КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Унікальний номер справи № 760/1060/21
Апеляційне провадження № 22-ц/824/3974/2022
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 жовтня 2022 року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Білич І.М.,

суддів Коцюрба О.П., Слюсар Т.А.,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу представника Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» - Крилової Олени Леонідівни на рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 13 грудня 2021 року, ухвалене під головуванням судді Солом`янського районного суду м. Києва Калініченко О.Б.

у цивільній справі № 760/1060/21 за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,-

в с т а н о в и л а :

У січні 2021 року АТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 та просив стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за кредитним договором б/н від 31 жовтня 2012 року в розмірі 31553,18 грн, а також стягнути судовий збір в розмірі 2270,00 грн.

Позовні вимоги обґрунтовуючи тим, що ОСОБА_1 звертався до позивача з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав анкету-заяву б/н від 31 жовтня 2012 року, якою підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг», «Тарифами», які викладені на банківському сайті, складає між ним та банком договір про надання банківських послуг. Дія договору підтверджується фактом користування відповідачем картковим рахунком та використанням кредитних коштів. Виконання відповідачем умов договору вбачається також із виписки по рахунку та розрахунку заборгованості, де зазначені операції щодо використання кредитного ліміту, операції щодо повернення кредитних коштів та сплати відсотків за їх користування. При цьому, у звязку з користуванням кредитними коштами та невиконанням умов кредитування, станом 28 грудня 2020 року у нього виникла заборгованість, у загальній сумі -31 553,18 грн., з яких: 25 372,74грн. - заборгованість за простроченим тілом кредиту; 6180,44грн. - заборгованість за нарахованими відсотками.

Рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 13 грудня 2021 року в АТ «ПриватБанк» відмовлено у задоволенні заявлених позовних вимог.

Не погоджуючись із рішенням суду, представник АТ КБ «ПриватБанк» - Крилова О.Л. посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального та процесуального права подала апеляційну скаргу, за результатами розгляду якої просила рішення скасувати та ухвалити нове про задоволення позовних вимог.

При цьому, в обґрунтування доводів своєї апеляційної скарги вказувала на те, що судом першої інстанції не повно з`ясовані обставини справи, зокрема те, що відповідач своїм підписом під анкетою-заявою висловив згоду на укладення договору приєднання, ознайомився і погодився на умови та правила надання банківських послуг, тобто сторонами було досягнуто усіх істотних умов договору. Відсутність підпису позичальника під умовами та правилами надання банківських послуг не свідчить про те, що він не був з ними ознайомлений. Судом першої інстанції не перевірено належним чином розрахунку заборгованості, у якому вказані суми відсотків, пені та інші суми відповідно до кредитного договору, які відповідачем не спростовані.

Відзив на апеляційну скаргу подано не було.

Представником позивача - адвокатом Рожко С.М. були подані додаткові пояснення, в яких посилаючись на обов'язковість виконання умов договору, зокрема, повернення заборгованості за користування коштами, просив задовольнити апеляційну скаргу.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

У порядку ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження без проведення судового засідання та повідомлення учасників процесу про розгляд справи.

Частиною 1 ст. 367 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи, та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що подана апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з недоведеності того, що між сторонами досягнуто згоди щодо передачі в кредит грошових коштів, розміру відсотків за користування кредитом та штрафних санкцій. Вказуючи, що зі змісту долученої до матеріалів справи копії анкети - заяви не можна встановити чи отримувала відповідач кредит, яку саме платіжну картку (з чотирьох можливих «Універсальна, 30 днів», « Універсальна, 55 днів», «Універсальна CONTRACT", «Універсальна GOLD») виявив бажання мати відповідач, та який кредитний ліміт визначений при приєднанні до кредитного договору. Анкета - заява містить в собі лише анкетні дані відповідача та його контактну інформацію. Не зазначено, які проценти встановлено за користування кредитом, строк договору, які штрафні санкції передбачені за несвоєчасне погашення кредиту, розмір комісії. Вказуючи, що наданий розрахунок по картковому рахунку відповідача не може бути належним доказом, оскільки з його змісту не вбачається на якій підставі відкрито даний картковий рахунок і те, що саме цей рахунок на виконання умов договору від 31 жовтня2012 року з приводу якого заявлено позовні вимоги.

Розглядаючи спір, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон який їх регулює.

Згідно ч. 4 ст. 203 ЦК України правочин має вчинятися у формі, встановленій законом.

Частиною 1 ст. 207 ЦК України, редакція якої діяла на момент укладення договору, передбачено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.

Відповідно до ч. 1 ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Законодавець пов`язує момент укладення договору з моментом передання грошей у випадку укладення договору позики (ст. 1046 ЦК України). Однак кредитний договір, спір щодо якого вирішено у справі, є укладеним з моменту досягнення його сторонами у письмовій формі згоди з усіх істотних умов договору.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Позивач звертаючись до суду з позовом зазначає, що відповідачу було відкрито кредитний рахунок та встановлено початковий кредитний ліміт у розмірі, що зазначений у довідці про зміну умов кредитування та обслуговування картрахунку.

При цьому, позивач не надав до суду жодного належного та допустимого доказу, яким би підтвердив, що відповідачу видавалася картка та якого саме виду, що йому відкривався картковий рахунок, а відтак, і встановлений розмір наданого кредиту. А, звідси, перевірити розмір нарахованих сум боргу, процентів та штрафних санкцій відповідачу не є можливим, тому доводи позивача щодо розміру нарахованих сум не є обґрунтованими.

