України.

На підставі викладеного і керуючись Конституцією України, ст.ст. 64, 71, 72 ЖК УРСР, Законом України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», ст.ст. 4, 5, 13, 76-81, 133, 141, 263-265, 280, 281 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ :

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , які також є законними представниками ОСОБА_6 , ОСОБА_7 про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням - задовольнити.

Визнати ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та їх дітей неповнолітнього ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 та малолітнього ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , такими, що втратили право користування житловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_1 .

Стягнути з ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , з кожного окремо, на користь ОСОБА_1 судовий збір по 454 грн. (чотириста п?ятдесят чотири гривні).

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому Цивільно-процесуальним законодавством.

Рішення може бути оскаржено безпосередньо до Харківського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Найменування сторін:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_9 , паспорт серії НОМЕР_2 виданий Кіровським МВ УМВС України в Донецькій області 30.10.2001 року, РНОКПП: НОМЕР_3 , проживає за адресою: АДРЕСА_1 ;

Відповідачі: - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , паспорт серії НОМЕР_4 виданий Кіровським МВ УМВС України в Донецькій області 25.05.2005 року, РНОКПП: НОМЕР_5 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 ;

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , паспорт серії НОМЕР_6 виданий Жовтневим РВ у м. Харкові ГУМВС України в Харківській області 22.12.2012 року, РНОКПП: НОМЕР_7 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 ;

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП: НОМЕР_8 ,зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 ;

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП: НОМЕР_9 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 ;

Треті особи: Харківська міська рада, , місцезнаходження: м. Харків, м-н. Конституції, буд. 7;

Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради, , місцезнаходження: м. Харків, вул. Чернишевська, буд. 55.

Повний текст рішення складено 14.10.2022.

Суддя В. В. Труханович