Справа № 752/9414/21
Провадження № 2/752/2183/22
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 вересня 2022 року Голосіївський районний суд м. Києва в складі:

головуючого- судді - Машкевич К.В.

за участю секретаря - Гненик К.П.

розглянувши в відкритому судовому засіданні в м.Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , 3-я особа: Служба в справах дітей Бучанської районної державнї адміністрації Київської області про зміну способу участі батька в вихованні дитини, суд

В С Т А Н О В И В :

Позивачка звернулася до суду з позовом і просить змінити порядок участі відповідача, як батька, у вихованні дитини, доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , шляхом спілкування з нею через мережу Інтернет чи за допомогою телефонного зв`язку та лише за бажанням дитини.

Посилається в позові на те, що рішенням Теребовлянського районного суду Тернопільської області від 23 червня 2020 року визначено порядок участі відповідача у вихованні доньки та встановлено час спілкування з донькою кожної першої та третьої суботи, кожної другої і четвертої неділі щомісяця з 10.00 год. по 17.00 год. без присутності матері, а також спілкування будь-якими засобами в мережі Інтернет кожного вівторка та п`ятниці з 17.00 год. до 17.30 год.

05 квітня 2019 року шлюб з відповідачем був розірваний за його ініціативою, під час її перебування у батьків, яких з дитиною поїхала провідати, не повернувши їм з дитиною собистих речей та документів.

Рішенням Теребовлянського районного суду Тернопільської області від 19 лютого 2019 року було визначено місце проживання доньки з нею.

Зазначає, що відповідач є конфліктною людиною, в грудні 2019 року в приміщенні Теребовлянського суду Тернопільської області накинувся на неї з дитиною, завдав їй тілесних ушкоджень, а доньці психологічних потрясінь.

Причиною конфлікту стала відмова дитини спілкуватися з ним.

У припадку неконтрольованої агресії відповідач накинувся на її сестру, яка стала на їх захист, став її бити, тягав за комір та волосся.

Це все відбувалося на очах дитини.

Після цих подій дитина боялася спати, здригалася від слова «тато», в зв`язку з чим вона змушена була звертатися за психологічною допомогою.

При згадуванні батька та подій, які відбувалися 05 грудня 2019 року, дитина стає тривожною, плаксивою, просить не згадувати їй про батька, якого вона боїться.

Також просить не називати її ОСОБА_3 , тому що їй це нагадує як називав її батько « ОСОБА_3 ».

Вважає, що раніше визначений порядок участі відповідача у вихованні доньки та встановлений час спілкування з нею суперечить інтересам дитини. Уявлення дитини про себе, ставлення до себе, формування власного "Я" залежать від дорослих, і, насамперед, від батьків. На основі цього формується самооцінка дитини, її становлення у суспільстві. Поведінка батька безпосередньо впливає на розвиток доньки - емоційний, інтелектуальний, фізичний.

З урахуванням цього, задля забезпечення якнайкращих інтересів дитини, просить суд встановити новий графік участі батька у вихованні дитини.

Позовна заява була зареєстрована в канцелярії суду та відповідно до ст. 33 ЦПК України 14 квітня 2021 року було визначено склад суду.

Ухвалою суду від 27 квітня 2021 року в справі було відкрито провадження за правилами загального позовного провадження.

Сторонам було направлено копію ухвали про відкриття провадження, відповідачу копію позовної заяви з додатками.

11 жовтня 2021 року відповідач подав відзив на позов, яким останній проти позову заперечує.

Посилається на те, що 12 листопада 2020 року Тернопільським апеляційним судом визначено графік його спілкування з донькою та зобов`язано позивачку не чинити йому перешкод у спілкуванні з донькою, у тому числі будь-якими засобами зв`язку.

На даний час вказане рішення перебуває на стадії примусового виконання, однак позивачка, як боржник у виконавчому провадженні, вчиняє умисні протиправні дії, спрямовані на невиконання судового рішення.

З часу ухвалення рішення та відкриття виконавчого провадження рішення суду не було виконано боржником жодного разу, відтак зміна способу участі батька у вихованні дитини носить штучний характер і направлена винятково на здійснення психологічного тиску на нього та порушення його законних прав, а також прав доньки.

Після ухвалення даного рішення судом позивача постійно змінювала місце проживання, чинила йому перешкоди в спілкуванні з донькою, в зв`язку з чим він змушений був звертатися до Служби у справах дітей та сім`ї Києво- Святошинської РДА Київської області, а також до Служби у справах дітей Теребовлянської районної державної адміністрації з відповідними заявами.

Крім того, йому також стало відомо, що позивачка чинить перешкоди працівникам служби у справах дітей, через що вони не змогли перевірити та визначити, чи забезпечує позивачка, як одержувач аліментів, базові індивідуальні потреби дитини, оскільки мати перешкоджає їм це зробити.

Зазначив, що за час розгляду судових спорів близько трьох років, йому достеменно невідомо, де знаходиться його донька, оскільки позивачка не відвідує судові засідання особисто, а її представником не надається жодної інформації щодо місцезнаходження дитини.

06 березня 2021 року та 14 березня 2021 року він особисто виїжджав за останнім відомим місцем реєстрації позивачки, однак ні її, ні дитини за вказаною адресою не виявилось. Зі слів сусіда позивачка з дочкою у квартирі не проживають, квартира тривалий час здається в оренду.

На його думку такі дії позивачки є умисними та суперечать інтересам дитини.

Більше того, позивачка чинить перешкоди у спілкуванні батька з донькою, не надає йому жодної інформації щодо спільної дитини, не виконує рішення суду про визначення способів участі батька у вихованні, спілкуванні з малолітньою донькою, чим порушує права як батька, так і дитини, зокрема, право доньки на особисте спілкування з батьком.

Крім того, він є спокійною, врівноваженою людиною, якому не притаманна агресивна поведінка.

Щодо конфлікту в приміщенні суду 05 грудня 2019 року, зазначив, що його свідком була фахівець центру соціального обслуговування, яка описувала ситуацію наступним чином: « ОСОБА_3 радісно прийняла батька, хотіла з ним гратися і йти до нього, однак постійно дивилася на поведінку мами».

Посилаючись на норми ст.157 СК України, просить відмовити в позові.

02 листопада 2021 року надійшла відповідь позивачки на відзив, у якому позивачка повторила приведені в позові підстави для зміни способу участі батька в вихованні дитини.

Ухвалою суду від 29 липня 2022 року в справі було закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.

Сторони в судове засідання не з`явилися, про час розгляду справи повідомлені.

Відповідач подав заяву про розгляд справи в його відсутності.

Відповідно до позиції Верховного Суду, висловленої у постанові в справі № 918/539/16 від 07 липня 2022 року, відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Виходячи з цього, на підставі ч.1 ст.223 ЦПК України, суд вважає за можливе розглядати справу в відсутності сторін.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про відсутність пістав для задоволення вимог позивача, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 52 Конституції України діти рівні у своїх правах незалежно від походження, а також від того, народжені вони у шлюбі чи поза ним.

Статтею 18 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Україною 27 лютого 1991 року, визначено принцип загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини, а також встановлено, що найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Відповідно до ст.15 Закону України «Про охорону дитинства» дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. У разі коли батьки не можуть дійти згоди щодо участі одного з батьків, який проживає окремо, у вихованні дитини, порядок такої участі визначається органами опіки та піклування за участю батьків виходячи з інтересів дитини.

Статтею 141 СК України передбачено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою.

Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Відповідно до статті 153 СК України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом.

Судом встановлено, що сторони перебували в шлюбі з 07 березня 2014 року, в якому ІНФОРМАЦІЯ_2 народилася дитина, донька ОСОБА_3 .

Рішенням Києво-Святошинського районного суду Киїської області вд 05 квітня 2019 року шлюб сторін був розірваний.

Постановою Тернопільського апеляційного суду від 12 листопада 2020 року встановлено спосіб участі відповівдача в спілкуванні з дитиною, а саме:кожної першої та третьої суботи, кожної другої і четвертої неділі щомісяця з 10.00 год. по 17.00 год. без присутності матері.

/ т.1, а.с 39 - 41; 49 - 55 /

З матеріалів справи вбачається і не спростовується сторонами, між ними склалися вкрай неприязні стосунки, які є перешкодою для спільного вирішення питань, пов`язаних з вихованням дитини.

Крім того, в відносини сторін втягнуті органи державної влади та правоохоронні органи.

Відповідно до ч. 8 ст. 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини.

Частиною 1 ст. 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питанням соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини.

Тлумачення ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, а також ст. ст. 7, 141, 159 СК України свідчить про те, що при вирішенні спору щодо участі у вихованні та порядку зустрічей з дитиною того з батьків, хто проживає окремо від дитини, судом мають враховуватися передусім інтереси дитини.

Встановлений сімейним законодавством принцип повної рівності обох батьків у питаннях виховання дітей може бути обмежений судом лише в інтересах дитини.

Відповідно до ч.2 ст.155 СК України батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

Питання справедливої рівноваги між інтересами батьків та інтересами дитини неодноразово аналізував Європейський Суд з прав людини, практика якого відповідно до статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" і ч.4 ст. 10 ЦПК України застосовується судом як джерело права.

У § 54рішенні Європейського суду з прав людини від 07 грудня 2006 року у справі «Хант проти України» зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага,і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків.

Отже, положення про рівність прав та обов`язків батьків у вихованні дитини не може тлумачитися на шкоду інтересам дитини.

Крім того, у рішенні ЄСПЛ у справі "Johansen v. Norway" від 07 серпня 1996 року зазначено, що стаття 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини.

Отже, положення про рівність прав та обов`язків батьків у вихованні дитини не може тлумачитися на шкоду інтересам дитини.

Відповідно до позиції Верховного суду, висловленої в постанові Великої Палати в справі № 712/10623/17, положення про рівність прав та обов`язків батьків у вихованні дитини не може тлумачитися на шкоду інтересам дитини.

У справах зі спорів щодо участі батьків у вихованні та спілкуванні з дитиною узагальнений та формальний підхід є неприпустимим, оскільки сама наявність спору з цього приводу є суттєвим інструментом впливу, особливо у відносинах між колишнім (фактичним) подружжям, який може використовуватися не в інтересах дитини.

Кожна справа потребує детального вивчення ситуації, врахування різноманітних чинників, які можуть вплинути на інтереси дитини, у тому числі її думки, якщо вона відповідно до віку здатна сформулювати власні погляди.

Суд враховує, що донька сторін є малолітньою, на даний час досягла 7-річного віку.

З матеріалів справи вбачається, що що між сторонами, як батьками дитини, існує конфліктна ситуація, в тому числі щодо участі батька в вихованні дитини.

Відповідач зазначив і це підтверджується матеріалами справи, позивач змінює місце проживання, від контактів з представниками Служби в справах дітей ухиляється, рішення суду про встановлення відповідачу графіку побачень з дитиною не виконується.

/ т.1, а.с. 145 -152; 155 -157; 162 -167 /

Будь-яких доказів негативного вплив на дитину, окрім конфлікту в приміщенні суду в грудні 2019 року, позивач суду не надала.

Крім того, суд зважає на те, що будь-якого рішення з приводу обставин та підстав цього конфлікту, а також винних осіб позивач суду також не надала.

Відповідно до ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Тобто, при зверненні з позовом до суду на позивача покладений тягар доведення обставин заявлених вимог.

Натомість відповідач повинен довести саме свої заперечення проти доводів позивача.

Відповідно до позиції Верховного Суду, висловленої в постанові в справі № 219/1704/17 від 13 травня 2020 року, яка, з точки зору ч.4 ст263 ЦПК України, має враховуватися судом, у контексті дотримання принципу змагальності сторін, у процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони.

Суд тільки оцінює надані сторонами матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.

Тягар доведення обґрунтованості вимог пред`явленого позову процесуальним законом, за загальним правилом, покладається на позивача.

За таких умов доведення не може бути належним чином реалізоване шляхом виключно спростування обґрунтованості заперечень відповідача, оскільки це не позбавляє позивача його процесуальних обов`язків.

Суд враховує, що позивачем при зверненні до суду не надано доказів доцільності спілкування батька з дитиною лише за бажанням дитини та існування між батьком та дитиною стійких психоемоційних перешкод у спілкуванні, достатніх для цього.

Враховуючи постійне проживання дитини разом із матір`ю, тісний психоемоційний зв`язок саме з нею, перешкод з боку позивача в спілкуванні батька з дитиною, суд вважає, що обумовлення побачень батька з дитиною виключно бажанням дитини призведе до унеможливлення реалізації батьком своїх прав на участь у вихованні та побаченні з дитиною.

Крім того, суд зважає на те, що дозоване перебування дитини в Інтернеті є корисним, однак суд також враховує, що крім корисної інформації, присутня і негативна сторона - шкідливий контент, який для необережних та недосвідчених користувачів, якою є 7-річна дитина, може бути небезпечним.

Це небезпеки, в тому числі духовного та психологічного плану, особливо у теперішньому стані війни, в якому перебуває країна, та інформації, яка викладається в мережі Інтернет, яку донька сторін, у силу віку, не здатна оцінити, аналізувати та правильно сприйняти.

З урахуванням викладеного вще, суд вважає, що зміна порядку участі відповідача у вихованні доньки у приведеній позивачем формі є порушенням прав відовідача як батька, а також самої дитини на безперешкодне спілкування, гарантоване законом, оскільки підстав, визначених законом, для обмеження такого спілкування у порядку, визначеному рішенням суду, судом не встановлено і позивачем не доведено.

Керуючись ст.ст. 7, 141, 153, 157, 159 СК України, Законом України « Про охорону дитинства», ст. ст. 4, 5, 12, 13, 76 - 82, 141, 259, 263 - 265, 268, 273 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

В позові ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , 3-я особа: Служба в справах дітей Бучанської районної державнї адміністрації Київської області про зміну способу участі батька в вихованні дитини відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Київського апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя: К.В.Машкевич