Справа № 521/8686/22
Номер провадження № 2/521/3234/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 жовтня 2022 року м. Одеса

Малиновський районний суд міста Одеси у складі:

головуючого - судді Громіка Д.Д.,

при секретарі - Котигорох Н.С.,

розглянувши у підготовчому судовому засіданні в залі суду в м. Одесі цивільну справу за позовною заявою Органу опіки та піклування Малиновської районної адміністрації Одеської міської ради, який діє в інтересах малолітнього ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , за участю третьої особи - Територіальний відділ служби у справах дітей Одеської міської ради у Малиновському районі про невідкладне відібрання дитини від матері без позбавлення батьківських прав,

ВСТАНОВИВ:

У червні 2022 року орган опіки та піклування Малиновської районної адміністрації Одеської міської ради в особі представника Майдебура Ю.В. звернувся до Малиновського районного суду м. Одеси з позовом до відповідача, в якому просить:

-відібрати малолітнього ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , від матері - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2

-стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , аліменти на утримання малолітнього ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку починаючи з дня пред`явлення позовної заяви до суду, з перерахуванням коштів на особистий рахунок дитини.

Позовні вимоги обґрунтуванні тим, що 13 червня 2022 року до служби у справах дітей Одеської міської ради надійшло телефонне повідомлення від інспектора сектору ювенальної превенції Одеського районного управління поліції № 1 ГУНП в Одеській області щодо ОСОБА_2 , яка перебуває в неадекватному стані за адресою: АДРЕСА_1 . Разом з нею за вищевказаною адресою знаходиться малолітня дитина ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Під час перевірки спеціалістами служби у справах дітей Одеської міської ради вищевказаної адреси з`ясовано, що малолітній ОСОБА_1 знаходиться під наглядом матері, яка мала намір здійснити спробу суїциду порізавши вени, з ознаками вираженого психічного розладу. Дитина не забезпечена харчуванням та належним доглядом.

Під час відвідування вищевказаної адреси, була викликана швидка медична допомога. На момент огляду ОСОБА_2 лікарями швидкої медичної допомоги встановлено, що мати спричинила незавершений суїцид, за попереднім діагнозом: розлад адаптації.

Представник позивача обґрунтовує позовні вимоги тим, що ОСОБА_2 перебувала у неадекватному стані з наявними ознаками вираженого психічного розладу, що є прямою загрозою життю та здоров`ю дитини.

Згідно з актом проведення оцінки рівня безпеки дитини від 13.06.2022 було встановлено, що перебування малолітнього ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом з матір`ю загрожує його життю та здоров`ю.

В результаті підтвердженого факту безпосередньої загрози життю та здоров`ю малолітнього ОСОБА_1 було направлено до КНП «Міський спеціалізований будинок дитини № 1» Одеської міської ради.

Малиновського районною адміністрацією Одеської міської ради було прийнято розпорядження № 168/01-06 від 15.06.2022 «Про невідкладне відібрання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , від матері ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , без позбавлення батьківських прав та тимчасове влаштування дитини до державного закладу на повне державне забезпечення».

Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 21 липня 2022 року по справі відкрито провадження та призначено до розгляду у загальному позовному провадженні

Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 25 серпня 2022 року закрито підготовче провадження та справу призначено до судового розгляду по суті.

Представники позивача належним чином повідомлені про розгляд справи до суду не з`явились, надали заяву про розгляд справи за їх відсутності та просили прийняти рішення на розсуд суду з урахуванням інтересів малолітньої дитини.

Представник територіального відділу Служби у справах дітей Одеської міської ради у Малиновському районі до суду не з`явилась, надіслала заяву в якій просила розгляд справи проводити без представника Служби у справах дітей Одеської міської ради. Зазначила, що у вирішенні справи покладається на розсуд суду, при прийнятті рішення просила врахувати найкращі інтереси дітей.

ОСОБА_2 до судового засідання не з`явилась, звернулась до суду із заявою, в якій просила у задоволенні позову відмовити, оскільки зробила для себе належні висновки щодо своєї поведінки та подальшого виховання дитини, просила повернути їй дитину, тому що вона належним чином виконувала батьківські обов`язки, любить свою дитину та підстави для відібрання дитини відсутні. Обставина, яка стала підставою для відібрання дитини була пов`язана з психологічним зривом, однак на сьогоднішній день відсутні будь які загрози життю та здоров`ю дитини.

Дослідивши матеріали справи, надавши оцінку наявним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу окремо шляхом їх всебічного, повного, об`єктивного та безпосереднього дослідження, суд приходить до наступного висновку.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 є матір`ю ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , виданим 20 липня 2021 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Одесі Південного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Одеса).

Відомості про батька внесені до актового запису про народження дитини відповідно до ч. 1. ст. 135 Сімейного кодексу України.

До служби у справах дітей Одеської міської ради 13.06.2022 надійшло телефонне повідомлення від інспектора сектору ювенальної превенції Відділення поліції № 3 Одеського районного управління поліції № 1 ГУНП в Одеській області щодо ОСОБА_2 , яка перебуває в неадекватному стані за адресою: АДРЕСА_1 . Разом з нею за вищевказаною адресою знаходиться малолітня дитина ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

При перевірці спеціалістами служби у справах дітей Одеської міської ради вищевказаної адреси з`ясовано, що малолітній ОСОБА_1 знаходиться під наглядом матері, яка мала намір здійснити спробу суїциду порізавши вени, з ознаками вираженого психічного розладу. Дитина не забезпечена харчуванням та належним доглядом.

