Справа № 306/1337/21
П О С Т А Н О В А

Іменем України

21 вересня 2022 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі

головуючого судді КОНДОРА Р.Ю.

суддів СОБОСЛОЯ Г.Г., ГОТРИ Т.Ю.

за участю секретаря ТЕРПАЙ С.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Ужгороді цивільну справу № 306/1337/21 за позовом Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Закарпатгаз»» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за надані послуги з розподілу природного газу, за апеляційною скаргою Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Закарпатгаз»» на рішення Свалявського районного суду від 21 лютого 2022 року, повний текст якого складено 21 лютого 2022 року, головуюча суддя Жиганська Н.М., -

встановив:

06.08.2021 АТ «Оператор газорозподільної системи «Закарпатгаз»» звернулося до суду із зазначеним позовом до ОСОБА_1 мотивуючи таким.

Згідно з положеннями Закону України «Про ринок природного газу», Кодексу газорозподільних систем, затвердженого постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (НКРЕКП) від 30.09.2015 № 2494, умов типового договору розподілу природного газу, затвердженого постановою НКРЕКП від 30.09.2015 № 2498, норм ст.ст. 633, 634, 641, 642 ЦК України щодо публічного договору та договору приєднання, відповідач, який виконав умови договору приєднання, зокрема, фактом споживання природного газу, є споживачем природного газу за адресою: АДРЕСА_1 , про що свідчить щомісячна зміна показників лічильника в сторону збільшення, що документально підтверджено фінансовим станом абонента.

Відповідно до вимог законодавства позивач як Оператор газорозподільної системи (Оператор ГРМ) зобов`язався надати відповідачу як споживачу послуги з розподілу природного газу, а відповідач зобов`язався оплатити їх.

Пунктом 5.2 договору сторони погодили, що визначення об`єму розподілу та споживання природного газу здійснюється на межі балансової належності між Оператором ГРМ і споживачем на підставі даних комерційного вузла обліку (лічильника газу), визначеного в заяві-приєднанні, та з урахуванням регламентних процедур, передбачених Кодексом газорозподільних систем і договором.

АТ «Закарпатгаз» свої зобов`язання виконало повністю та надало споживачу послуги з розподілу природного газу. Однак, відповідач не виконав свої зобов`язання та не сплатив заборгованість за надані послуги за період із січня 2020 року по липень 2021 року.

Річна замовлена потужність об`єкта споживача на розрахунковий календарний рік визначається Оператором ГРМ виходячи з фактичного обсягу споживання природного газу за цим об`єктом за газовий рік, що передував розрахунковому календарному року (пункт 2 глави 6 розділу VI Кодексу газорозподільних систем).

Послуга з розподілу природного газу є річною замовленою потужністю, тобто, обов`язковим платежем за забезпечення цілодобового доступу споживача до газорозподільної системи.

За розрахункову одиницю розподіленого та спожитого природного газу береться один кубічний метр природного газу, приведений до стандартних умов, визначених у Кодексі газорозподільних систем (пункт 3 глави 1 розділу IХ Кодексу газорозподільних систем, п. 5.3. договору).

Вартість послуги з розподілу природного газу розраховується як добуток 1/12 річної замовленої потужності об`єкта споживача на тариф, установлений Регулятором для відповідного Оператор ГРМ із розрахунку місячної вартості одного кубічного метра замовленої річної потужності.

Розрахована до сплати вартість природного газу, яку боржник має сплатити Оператору ГРМ АТ «Закарпатгаз», становить 4835,79 грн.

Посилаючись на ці обставини, на норми ЦК України щодо зобов`язань та їх виконання, на норми законодавства про комунальні послуги, ринок природного газу, розподіл природного газу, позивач АТ «Оператор газорозподільної системи «Закарпатгаз»» просив стягнути на його користь із ОСОБА_1 заборгованість за надані послуги з розподілу природного газу у сумі 4835,79 грн і судовий збір у сумі 2270,00 грн.

Рішенням Свалявського районного суду від 21.02.2022 у позові відмовлено.