Крім того, не містять матеріали справи й визнання такого факту відповідачем, як і доказів видачі відповідачу кредитних коштів іншим способом. За таких умов в ході розгляду справи позивачем не було доведено факту видачі відповідачу кредитних коштів у заявленому позивачем розмірі. Колегія суддів не може погодитися з твердженням позивача, що сам по собі факт підписання анкети-заяви свідчить про видачу кредитної картки відповідачу, оскільки така позиція не ґрунтується на положеннях закону, а жодних відомостей з цього приводу така анкета-заява не містить, як не містить і умов та строку повернення кредиту (користування ним).

Крім того, з матеріалів справи вбачається, що банк звертаючись до суду з позовом вказував на те, що ОСОБА_1 звернувся до банку з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав анкету-заяву № б/н від 31 жовтня 2012 рокупро приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку. До кредитного договору банк додав Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та правил надання банківських послуг в ПриватБанк ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті https://privatbank.ua/terms/ та розрахунок суми заборгованості, відповідно до якого відповідач, в зв`язку з невиконанням взятих на себе зобов`язань по кредитному договору від 31 жовтня 2012 року, станом на 28 грудня 2020 року має заборгованість у сумі 31 553,18 грн грн., з яких:

- 25 372,74 грн. - заборгованість за простроченим тілом кредиту;

- 6180,44 грн. - заборгованість за відсотками.

Однак, відповідно до довідки «Про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки оформленої на ОСОБА_1 » яка в якості доказу була долучена позивачем до позову:

довідка про старт карткового рахунку № НОМЕР_1 на ім`я ОСОБА_1 проведений 24 січня 2007 року, в той час як згідно до позовної заяви ОСОБА_1 звернувся до банку з метою отримання банківських послуг у зв`язку з чим підписав договір б/н від 31 жовтня 2012 року ( а.с.14).

виписка за договором №б/н станом на 30 грудня 2020 року згідно ОСОБА_1 також починається з дати операції 05 липня 2007 року в той час предметом позовних вимог є договір про отримання кредитних коштів б/н від 31 жовтня 2012 року ( а.с.53-67)

Тобто старт карткового рахунку та нарахування заборгованості передує даті укладення самого договору ОСОБА_2 з банком.

Крім того, позивачем в якості додатку до позовної заяви було надано довідку на підтвердження надання кредитних карток відповідачу у зв`язку з підписанням кредитного договору б/н, в якій вказується що починаючи з 24 січня 2007 року по 23 травня 2018 року на імя ОСОБА_1 було видано шість кредитних карток, а саме: 24.01.2007 року, 09.04.2013 року, 10.01.2013 року, 01.06.2013 року, 23.12.2016 року, 23.05.2018 року ( а.с.15)

Зазначене свідчить про те, що позивачем не видавалася кредитна картка за кредитним договором б/н від 31 жовтня 2012 року на ім`я відповідача.

Відповідно ч. 1 ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Отже, у справах про стягнення кредитної заборгованості кредитор зобов`язаний довести, що він виконав умови кредитного договору та надав позичальнику обумовлену кредитним договором суму.

Ненадання позивачем належних доказів у підтвердження видачі кредитних коштів, позбавляє можливості апеляційний суд перевірити наявність вини відповідача у виконанні зобов`язань по сплаті процентів, а відтак визначення правомірності позовних вимог про стягнення з відповідача пені, комісії та штрафів.

Відтак, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийшов до правомірного висновку про те, що матеріали справи не містять доказів виконання банком умов кредитного договору, надання відповідачу платіжної картки, відкриття рахунку та видачу кредитних коштів. Такі висновки повністю узгоджуються з правовими висновками Верховного Суду в постанові від 27 березня 2020 року по справі № 703/3063/18, який прийшов до висновку, що у зв`язку з ненаданням банком доказів видачі кредитної картки та розміру кредиту, суд позбавлений можливості перевірити розмір нарахованих сум боргу відповідачу.

З урахуванням того, що доводи апеляційної скарги, є ідентичними доводам позовної заяви, яким суд надав належну оцінку, висновки суду першої інстанції є достатньо аргументованими, колегія суддів доходить висновку про відсутність підстав повторно відповідати на ті самі аргументи позивача, при цьому враховуючи, що як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого в Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «Руїз Торія проти Іспанії», §§ 29-30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (§ 2 рішення у справі «Хірвісаарі проти Фінляндії»).

За таких обставин, суд першої інстанції правильно встановив правову природу заявленого позову, в достатньому обсязі визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку в силу вимог статей 12, 13, 81, 89 ЦПК України, правильно встановив обставини справи, в результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам статей 263, 264 ЦПК України, підстави для його скасування за наведених доводів апеляційної скарги відсутні.

Керуючись ст.ст. 7, 368, 369, 374, 375, 381-384, 387 ЦПК України, колегія суддів, -

п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргупредставника Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» - Крилової Олени Леонідівни залишити без задоволення.

Рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 13 грудня 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття в касаційному порядку оскарженню не підлягає, крім випадків визначених в п.2 ч.3 ст. 389 ЦПК України.

Суддя-доповідач:

Судді: