Провадження № 2/752/3054/22
Заочне Р І Ш Е Н Н Я
22 вересня 2022 року Голосіївський районний суд м. Києва у складі:
головуючого судді Плахотнюк К.Г.,
за участі секретаря судового засідання Григорової Д.С.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди в порядку регресу, -
У липні 2021 року ФОП ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до відповідача ОСОБА_2 про відшкодування завданої шкоди в порядку регресу у розмірі 2500 грн, судових витрат у розмірі 908 грн та витрат на правову допомогу у розмірі 2500 грн.
Позивач, обґрунтовуючи свої вимоги, посилається на те, 29.05.2020 року між приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «ВУСО» та ОСОБА_3 було укладено Договір добровільного страхування наземного транспорту № 5037371 (далі - Договір), предметом якого були майнові інтереси страхувальника, пов`язані з володінням, користуванням та розпорядженням ТЗ «Toyota», д.н.з. НОМЕР_1 .
22.12.2020 року в м. Києві по вул. Володимирській, 15, мала місце ДТП за участю автомобіля «Audi», д.н.з. НОМЕР_2 , яким керував відповідач та автомобіля «Toyota», д.н.з. НОМЕР_1 , яким керував ОСОБА_4 . Відповідно до постанови Шевченківського районного суду міста Києва від 16.03.2021 у справі №761/3438/21 відповідача було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення.
Позивач зазначає, що виконуючи взяті на себе зобов`язання по договору ПрАТ «СК «ВУСО» на підставі страхового акту № 2096657-1 від 03.02.2021 року виплатило вартість відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля «Toyota», д.н.з. НОМЕР_1 у розмірі 14 378,31 грн.
Цивільно-правова відповідальність відповідача, як водія ТЗ «Audi», д.н.з. НОМЕР_2 була застрахована в ПрАТ «Євроінс Україна» за Полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № 200680057. Згідно з Полісом передбачена франшиза у розмірі 2500 грн.
З огляду на вищезазначене, франшиза за зазначеним вище полісом повинна бути відшкодована відповідачем ОСОБА_2 .
Згідно з договором про відступлення права вимоги від 13.05.2021, укладеного між ПрАТ «СК «ВУСО» та позивачем ФОП ОСОБА_1 , останній набув право вимоги до відповідача за Полісом № № 5037371 від 29.05.2020 року.
Однак, станом на день звернення до суду відповідач у добровільному порядку не здійснив відшкодування шкоди.
Ухвалою судді Голосіївського районного суду м. Києва від 14 липня 2021 року відкрито провадження у справі у порядку спрощеного позовного провадження, з повідомленням сторін (а.с. 62) .
В судове засідання позивач не з`явився, подав заяву про розгляд справи без його участі, в якій позовні вимоги підтримує та не заперечує проти ухвалення заочного рішення.
Відповідач в судове засідання не з`явився про час, день та місце розгляду справи повідомлявся судом у встановленому законом порядку за останнім відомим зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем проживання. Також відповідач повідомлявся про розгляд справи шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України. Відзив на позов до суду не подав, з будь-якими клопотаннями до суду не звертався.
Суд вважає за можливе розглянути справу без участі сторін на підставі доказів, які містяться в матеріалах справи, та ухвалити заочне рішення відповідно до правил ст. ст. 280-281 ЦПК України.
Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про задоволення позову, виходячи з наступного.
Судом встановлено, що 29.05.2020 року між приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «ВУСО» та ОСОБА_3 було укладено електронний поліс добровільного страхування наземного транспорту «Наша автоцивілка» № 5037371, предметом якого були майнові інтереси страхувальника, пов`язані з володінням, користуванням та розпорядженням ТЗ «Toyota RAV4», д.н.з. НОМЕР_1 .
Строк дії Полісу з 30.05.2020 р. до 29.05.2021р. (а.с. 21).
22.12.2020 року о 22 год. 30 хв. у м. Києві по вул. Володимирській, 15, мала місце ДТП за участю автомобіля «Audi А4», д.н.з. НОМЕР_2 , яким керував відповідач та автомобіля «Toyota RAV4», д.н.з. НОМЕР_1 . Вказана ДТП сталася з вини водія ОСОБА_2 , що підтверджується постановою Шевченківського районного суду міста Києва від 16 березня 2021 року у справі №761/3437/21.
Таким чином, вина відповідача ОСОБА_2 встановлена та в порядку ст.82 ЦПК України доказуванню не підлягає.
Власником автомобіля «Toyota RAV4», д.н.з. НОМЕР_1 є ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію тз НОМЕР_3 (а.с. 28-29).
Частиною першою статті 22 ЦК України визначено, що особа, якій завдано збитків в результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.
Відповідно до ст. 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховим випадком є дорожньо - транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно - правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.
Згідно з ч. 22.1 ст. 22 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому ним Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.
Відповідно до положень ст. 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України.
Відповідно до ст. 27 Закону України «Про страхування» та ст.993 ЦК України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.
Відповідно до ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, заподіяна неправомірними рішенням, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Статті 1187, 1188 ЦК України відносяться до спеціальних деліктів, які передбачають особливості суб`єктного складу відповідальних осіб (коли обов`язок відшкодування шкоди покладається не на безпосереднього заподіювача, а на іншу вказану у законі особу - власника джерела підвищеної небезпеки) та встановлюють покладення відповідальності за завдання шкоди незалежно від вини заподіювача.
Так, ст.1187 ЦК України встановлює особливого суб`єкта, відповідального за завдання шкоди джерелом підвищеної небезпеки, яким є особа, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
Відповідно до ст.999 ЦК України, законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування).
Правила регулювання деліктних зобов`язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою, якщо передбачено такий обов`язок. Так, завдання потерпілому внаслідок ДТП шкоди особою, цивільна відповідальність якої застрахована, породжує деліктне зобов`язання, в якому право потерпілого (кредитора) вимагати відшкодування завданої шкоди в повному обсязі кореспондується з відповідним обов`язком боржника (особи, яка завдала шкоди). Водночас така ДТП слугує підставою для виникнення договірного зобов`язання згідно з договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, що регламентовано спеціальним Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».
Відповідності до ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).
Порядок розрахунку розміру шкоди, пов`язаної з пошкодженням транспортного засобу завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, встановлений законодавчо, та регламентується Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».
Відповідно до положень статті 12 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи. Розмір франшизи при відшкодуванні шкоди, заподіяної майну потерпілих, встановлюється при укладанні договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності.
Цивільно-правова відповідальність водія транспортного засобу «Audi А4», д.н.з. НОМЕР_2 на момент ДТП була застрахована за Полісом обов`язкового страхування № 200680057 в страховій компанії ПрАТ «СК «Євроінс Україна» з лімітом страхового відшкодування за шкоду, заподіяну майну у розмірі 130 000 грн., розмір франшизи 2500 грн (а.с. 49).
13.05.2021 між ПрАТ «СК «ВУСО» (Первісний кредитор) та позивачем ФОП ОСОБА_1 (Новий кредитор) укладено Договір цесії № 13/05/2021 про відступлення права вимоги (а.с. 13-20), відповідно до якого Первісний кредитор відступає (передає), а Новий кредитор (позивач) отримує право вимоги відшкодування у порядку регресу збитків завданих Первісному кредитору по договорам страхування, у тому числі до відповідача за Полісом № 5037371.
Згідно ст. 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування.
Пунктом 36.6. статті 36 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначено, що страхувальником або особою, відповідальною за завдані збитки, має бути компенсована сума франшизи, якщо вона була передбачена договором страхування.
Позивач просив стягнути з ОСОБА_2 на свою користь суму франшизи - 2500,00 грн, в рахунок відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.
Позивач звернувся до відповідача з вимогою про відшкодування збитків в порядку регресу в добровільному порядку (а.с. 50). Оскільки відповідач не відшкодував шкоду, тому згідно з положеннями ст. 993 ЦК України та ст. 27 Закону України «Про страхування» позивач отримав право вимоги на таке відшкодування.
Згідно вимог ст. ст. 76, 77, 79, 80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.
З огляду на те, що на час постановлення рішення судом сума франшизи не сплачена відповідачем позивачу та протилежне судом не встановлено, тому вимоги позивача про стягнення збитків в розмірі франшизи в сумі 2500,00 грн. є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.
Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Частиною 3 статті 133 ЦПК України визначено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать зокрема витрати на професійну правничу допомогу.
Згідно з частиною 2 статті 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами.
У відповідності до ч. 3 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені.
Зважаючи на викладене, беручи до уваги те, що позивачем документально підтверджено понесені витрати на правову допомогу у розмірі 2500 грн., вказана сума підлягає стягненню з відповідача. Також з відповідача підлягають стягненню витрати по судовому збору у розмірі 908 грн.
Керуючись ст.ст. 2, 7, 10-13, 18, 76-83, 133, 141, 258, 263, 265, 268, 280-282 ЦПК України, суд, -
позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди в порядку регресу, задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОПП НОМЕР_4 , зареєстроване місце проживання: невідоме) на користь ФОП ОСОБА_1 (р/р НОМЕР_5 , в ПАТ «КБ «ПРИВАТБАНК», МФО 320649 ) відшкодування шкоди в порядку регресу у розмірі 2500 грн, судовий збір у сумі 908 грн та витрати на правову допомогу у розмірі 2500 грн, що разом становить належну до стягнення суму у розмірі 5 908 (п`ять тисяч дев`ятсот вісім) гривень.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Рішення суду може бути оскаржене протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Київського апеляційного суду, а в разі, якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Суддя К.Г. Плахотнюк