Відмовляючи в позові, суд першої інстанції виходив із його необґрунтованості та недоведеності, з того, що позивач не надав суду доказів на обґрунтування своїх вимог і не забезпечив явку в судове засідання свідків, внаслідок чого не довів розмір заборгованості виходячи з обсягу річної замовленої потужності та коефіцієнта коригування показань лічильника. Зокрема, позивач не довів правильності застосування методики приведення об`єму газу до стандартних умов, оскільки не надав помісячного розрахунку об`єму газу із застосуванням відповідного коефіцієнта, не надав доказів розташування лічильника ззовні приміщення на відстані від місця входу газопроводу із землі до вхідного штуцера лічильника менше ніж 1,0 м, не вказав наявність або відсутність елементів термокомпенсації лічильника, застосував значення коефіцієнта за квітень «1,06», тоді як слід було застосувати значення «1,04».

Позивач АТ «Оператор газорозподільної системи «Закарпатгаз»» оскаржив рішення суду як ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права. Доводи скарги зводяться до таких.

Суд першої інстанції порушив норми процесуального права, оскільки без належних процесуальних підстав і з порушенням установленого порядку викликав у судове засідання свідків ОСОБА_2 і ОСОБА_3 .

Суд з власної ініціативи вдався до збирання доказів на користь відповідача та дав неправильну оцінку розрахунку заборгованості і фактичним обставинам справи.

Так, відповідач заперечував проти позову лише з тих підстав, що постанови НКРЕКП, відповідно до яких був здійснений розрахунок заборгованості, не зареєстровані в Мін`юсті України, а також відповідач не давав згоду на підписання договору розподілу природного газу. Однак, обидві ці підстави для заперечень необґрунтовані, оскільки відповідно до закону вказані відповідачем постанови НКРЕКП не підлягають такій реєстрації, а договір на розподіл природного газу сторонами був укладений.

Стосовно розрахунку заборгованості по суті, то суд необґрунтовано визнав його неправильним. Так, хоча в первісному розрахунку і була допущена технічна помилка щодо обсягів річної замовленої потужності за відповідні газові роки, це не вплинуло власне на визначення розмірів заборгованості, які вказані правильно, що підтверджується наявними в справі даними про споживання газу.

Розрахунок відповідно до Кодексу газорозподільних систем і договору здійснено з урахуванням необхідності приведення обсягу спожитого газу до стандартних умов із переведенням об`єму газу до одиниць енергії.

Відповідач не заперечував ці обставини і такий розрахунок по суті, а також не заперечував технічні дані газового лічильника, розміщення його таким чином, що вказує на правомірність приведення позивачем обсягу спожитого газу до стандартних умов. Необхідні дані щодо лічильника є в справі, на що суд уваги не звернув.

Сторона просить рішення скасувати, позов задовольнити.

У відзиві на апеляцію відповідач ОСОБА_1 вказує на її необґрунтованість, просить залишити скаргу без задоволення, а рішення суду без змін.

Заслухавши доповідь судді, пояснення представника позивача АТ «Оператор газорозподільної системи «Закарпатгаз»» адвоката Федоричка М.М., враховуючи, що позиція позивача ОСОБА_1 у справі неодноразово викладена письмово, його явка до апеляційного суду не визнавалася обов`язковою, а неявка в судове засідання не перешкоджає розгляду справи, розглянувши справу за правилами ст. 372 ч. 2 ЦПК України за відсутності позивача, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи сторін, оцінивши докази в сукупності, суд приходить до такого.

За приписами ст. 3 ч. 1 п.п. 3, 5, 6, ст. 11, ст. 12 ч. 1, ст.ст. 13, 14, 15, 16, ст. 20 ч. 1 ЦК України, ст. 3 ч.ч. 1, 3, ст. 4 ч. 1, ст.ст. 12, 13, 19, ст.ст. 43, 44, 49, 76-82 ЦПК України:

загальними засадами цивільного законодавства є, зокрема, свобода договору; судовий захист цивільного права та інтересу; справедливість, добросовісність та розумність;

кожна особа має право в порядку, встановленому ЦПК України, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів;

особа діє у цивільних відносинах вільно, здійснює свої права на власний розсуд, а також виконує цивільні обов`язки у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства і повинна діяти добросовісно, розумно, обачно, передбачаючи наслідки;

при здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, зловживання цивільними і процесуальними правами не допускається;

цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, які на свій розсуд розпоряджаються цивільними та процесуальними правами, реалізують право на судовий захист;

кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій, і зобов`язана належно довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень;

доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Спірні правовідносини регулюються нормами ЦК України щодо зобов`язань, їх виконання та у відповідній частині нормами законодавства про житлово-комунальні послуги, про послуги з розподілу та постачання природного газу в редакції, що була чинною на час виникнення відповідних юридичних фактів.

Правова позиція позивача АТ «Оператор газорозподільної системи «Закарпатгаз»» (АТ «Закарпатгаз») у справі ґрунтувалася на тому, що відповідно до закону позивач уклав зі споживачем ОСОБА_1 договір розподілу природного газу, умови якого щодо оплати послуг із розподілу природного газу відповідач порушив, спричинив заборгованість у сумі 4835,79 грн, що підлягає стягненню (а.с. 1-5, 86-89).

Заперечуючи проти позову, відповідач ОСОБА_1 вказував на те, що постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, якими керувався позивач пред`являючи свої вимоги (від 24.12.2019 № 3021, від 24.06.2020 № 1159, від 30.12.2020 № 2770, від 30.01.2021 № 124 про встановлення тарифів на послуги розподілу природного газу для АТ «Закарпатгаз»), не зареєстровані в Міністерстві юстиції України, як того вимагає ст. 117 Конституції України, тому не набрали чинності, положення ст. 14 Закону України «Про Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг», суперечать цій нормі Конституції України, крім того, в справі немає договорів, які б свідчили про його згоду на підписання типового договору розподілу природного газу (а.с. 29-31).

У подальшому відповідач доповнив свою позицію тим, що наданий позивачем розрахунок заборгованості неправильний, оскільки той за газовий рік з 01.10.2018 по 30.09.2019 зазначив суму 3748,95 куб. м, що є річною замовленою потужністю на 2020 рік, а ця цифра невірна, так само неправильний розрахунок за газовий рік з 01.10.2019 по 30.09.2020 (а.с. 48, 53-54).

Встановлено, що ОСОБА_1 є споживачем послуги з розподілу природного газу та споживачем природного газу за адресою: АДРЕСА_1 . Цей факт ніким не заперечується та підтверджується наявними в справі доказами і матеріалами, зокрема:

роздруківкою документа АТ «Закарпатгаз» «Фінансовий стан розрахунків за послугу з розподілу природного газу», де відображене споживання природного газу за цією адресою за період із січня 2018 року по липень 2021 року, а також такі дані:

особовий рахунок № НОМЕР_1 ;

ЕІС-код 56ХМ13С191727120;

тип лічильника: «Самгаз RS/2001-1 LA G4»;

розташування лічильника: 2 (Д>1) не в опалюваному приміщенні (а.с. 8);

підписаною ОСОБА_1 21.08.(останні цифри року нерозбірливо: «17» або «18») заявою про приєднання до умов договору розподілу природного газу, яка є додатком 1 до Типового договору розподілу природного газу, затвердженого постановою НКРЕКП від 30.09.2015 і опублікованого, зокрема, у газеті «Новини Закарпаття» №№ 147-148 (4464-4465) за 31.12.2015, із зазначенням у заяві вищевказаних адреси об`єкта, номерів особового рахунку та ЕІС-коду (а.с. 60);

складеними ПАТ «Закарпатгаз» актами про припинення газопостачання від 22.05.2019 і про відновлення газопостачання від 24.05.2019 (а.с. 61, 62).

У силу положень ст. 714 ЦК України, ст. 5 ч. 1 п. 2, ст. 12 ч.ч. 1, 2, ст. 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» (Закон № 2189-VIII), ст. 1 п.п. 28, 35, ст.ст. 12, 40 Закону України «Про ринок природного газу» (Закон № 329-VIII), послуги з постачання та розподілу природного газу є комунальними послугами, які надаються виключно на підставі укладених зі споживачами цих послуг договорів.

Публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо); умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги; підприємець не має права відмовитися від укладення публічного договору за наявності у нього можливостей надання споживачеві відповідних товарів (робіт, послуг); у разі необґрунтованої відмови підприємця від укладення публічного договору він має відшкодувати збитки, завдані споживачеві такою відмовою; актами цивільного законодавства можуть бути встановлені правила, обов`язкові для сторін при укладенні і виконанні публічного договору (ст. 633 ч.ч. 1, 2, 4, 5 ЦК України).

Договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому; друга сторона не може запропонувати свої умови договору (ст. 634 ч. 1 ЦК України).

