Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 вересня 2022 р. м. Кобеляки

Кобеляцький районний суд Полтавської області в складі:

судді - Назарьової Л. В,

з участю секретаря судового засідання - Маляренко І. М,

учасники справи:

- позивач - ОСОБА_1 ,

- представник позивача - адвокат Черчик В. П,

- відповідач - ОСОБА_2 ,

- представник відповідача - адвокат Галушко С. С,

треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору:

- ОСОБА_3 ,

- АТ «Альфа-Банк»,

- АТ «Перший Український Міжнародний Банк»,

- орган опіки та піклування Білицької селищної ради Полтавського району Полтавської області,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Кобеляки в порядку загального позовного провадження, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права спільної сумісної власності подружжя на майно та визнання права власності на частину майна та частину земельної ділянки,

В С Т А Н О В И В:

03 вересня 2021 року до Кобеляцького районного суду Полтавської області надійшла позовна заява ОСОБА_4 про визнання права спільної сумісної власності подружжя на майно та визнання права власності на частину майна та частину земельної ділянки.

У позовній заяві ОСОБА_4 зазначає, що з 13 серпня 1978 року перебував у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2 , який 18 червня 2010 року було розірвано.

За час шлюбу спільно придбали нерухоме майно, зокрема, земельну ділянку не сільськогосподарського призначення, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 (на теперішній час Полтавського району) Полтавської області, площею 0,05 га, кадастровий номер :0010045, призначеної для комерційного використання, що підтверджується договором купівлі-продажу № 1998 від 24.12.2004 року.

З метою здійснення підприємницької діяльності, на вказаній земельній ділянці позивач установив вагончик-будиночок, обладнавши його необхідними комунікаціями та в подальшому зареєструвався як фізична особа - підприємець, що підтверджується витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців. Наприкінці 2008 року, після реконструкції даної забудови в нежитлове приміщення, зазначений об`єкт отримав характеристику як нежитлова будівля - кафе « ІНФОРМАЦІЯ_1 », розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

У період 2011-2012 років для здійснення поліпшення та розширення закладу, позивач за власні кошти здійснив добудову до будівлі кафе « ІНФОРМАЦІЯ_1 », а саме: кухню загальною площею 21,7 кв. м, склад загальною площею 10,6 кв. м, топічну загальною площею 2,1 кв. м, вбиральню загальною площею 2,1 кв. м. Крім цього, після припинення сімейних відносин, позивачем було придбане рухоме майно, що належить йому на праві приватної власності, а саме: холодильники - 6 шт, телевізори - 2 шт, бойлер - 1 шт, котел газовий - 1 шт, мікрохвильова піч - 1 шт, електром`ясорубка - 1 шт, газові плити - 2 шт, балони газові - 4 шт, кухонні мийки - 2 шт, умивальник - 1 шт, кавоварка - 1 шт, дивани - 2 шт, столи - 7 шт, стільці - 28 шт, тумба.

Зазначає, що відповідач участі у розбудові закладу не брала, позивач всі обов`язки по веденню бізнесу, закупівлі товару взяв на себе особисто в повному обсязі.

У липні 2021 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 виник спір щодо володіння та користування нежитловим приміщенням кафе « ІНФОРМАЦІЯ_1 ». Зазначає, що відповідач чинила перешкоди у користуванні приміщенням кафе « ІНФОРМАЦІЯ_1 », не допускала позивача потрапити до кафе, змінила замки до дверей, та при зверненні позивача до неї, зазначила, що нежитлова будівля кафе « ІНФОРМАЦІЯ_1 » є її особистою власністю, оскільки Державний акт про право власності на земельну ділянку та технічний паспорт оформлені на ОСОБА_2 .

Позивач вказує, що майно фізичної особи-підприємця, яке придбане та використовується в підприємницькій діяльності з метою одержання прибутку, необхідно розглядати як приватну власність, а не як об`єкт спільної сумісної власності подружжя. До того ж реєстрація права на майно, придбане під час шлюбу, лише на ім`я одного з подружжя не спростовує презумпції належності його до спільної сумісної власності подружжя.

Зазначає, що намагався врегулювати спір в досудовому порядку, однак взаємної згоди про поділ спільного майна або ведення спільної діяльності між сторонами не було досягнуто.

Враховуючи викладене, позивач прохає суд визнати нежитлову будівлю, а саме кафе « ІНФОРМАЦІЯ_1 » і земельну ділянку, розташовані за адресою: АДРЕСА_1 (на теперішній час Полтавського району) Полтавської області спільною сумісною власністю подружжя і провести поділ зазначеного майна.

Крім цього прохає виділити в натурі та визнати за ОСОБА_4 право власності на частину нежитлової будiвлi кафе « ІНФОРМАЦІЯ_1 », яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , а саме: пiд літ. А на 1/2 частину зали кафе загальною площею 46,3 кв.м, банкетну залу загальною площею 17,4 кв.м, під літ. А-1 кухню загальною площею 8 кв.м, склад загальною площею 10,6 кв.м, топочну загальною площею 2,1 кв.м, вбиральню загальною площею 2,1 кв.м, кухню загальною площею 21,7 кв.м; виділити в натурі та визнати за ОСОБА_2 право власності на частину нежитлової будiвлi кафе « ІНФОРМАЦІЯ_1 », яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , а саме: під літ. А на 1/2 частину зали кафе загальною площею 46,3 кв.м, коридор загальною площею 2,7 кв.м, битову кімнату загальною площею 9,5 кв.м, кухню загальною площею 12,8 кв.м, бар загальною площею 8,1 кв.м; видiлити ОСОБА_4 в натурі та визнати за ним право власності на частину земельної ділянки, площею 0,05 га, кадастровий номер :0010045, для обслуговування частини нежитлової будівлі кафе « ІНФОРМАЦІЯ_1 »; виділити ОСОБА_2 в натурі та визнати за нею право власності на частину земельної ділянки, площею 0,05 га, кадастровий номер :0010045, для обслуговування нежитлової будiвлi кафе « ІНФОРМАЦІЯ_1 »; виділити ОСОБА_4 в натурі та визнати за ним право власності на майно, яке знаходиться у кафе « ІНФОРМАЦІЯ_1 », а саме: холодильник - 6 шт, телевізор - 2 шт, бойлер - 1 шт, котел газовий - 1 шт, мікрохвильова піч - 1 шт, електром`ясорубка - 1 шт, газова плита - 2 шт, балони газові - 4 шт, кухонні мийки - 2 шт, умивальник - 1 шт, кавоварка - 1 шт, меблі: диван - 2 шт, стіл - 7 шт, стільці - 28 шт, тумба. Крім цього, прохає стягнути з відповідача судові витрати по сплаті судового збору та витрати на правову допомогу.

Ухвалою Кобеляцького районного суду Полтавської області від 06 вересня 2021 року частково задоволено заяву позивача про забезпечення позову. Накладено арешт, шляхом заборони вчиняти будь-які дії, спрямовані на відчуження чи обтяження щодо кавоварки Saeko, серійний номер НОМЕР_1 . У задоволенні заяви про накладення арешту на нежитлову будівлю - кафе « ІНФОРМАЦІЯ_1 », що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 відмовлено.

Ухвалою Кобеляцького районного суду Полтавської області від 22 вересня 2021 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження.

Ухвалою Кобеляцького районного суду Полтавської області від 09 грудня 2021 року зупинено провадження у справі до залучення в справі правонаступника ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 . Відмовлено в прийнятті зустрічної позовної заяви ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про поділ майна подружжя, оскільки адвокат Галушко С. С. подав до суду заяву про повернення первісному відповідачу, ОСОБА_2 зустрічну позовну заяву.

Ухвалою Кобеляцького районного суду Полтавської області від 18 травня 2022 року поновлено провадження у справі.

Ухвалою Кобеляцького районного суду Полтавської області від 14 червня 2022 року залучено до участі в справі як правонаступника позивача, ОСОБА_4 - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Ухвалою Кобеляцького районного суду Полтавської області від 29 серпня 2022 року залучено до участі в справі як третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору: ОСОБА_3 , орган опіки та піклування Білицької селищної ради Полтавського району Полтавської області, акціонерне товариство «Альфа-Банк», акціонерне товариство «Перший Український Міжнародний Банк».

Ухвалою Кобеляцького районного суду Полтавської області від 20 вересня 2022 року закрито підготовче провадження у справі та призначено судовий розгляд.

Позивач, ОСОБА_1 та її представник, адвокат Черчик В. П, у судовому засіданні підтримали позов і прохали його задовольнити. При цьому відмовились від вимоги про стягнення витрат на правову допомогу.

Відповідач, ОСОБА_2 будучи повідомленою про дату, час і місце розгляду справи, в судове засідання не з`явилась, про причини неявки суд не повідомила.

Представник ОСОБА_2 , адвокат Галушко С. С, у судовому засіданні визнав позовні вимоги частково. Не заперечував проти визнання нерухомого майна спільною сумісною власністю, однак із урахуванням того, що співвласник майна помер, прохав відмовити в задоволенні іншої частини позову, так як на цей час питання поділу має вирішуватись у нотаріальній конторі за правилами спадкування.

Представник третьої особи, органу опіки та піклування Білицької селищної ради Полтавського району Полтавської області, в судовому засіданні прохала вирішити справу з урахуванням інтересів неповнолітніх дітей ОСОБА_4 , які є його спадкоємцями.

Третя особа, ОСОБА_3 , а також представник АТ «Альфа-Банк» та представник АТ «Перший Український Міжнародний Банк», будучи належним чином повідомленими про дату, час і місце розгляду справи, в судове засідання не з`явилися. Про причини неявки суд не повідомили.

Суд, заслухавши учасників справи, показання свідків, розглянувши матеріали цивільної справи, з`ясувавши всі обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, що мають значення для вирішення справи по суті, приходить до таких висновків.

Судом установлено, що 13 серпня 1978 року зареєстровано шлюб між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 .

Рішенням Кобеляцького районного суду Полтавської області від 01 червня 2010 року по справі № 2-274/2010 шлюб між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 розірвано. Свідоцтво про розірвання шлюбу серії НОМЕР_2 видано відділом реєстрації актів цивільного стану Кобеляцького районного управління юстиції Полтавської області 29 листопада 2011 року, актовий запис № 55 (а.с. 17, 77).

За час шлюбу останніми набуто у власність земельну ділянку площею 0,05 га, кадастровий номер :0010045, розташованої в АДРЕСА_1 , цільове призначення: для комерційного використання, власником якої, згідно Державного акту на право власності на земельну ділянку від 10.05.2005 року серії ПЛ № 191069, є ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки не с/г призначення від 24.12.2004 року № 199 (а.с. 21).

ОСОБА_4 на праві приватної власності належить житловий будинок з господарсько-побутовими будівлями, загальною площею 76,0 кв. м, житлова площа 44,6 кв. м, що розташований за адресою: АДРЕСА_2 , на підставі свідоцтва про право власності серії НОМЕР_3 від 24.03.2010 року, виданого Бутенківською сільською радою Кобеляцького району Полтавської області що підтверджується відомостями з Реєстру права власності на нерухоме майно (а.с. 78).

Згідно даних Державного земельного кадастру про право власності та речові права на земельну ділянку, суб`єктом права власності на земельну ділянку площею 0,7 га, кадастровий номер :01:001:008, призначеної для комерційного використання, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 є ОСОБА_4 (а.с. 79).

ОСОБА_4 та ОСОБА_2 зареєстровані як фізичні особи-підприємці та є платниками єдиного податку, що підтверджується, зокрема, витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань та витягом з Реєстру платників єдиного податку (а.с.18-20, 84-86).

Згідно Технічного паспорту на громадський будинок, виготовленого КП «Кобеляцьке БТІ» станом на 20.10.2010 року, власником нежитлової будівлі кафе-бару « ІНФОРМАЦІЯ_1 », що розташований за адресою: АДРЕСА_1 значиться ОСОБА_2 (а.с. 80-83).

На звернення позивача до правоохоронних органів, останніми у листах № 3566/115/122/01-2021 від 02.07.2021 року та № 4387/115/122/01-2021 від 05.08.2021 року було повідомлено, що проведено повну, всебічну, об`єктивну перевірку в кафе « ІНФОРМАЦІЯ_1 », під час якої проведено усі можливі передбачені законодавством заходи та рекомендовано ОСОБА_4 звернутися до суду, в порядку цивільного судочинства (а.с. 36-37).

Відповідно до ч.3 ст. 368 ЦК України, ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності. Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Конструкція норми статті 60 СК України свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом з тим, зазначена презумпція може бути спростована, а один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Зазначена правова позиція також висловлена у постанові Верховного Суду України від 24 травня 2017 року у справі № 6-843цс17.

Відповідно до ч. 1 ст. 69, ч. 1 ст. 70 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Статтею 71 СК України встановлено, що майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення.

Сутність поділу полягає в тому, що кожному з подружжя присуджуються в особисту власність конкретні речі, а також здійснюється розподіл майнових прав та обов`язків. При здійсненні поділу в судовому порядку суд має виходити з презумпції рівності часток. При винесенні рішення суд має керуватися «обставинами, що мають істотне значення», якими можуть бути, насамперед, ступінь трудової та (або) фінансової участі кожного з подружжя в утриманні спільного майна, зроблених поліпшеннях, доцільність та обґрунтованість укладених правочинів, спрямованих на розпорядження спільним майном, наявність або відсутність вчинення одним з подружжя дій, що порушують права другого з подружжя, суперечать інтересам сім`ї, матеріальне становище співвласників тощо. Поділ спільного сумісного майна подружжя здійснюється з визначення кола об`єктів спільної сумісної власності подружжя і встановлення їхньої вартості. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи (абзац перший пункту 22 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від грудня 2007 р. № 11).

Зі змісту п.п. 23, 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вбачається, що, вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК України, частина третя статті 368 ЦК України), відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК України можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Не належить до спільної сумісної власності майно одного з подружжя, набуте особою до шлюбу; набуте за час шлюбу на підставі договору дарування або в порядку спадкування; набуте за час шлюбу, але за кошти, які належали одному з подружжя особисто; речі індивідуального користування, в тому числі коштовності, навіть якщо вони були придбані за рахунок спільних коштів подружжя; кошти, одержані як відшкодування за втрату (пошкодження) речі, що належала особі, а також як відшкодування завданої їй моральної шкоди; страхові суми, одержані за обов`язковим або добровільним особистим страхуванням, якщо страхові внески сплачувалися за рахунок коштів, що були особистою власністю кожного з них.

Оскільки земельна ділянка, площею 0,05 га, кадастровий номер :0010045, розташована за адресою: АДРЕСА_1 (на теперішній час Полтавського району) Полтавської області набута подружжям за час шлюбу за спільні кошти, тому є спільною сумісною власністю подружжя.

Про те, що після розірвання шлюбу ОСОБА_4 постійно перебував і користувався нерухомим майном, підтвердили також і допитані в судовому засіданні свідки ОСОБА_7 і ОСОБА_8 .

У зв`язку з чим, а також із урахуванням позиції відповідача, які позов у цій частині визнали повністю, позовні вимоги про визнання земельної ділянки, кадастровий номер :01:0010045, а також нежитлової будівлі - кафе « ІНФОРМАЦІЯ_1 », розташованих за адресою: АДРЕСА_1 об`єктами права спільної сумісної власності подружжя необхідно задовольнити.

Щодо решти позовних вимог про виділення майна в натурі суд виходить таких висновків.

Судом установлено, що позивач, ОСОБА_4 , помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_4 (а.с. 123).

30 грудня 2011 року у відділі державної реєстрації актів цивільного стану Кобеляцького районного управління юстиції Полтавської області між ОСОБА_4 та ОСОБА_1 зареєстровано шлюб, про що складено актовий запит № 159 (а.с. 122).

Із наданих товарних накладних, чеків та копій квитанцій вбачається, що ОСОБА_4 неодноразово за власні кошти придбавалися будівельні матеріали, меблі та товари домашнього вжитку (а.с. 11-12, 22-23, 45-47).

Відповідно до статті 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (стаття 1218 ЦК України).

Відповідно до ст. 1226 ЦК України, частка у праві спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах. Суб`єкт права спільної сумісної власності має право заповідати свою частку у праві спільної сумісної власності до її визначення та виділу в натурі.

Згідно ст. 1296 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Якщо спадщину прийняло кілька спадкоємців, свідоцтво про право на спадщину видається кожному з них із визначенням імені та часток у спадщині інших спадкоємців.

Прийняття спадщини спадкоємцем, є обов`язковою умовою здійснення права на спадщину як за законом і за заповітом, так і права на обов`язкову частку у спадщині. До аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 22 червня 2020 року по справі № 556/734/13-ц.

Дії, які свідчать про прийняття спадщини спадкоємцем спадщини визначені у ч. 3 ст. 1268, ст. 1269 ЦК України.

Відповідно до частини третьої статті 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Згідно довідки виданої виконавчим комітетом Білицької селищної ради старостинського округу №1 Полтавського району Полтавської області від 19.05.2022 року № 74-09-13/1, ОСОБА_4 до дня своєї смерті- ІНФОРМАЦІЯ_2 , був зареєстрований проживаючим за адресою: АДРЕСА_2 . До складу сім`ї входить: дружина - ОСОБА_1 , син - ОСОБА_10 , донька - ОСОБА_11 . Крім цього, ОСОБА_2 зазначена як «не родич» (а.с. 149-150).

Із матеріалів спадкової справи № 447/2021 вбачається, що ОСОБА_1 та ОСОБА_3 подали до нотаріальної контори заяви про прийняття спадщини після померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_4 (а.с. 152, 155).

АТ «Альфа-Банк» направило до Кобеляцької державної нотаріальної контори заяву-претензію кредитора до спадкоємців, в якій вказав про існування заборгованості за кредитним договором № 484142550 від 12.08.2020 року, укладеним між АТ «Альфа-Банк» та ОСОБА_4 в сумі 7584,72 грн (а.с. 158-159).

Також АТ «Перший Український Міжнародний Банк» направило до Машівської державної нотаріальної контори (передано за належністю до Кобеляцької державної нотаріальної контори) вимогу кредитора до спадкоємців, зазначивши про існування заборгованості за кредитним договором № 501 від 01.10.2019 року, укладеним між АТ «ПУМБ» та ОСОБА_4 в сумі 30 540,56 (а.с. 167-168).

На кредиторські вимоги банку АТ «Альфа-Банк» та АТ «Перший Український Міжнародний Банк», Кобеляцькою державною нотаріальною конторою для відома були направлені листи № 180/01-16 від 29.04.2022 року та № 132/02-14 від 01.03.2022 року про те, що дані претензії долучені до спадкової справи № 447/2021 після померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_4 . При зверненні спадкоємців до нотаріальної контори їх буде повідомлено про наявність претензій (а.с. 171, 172).

У відповідності до статей, 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно з частиною першою статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які в своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Відповідно до статті 13 ЦПК Країни, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Відповідно до положень ст. 317 Цивільного кодексу України власникові належать права володіння, користування та розпорядження майном.

Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об`єкти нерухомості є набуття спадкодавцем зазначеного права в установленому законодавством України порядку.

Для набуття права власності в установленому законом порядку спадкоємець повинен здійснити дії, які необхідні для набуття права власності на визначене нерухоме майно.

Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав, зокрема, в нотаріальному порядку.

Враховуючи те, що ОСОБА_4 , як власник спільного майна подружжя помер, а предметом спору в цій справі є належне йому майно, яке на цей час є майном, яке входить до спадкового майна, а також із урахуванням визначеного Цивільним кодексом порядку прийняття спадщини та оформлення права на спадщину, суд вважає, що позовні вимоги про визнання права власності на частки в спільному майні подружжя (колишнього подружжя) та виділення майна в натурі задоволенню не підлягають, оскільки це право належить до виключної компетенції нотаріуса.

Крім цього, відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем були понесені судові витрати при зверненні до суду, що підтверджується квитанцією про сплату судового збору № 18-11120788/С від 18.08.2021 року в розмірі 3000 гривень (а.с. 1).

Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір», за подання до суду позовної заяви немайнового характеру, яка подана фізичною особою ставка судового збору становить 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Враховуючи, що позов підлягає частковому задоволенню, а саме судом задоволено дві вимоги немайнового характеру, тому з відповідача підлягають стягненню витрати, понесені позивачем по оплаті судового збору за подання позовної заяви в розмірі 1816 (2270 х 0,4) х2)) гривень.

Керуючись статтями 4, 10, 12, 13, 76, 81, 141, 259, 263-265 ЦПК України, суд,

У Х В А Л И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права спільної сумісної власності подружжя на майно та визнання права власності на частину майна та частину земельної ділянки задовольнити частково.

Визнати нежитлову будівлю, а саме кафе « ІНФОРМАЦІЯ_1 », розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_4 та ОСОБА_2 .

Визнати земельну ділянку, кадастровий номер :01:0010045, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_4 та ОСОБА_2 .

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 1816 (одна тисяча вісімсот шістнадцять) гривень.

У задоволенні іншої частини позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Полтавського апеляційного суду.

Учасники справи:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , мешканка АДРЕСА_2 ;

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , мешканка АДРЕСА_3 .

Треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП НОМЕР_5 , мешканець АДРЕСА_4 ;

орган опіки та піклування Білицької селищної ради Полтавського району Полтавської області, , місцезнаходження: 39220, смт. Білики, вул. Кобеляцька, 53 А Полтавського району Полтавської області;

акціонерне товариство «Альфа-Банк», , місцезнаходження: 03150, місто Київ, вул. Велика Васильківська, 100 Київської області;

акціонерне товариство «Перший Український Міжнародний Банк», , місцезнаходження: 04070, Київ, вул. Андрiївська, буд. 4 Київської області.

Суддя