Постановою НКРЕКП від 30.09.2015 № 2494 (реєстрація в Мін`юсті України від 06.11.2015 за № 1379/27824) затверджено Кодекс газорозподільних систем (Кодекс ГРМ), яким установлено, що фізична доставка природного газу, належного споживачу, та/або цілодобовий доступ об`єкта споживача до газорозподільної системи забезпечується на підставі договору розподілу природного газу, який укладається між оператором газорозподільної системи та споживачем за формою Типового договору розподілу природного газу, затвердженого постановою НКРЕКП від 30.09.2015 № 2498, на підставі цього договору Оператор ГРМ присвоює споживачу персональний EIC-код (Energy Identification Code) суб`єкта ринку природного газу (п. 4 глави 1 розділу І, п.п. 5, 6 глави 3 розділу І, глави 1, 3, 4 розділу VI).

Типовий договір розподілу природного газу затверджено постановою НКРЕКП від 30.09.2015 № 2498 (реєстрація в Мін`юсті України від 06.11.2015 за № 1386/27829, Типовий договір розподілу природного газу) відповідно до положень ст.ст. 633, 634, 714 ЦК України, ст. 40 ч. 2 Закону № 329-VIII та інших норм законодавства. Типовий договір розподілу природного газу передбачає, зокрема, що:

типовий договір розподілу природного газу є публічним договором і договором приєднання; фактом приєднання споживача до умов договору (акцептування договору) є вчинення споживачем будь-яких дій, які засвідчують його бажання укласти договір, зокрема надання підписаної споживачем заяви-приєднання за формою, наведеною у додатку 1 (для побутових споживачів), та/або сплата рахунка Оператора ГРМ, та/або документально підтверджене споживання природного газу (п.п. 1.1., 1.3);

за договором Оператор ГРМ зобов`язується надати споживачу послугу з розподілу природного газу, а споживач зобов`язується прийняти зазначену послугу та сплатити її вартість у розмірі, строки та порядку, визначені цим договором (п. 2.1.);

облік (у тому числі приладовий) природного газу, що передається Оператором ГРМ та споживається споживачем на межі балансової належності об`єкта Споживача, здійснюється відповідно до вимог Кодексу газорозподільних систем (п. 5.1.);

за розрахункову одиницю розподіленого та спожитого природного газу береться один кубічний метр (м куб.) природного газу, приведений до стандартних умов, визначених в Кодексі газорозподільних систем (п. 5.3. у редакції, яка була чинною до 07.11.2020);

при здійсненні обліку спожитого природного газу побутовим споживачем за розрахункову одиницю розподіленого та спожитого природного газу беруться кубічні метри (м куб.) природного газу, визначені відповідно до фактичних показів лічильника природного газу або відповідно до норм споживання природного газу, затверджених постановою Кабінету Міністрів України;

при здійсненні обліку спожитого природного газу споживачем, що не є побутовим, за розрахункову одиницю розподіленого та спожитого природного газу береться один кубічний метр (м куб.) природного газу, приведений до стандартних умов згідно з вимогами, визначеними в Кодексі газорозподільних систем;

у разі виявлення порушень вимог Кодексу газорозподільних систем при обліку спожитого природного газу побутовим споживачем та споживачем, що не є побутовим, за розрахункову одиницю розподіленого та спожитого природного газу беруться об`єми природного газу, які нараховуються згідно з вимогами Кодексу газорозподільних систем (п. 5.3. у редакції, чинній з 07.11.2020);

після визначення загального об`єму розподіленого споживачу (спожитого ним) природного газу, приведеного до стандартних умов, Оператор ГРМ в установленому порядку здійснює переведення величини об`єму природного газу в обсяг розподіленої (спожитої) енергії, що має визначатись за трьома одиницями виміру: в - кВт·год, в - Гкал, в МДж;

за наявності розбіжностей у частині визначення об`єму та/або обсягу розподіленого та спожитого природного газу вони підлягають урегулюванню відповідно до умов цього договору або в судовому порядку; до вирішення цього питання величина об`єму та обсягу розподіленого та спожитого природного газу встановлюється відповідно до даних Оператора ГРМ (п. 5.6.);

оплата вартості послуги Оператора ГРМ з розподілу природного газу здійснюється споживачем за тарифом, встановленим Регулятором для Оператора ГРМ, що сплачується як плата за потужність (абонентська плата), з урахуванням вимог Кодексу газорозподільних систем (п. 6.1. у редакції, яка була чинною до 12.10.2019);

оплата вартості послуги Оператора ГРМ з розподілу природного газу здійснюється споживачем за тарифом, встановленим Регулятором для Оператора ГРМ, що сплачується як плата за річну замовлену потужність, з урахуванням вимог Кодексу газорозподільних систем (п. 6.1. у редакції, чинній з 12.10.2019);

величина річної замовленої потужності об`єкта (об`єктів) Споживача на розрахунковий календарний рік визначається відповідно до Кодексу ГРМ;

місячна вартість послуги розподілу природного газу визначається як добуток 1/12 річної замовленої потужності об`єкта (об`єктів) споживача на тариф, встановлений Регулятором для відповідного Оператора ГРМ із розрахунку місячної вартості одного кубічного метра замовленої потужності (п. 6.3. у редакції, чинній з 12.10.2019).

За змістом чинних з 12.10.2019 редакцій абзацу 1 пункту 2 глави 6 розділу VI Кодексу ГРМ, річна замовлена потужність об`єкта споживача на розрахунковий календарний рік визначається Оператором ГРМ виходячи з фактичного обсягу споживання природного газу цим об`єктом за газовий рік, що передував розрахунковому календарному року, який визначається відповідно до вимог цього Кодексу.

Газовий рік - період часу, який розпочинається з першої газової доби жовтня поточного календарного року і триває до першої газової доби жовтня наступного календарного року (п. 4 глави 1 розділу І Кодексу ГРМ у редакції, чинній з 12.10.2019).

Місячна вартість послуги розподілу природного газу визначається як добуток 1/12 річної замовленої потужності об`єкта споживача на тариф, встановлений Регулятором для відповідного Оператора ГРМ із розрахунку місячної вартості одного кубічного метра замовленої потужності (п. 1 глави 6 розділу VI Кодексу ГРМ у редакції, чинній з 12.10.2019).

Кодекс ГРМ у редакціях, що були чинними до 07.11.2020, за своїм змістом передбачав, що фактичний об`єм надходження природного газу до/з ГРМ за певний період визначається в точках комерційного обліку на підставі даних комерційних вузлів обліку, встановлених в точках вимірювання, та інших регламентованих процедур у передбачених цим Кодексом випадках; об`єм природного газу в точках комерційного обліку має бути приведений до стандартних умов та переведений в одиниці енергії (обсяг) згідно з порядком (методикою), затвердженим (затвердженою) центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізацію державної політики в нафтогазовій галузі, у подальшому згідно з розділом XV цього Кодексу (п. 3 глави 1 розділу ІХ).

Чинна з 07.11.2020 редакція п. 3 глави 1 розділу ІХ Кодексу ГРМ установлює, що об`єм природного газу в точках комерційного обліку має бути приведений до стандартних умов (виключно у випадку обліку природного газу, використаного споживачем, що не є побутовим) та переведений в одиниці енергії (обсяг) згідно з розділом XV цього Кодексу.

Своєю чергою п. 6 глави 1 розділу XV Кодексу ГРМ визначає формулу, за якою за відсутності корекції тиску та температури у ЗВТ виміряний об`єм газу має бути приведений до стандартних умов, а також установлює, що для проведення розрахунків по вузлах обліку, які не обладнані корекцією тиску та температури, коефіцієнт приведення до стандартних умов (k) необхідно визначати за відповідними додатками до Методики приведення об`єму природного газу до стандартних умов за показами побутових лічильників у разі відсутності приладів для вимірювання температури та тиску газу, затвердженої наказом Міністерства палива та енергетики України від 26.02.2004 № 116, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 19.03.2004 за № 346/8945 (Методика).

Вищевказана Методика визначає, зокрема, що:

коефіцієнт коригування показів лічильника число, на яке треба помножити покази лічильника за розрахунковий період для визначення об`єму газу, приведеного до стандартних умов;

розрахунковий період календарний місяць (розділ 3);

значення коефіцієнта коригування показів лічильника залежить від фактичного розміщення лічильника (зовні приміщення або в неопалюваному приміщенні або в опалюваному приміщенні) та від відстані місця входу газопроводу опалюване приміщення до вхідного штуцера лічильника; відстань вимірюється уздовж труби газопроводу незалежно від її діаметра та наявності на ній додаткових елементів (ізолюючого фланця, вимикального пристрою тощо) (п. 5.1.);

у разі розміщення лічильника зовні приміщення коефіцієнти коригування показів лічильника приймаються згідно з додатками 1 або 2 до Методики (п. 5.1.1.);

коефіцієнти коригування показів побутових лічильників газу в разі розміщення лічильників зовні приміщень на відстані від місця виходу газопроводу із землі до вхідного штуцера лічильника, яка більше ніж 1,0 м:

Закарпатська область календарний місяць/коефіцієнт: 01/1,09 | 02/1,08 | 03/1,06 | 04/1,04 | 05/1,02 | 06/0,99 | 07/0,99 | 08/0,99 | 09/1,02 | 10/1,05 | 11/1,06 | 12/1,08 (додаток 2).

Конституцією України визначено, що нормативно-правові акти Кабінету Міністрів України, міністерств та інших центральних органів виконавчої влади підлягають реєстрації в порядку, встановленому законом (ст. 117).

Державна реєстрація нормативно-правових актів в Україні наразі унормована Указом Президента України від 03.10.1992 № 493/92 «Про державну реєстрацію нормативно-правових актів міністерств та інших органів виконавчої влади», Положенням про державну реєстрацію нормативно-правових актів міністерств, інших органів виконавчої влади, затвердженим постановою КМ України від 28.12.1992 № 731, Порядком подання нормативно-правових актів на державну реєстрацію до органів юстиції та проведення їх державної реєстрації, затвердженим наказом Мін`юсту України від 12.04.2005 № 34/5 (реєстрація в Мін`юсті України від 12.04.2005 за № 381/10661) (зі змінами), які передбачають, зокрема, що на державну реєстрацію не подаються акти:

спрямовані на організацію виконання рішень вищестоящих органів і власних рішень міністерств, інших органів виконавчої влади, що не мають нових правових норм (пп. «е» п. 5 Положення, затвердженого постановою КМ України від 28.12.1992 № 731).

Згідно із Законом України «Про Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг»:

Національна комісія, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (Регулятор), є постійно діючим центральним органом виконавчої влади зі спеціальним статусом, який утворюється Кабінетом Міністрів України (ст. 1 ч. 1);

Регулятор здійснює державне регулювання шляхом, зокрема, нормативно-правового регулювання у випадках, коли відповідні повноваження надані Регулятору законом; формування цінової і тарифної політики у сферах енергетики та комунальних послуг та реалізації відповідної політики у випадках, коли такі повноваження надані Регулятору законом (ст. 3 ч. 2 п.п. 1, 3);

рішення Регулятора не підлягають державній реєстрації Міністерством юстиції України; відсутність державної реєстрації рішень Регулятора не є підставою для відмови суду у прийнятті заяви про їх оскарження (ст. 14 ч. 6);

рішення Регулятора, що мають ознаки регуляторних актів, та рішення з питань встановлення тарифів на товари (послуги) суб`єктів природних монополій, цін (тарифів) для населення (якщо відповідні повноваження щодо встановлення цін (тарифів) надані спеціальними законами) набирають чинності з дня, наступного за днем їх оприлюднення на офіційному веб-сайті Регулятора, якщо більш пізній строк набрання чинності не встановлено самим рішенням, але не раніше дня оприлюднення рішення (ст. 14 ч. 7);

Постановами від 24.12.2019 № 3021, від 24.06.2020 № 1159, від 30.12.2020 № 2770, від 30.01.2021 № 124 НКРЕКП встановлювала та змінювала тарифи на послуги, які надає АТ «Оператор газорозподільної системи «Закарпатгаз»» із розподілу природного газу (посилання в мережі Internet, відповідно, https://zakon.rada.gov.ua/laws/show/v3021874-19#Text, https://zakon.rada.gov.ua/laws/show/v1159874-20#n37, https://zakon.rada.gov.ua/laws/show/v2770874-20#n9 і ІНФОРМАЦІЯ_1 ). Ці постанови не є нормативно-правовими актами в розумінні наведеного вище законодавства, які б підлягали державній реєстрації Міністерством юстиції України. Інші ж питання взаємовідносин сторін щодо їх суті та змісту регулювалися законами, прийнятими відповідно до них нормативними актами, зареєстрованими належним чином, а також договором розподілу природного газу.

Виходячи з викладеного, слід констатувати, що доводи, якими відповідач ОСОБА_1 первісно заперечив позов, безпідставні: вищевказані постанови НКРЕКП щодо тарифів на послуги АТ «Оператор газорозподільної системи «Закарпатгаз»» із розподілу природного газу не підлягали державній реєстрації Мін`юстом України; договір розподілу природного газу сторонами укладено, такий є чинним і обов`язковим для виконання (ст. 11 ч. 1, ч. 2 п. 1, ст. 202 ч.ч. 1, 4, ст.ст. 204, 629 ЦК України та інші норми законодавства).

Стосовно доводів відповідача про неправильність розрахунків, проведених позивачем, а також стосовно висновків суду першої інстанції щодо недоведеності позивачем розміру заборгованості виходячи з обсягу річної замовленої потужності та коефіцієнта коригування показань лічильника, апеляційний суд постає перед необхідністю вказати на таке.

У розрахунку заборгованості за надання послуги з розподілу природного газу, складеному станом на 25.06.2021 (а.с. 7), позивач вказав фактичне споживання природного газу на об`єкті відповідача за попередні газові роки:

з 01.01.2018 по 30.09.2019 у розмірі 3748,95 куб. м, що є річною замовленою потужністю на 2020 рік;

з 01.10.2019 по 30.09.2020 у розмірі 3115,88 куб. м, що є річною замовленою потужністю на 2021 рік.

Ці цифри помилкові і твердження відповідача власне щодо цього слушне як таке, оскільки фактичне споживання газу за період з 01.01.2018 по 30.09.2019 становило 2603 куб. м, а за період з 01.10.2019 по 30.09.2020 становило 2683,92 куб. м (заокруглено 2684 куб. м), що підтверджується обліковими даними, зафіксованими у документі «Фінансовий стан розрахунків за послугу з розподілу природного газу» (а.с. 8).

Зазначену помилку в розрахунку позивач виправив під час розгляду справи судом першої інстанції подавши з цього приводу додаткове письмове пояснення (а.с. 86-87) та уточнений розрахунок (а.с. 88-89), вказавши як базові цифри (до приведення обсягу спожитого газу до стандартних умов), відповідно, 2603 куб. м і 2683,92 куб. м.

Річна замовлена потужність на 2020 рік у об`ємі 2603 куб. м і річна замовлена потужність на 2021 рік у об`ємі 2683,92 куб. м були визначені Оператором ГРМ на базі даних, обрахованих до 07.11.2020, відповідно, обсяги газу підлягали приведенню в розрахунках до стандартних умов.

Виходячи із зафіксованих технічних даних щодо газового лічильника, його розташування ззовні приміщення та на відстані понад 1 м від місця виходу газопроводу із землі до вхідного штуцера лічильника (не обладнаний приладами для вимірювання температури та тиску газу, розташування 2 (Д більше 1) та не в опалюваному приміщенні), позивач для приведення обсягу газу до стандартних умов застосував коефіцієнти, визначені в додатку 2 Методики. Приведений до стандартних умов обсяг газу за період з 01.01.2018 по 30.09.2019 склав 2769,67 куб. м (2603 куб. м + 166,67 куб. м за сумою з урахуванням коефіцієнтів), за період з 01.10.2019 по 30.09.2020 склав 2851,47 куб. м (2683,92 куб. м + 167,55 куб. м за сумою з урахуванням коефіцієнтів).

Суд першої інстанції правильно вказав у рішенні на те, що в додатковому поясненні позивач невірно вказав відповідний коефіцієнт за квітень як «1,06», тоді як згідно з додатком 2 до Методики цей коефіцієнт визначений як «1,04». Однак, попри таке помилкове зазначення коефіцієнта фактичний розрахунок здійснений позивачем із урахуванням правильного коефіцієнта 1,04.

Розрахунок пред`явленої до стягнення заборгованості виконаний позивачем на базі місячного об`єму розподілу природного газу за відповідні газові роки: 2769,67 куб. м : 12 = 230,8058 куб. м; 2851,47 куб. м : 12 = 237,6225 куб. м, при цьому, останній показник використовувався в розрахунку зі значенням 237,62 куб м, тобто, дещо менший від фактичного, що прав відповідача не порушує.

Таким чином, первісний розрахунок дає заборгованість у сумі 4835,79 грн, яка визначена виходячи з фактично підтвердженого обсягу споживання природного газу, приведення цього обсягу до стандартних умов, обсягів оплати наданих послуг, а також технічних параметрів щодо газового лічильника. Помилкові значення річної замовленої потужності на відповідні газові роки, що на них вказали відповідач і суд першої інстанції, а також помилкове зазначення відповідного коефіцієнта не вплинули на правильність первісного розрахунку заборгованості, позаяк фактично в розрахунку були застосовані вірні базові значення і параметри. Ані розрахунок заборгованості по суті, ані офіційно зафіксовані технічні параметри щодо газового лічильника та його розташування відповідач не спростовував належним процесуальним порядком, тож не були спростовані підстави позову, надані позивачем докази та його правова позиція в справі.

У судовому засіданні 20.01.2022 суд першої інстанції ухвалив викликати свідків ОСОБА_2 і ОСОБА_3 (а.с. 81). Водночас у протоколі судового засідання, що відбувалося після закриття 24.11.2021 підготовчого провадження, не зафіксовано, за чиєю ініціативою чи клопотанням було прийняте процесуальне рішення про виклик і допит свідків, чим була обґрунтована неможливість вирішення питання про виклик і допит свідків у рамках підготовчого провадження в справі.

З адресованого Свалявському районному суду листа АТ «Закарпатгаз» від 07.02.2022 № 88002-Ск-1232-0222 убачається, що судовими повістками свідки ОСОБА_2 і ОСОБА_3 до суду не викликалися, питання, з приводу яких вони мали б дати свідчення, їм невідомі (а.с. 93).

За таких обставин, вимоги, зокрема, ст. 81 ч.ч. 5, 7, ст. 83 ч.ч. 1, 2, 3, 4, 8, ст. 84 ч. 1, ст. 91 ЦПК України не можна визнати дотриманими судом першої інстанції. Крім того, за характером справи обставини, що є в ній предметом доказування, доводяться передовсім документами, розрахунками та іншими письмовими доказами (ст.ст. 76-80 ЦПК України), а необхідність з`ясування певних обставин шляхом допиту свідків повинна бути належно обґрунтована.

Відповідно до вказаних вище норм законодавства, положень ст.ст. 509, 525, 526, 610-613, 614, 623, 625 ЦК України, договірне зобов`язання підлягає належному виконанню, боржник відповідальний за порушення зобов`язання і повинен відшкодувати завдані кредитору збитки, кредитор управі вимагати повного виконання зобов`язання боржником, сплати заборгованого, розмір збитків, завданих порушенням зобов`язання, доказується кредитором, відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання.

З огляду на викладене, позов слід визнати доведеним, відповідач розпорядившись своїми правами в процесі та здійснюючи свій обов`язок доказування вільно, на власний розсуд, не спростував у належний процесуальний спосіб правової позиції позивача, не довів відсутності своєї вини в порушенні зобов`язання. Позиція відповідача в справі, як і рішення суду першої інстанції ґрунтуються на недопустимих у доказуванні припущеннях. Суд першої інстанції не перевірив належним чином доводів сторін по суті та припустився помилки в застосуванні норм матеріального та процесуального права.

Відтак на підставі ст. 376 ч. 1 п.п. 1, 2, 4 ЦПК України апеляцію, доводи якої заслуговують на увагу, слід задовольнити, рішення суду першої інстанції скасувати, позов задовольнити.

Керуючись ст. 374 ч. 1 п. 2, ст. 376 ч. 1 п.п. 1, 2, 4, ст. 382 ЦПК України, апеляційний суд

постановив:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Закарпатгаз»» задовольнити,

рішення Свалявського районного суду від 21 лютого 2022 року скасувати,

позов Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Закарпатгаз»» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за надані послуги з розподілу природного газу задовольнити,

стягнути на користь Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Закарпатгаз»» (, 88015, м. Ужгород, вул. Погорєлова, 2) із ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 , АДРЕСА_2 ) заборгованість за надані послуги з розподілу природного газу у сумі 4835,79 грн (чотири тисячі вісімсот тридцять п`ять гривень 79 коп.).

Стягнути на користь АТ «Оператор газорозподільної системи «Закарпатгаз»» із ОСОБА_1 5675,00 грн у рахунок відшкодування витрат зі сплати судового збору.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення може бути оскаржена до Верховного Суду. Повне судове рішення складене 19 жовтня 2022 року.

Судді