Під час відвідування вищевказаної адреси, була викликана швидка медична допомога. На момент огляду ОСОБА_2 лікарями швидкої медичної допомоги встановлено, що мати спричинила незавершений суїцид, за попереднім діагнозом: розлад адаптації.

Згідно з актом проведення оцінки рівня безпеки дитини від 13.06.2022 було встановлено, що перебування малолітнього ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом з матір`ю загрожує його життю та здоров`ю.

В результаті підтвердженого факту безпосередньої загрози життю та здоров`ю малолітнього ОСОБА_1 було направлено до КНП «Міський спеціалізований будинок дитини № 1» Одеської міської ради.

Малиновського районною адміністрацією Одеської міської ради було прийнято розпорядження № 168/01-06 від 15.06.2022 «Про невідкладне відібрання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , від матері ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , без позбавлення батьківських прав та тимчасове влаштування дитини до державного закладу на повне державне забезпечення».

При медичному обстеженні у дитини не було виявлено захворювань або травм, які б свідчили про неналежне виконання батьківських обов`язків чи про жорстоке поводження із ним з боку відповідача.

Частиною 1 ст.3 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року (зі змінами, схваленими резолюцією 50/155 Генеральної Асамблеї ООН від 21 грудня 1995 року), яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789-XII від 27 лютого 1991 року, встановлено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Відповідно до ч.1 ст. 9 Конвенції, держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини.

У абзаці 4 ст.1 Закону України "Про охорону дитинства" № 2402-III від 26 квітня 2001 року визначено, що забезпечення найкращих інтересів дитини - дії та рішення, що спрямовані на задоволення індивідуальних потреб дитини відповідно до її віку, статі, стану здоров`я, особливостей розвитку, життєвого досвіду, родинної, культурної та етнічної належності та враховують думку дитини, якщо вона досягла такого віку і рівня розвитку, що може її висловити.

Відповідно до ст. 12 цього ж Закону виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Частиною 8 ст.7 СК України визначено, що регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини.

Ст. 51 Конституції України та ст. ст.151, 180 СК України встановлюють для батьків обов`язок виховувати та утримувати дітей до їх повноліття.

Згідно до ч. 1 ст. 152 СК України, право дитини на належне батьківське виховання забезпечується системою державного контролю, що встановлена законом.

Частиною 4 ст. 155 СК України передбачено, що ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.

Згідно із ч. 1 ст. 170 Сімейного кодексу України суд може постановити рішення про відібрання дитини від батьків або одного з них, не позбавляючи їх батьківських прав, у випадках, передбачених пунктами 2-5 частини першої статті 164 цього Кодексу, а також в інших випадках, якщо залишення дитини у них є небезпечним для її життя, здоров`я і морального виховання. У цьому разі дитина передається другому з батьків, бабі, дідові, іншим родичам - за їх бажанням, або органу опіки та піклування.

За роз`ясненнями, наданими у п.п.16, 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 року "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав", ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Суд має право вирішити питання про відібрання дитини від батьків без позбавлення їх батьківських прав та передати органу опіки та піклування (якщо цього потребують інтереси дитини), без визначення при цьому конкретного закладу.

Згідно із положеннями ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини зазначені в рішенні.

Європейський суд з прав людини у справі "Савіни проти України" (заява від 18 грудня 2008 року № 39948/06) наголосив, що право батьків і дітей бути поряд один з одним становить основоположну складову сімейного життя і що заходи національних органів, спрямовані перешкодити цьому, є втручанням у права, гарантовані ст. 8 Конвенції.

Європейський суд у рішенні у справі "Гаазе проти Німеччини" (заява від 08 квітня 2004 року № 11057/02) зазначив, що згідно з усталеною прецедентною практикою суду, взаємне почуття втіхи батьків і дитини від того, що вони постійно перебувають разом, становить важливий елемент сімейного життя, тому національні заходи, що перешкоджають реалізації такого почуття, дорівнюють втручанню у право, яке перешкоджають реалізації такого почуття, дорівнюють втручанню у право, яке захищається статтею 8 Конвенції.

Оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими.

У рішенні від 11 липня 2017 року у справі "М. С. проти України" (заява № 2091/13), та в п. 100 рішення від 16 липня 2015 року "Мамчур проти України" (заява № 10383/09) ЄСПЛ наголосив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагодійним.

Якщо рішення мотивується необхідністю захистити дитину від небезпеки, має бути доведено, що така небезпека справді існує. При винесенні рішення про відібрання дитини від батьків може постати необхідність врахування цілої низки чинників. Можливо, потрібно буде з`ясувати, наприклад, чи зазнаватиме дитина якщо її залишать під опікою батьків, жорстокого поводження, чи страждатиме вона через відсутність піклування, через неповноцінне виховання та відсутність емоційної підтримки, або визначити, чи виправдовується встановлення державної опіки над дитиною станом її фізичного або психічного здоров`я. З іншого боку, сам той факт, що дитина може бути поміщена в середовище, більш сприятливе для її виховання, не виправдовує примусового відібрання її від батьків. Такий захід не можна також виправдовувати виключно посиланням на ненадійність ситуації, адже такі проблеми можна вирішити за допомогою менш радикальних засобів, не вдаючись до роз`єднання сім`ї, наприклад, забезпеченням цільової фінансової підтримки та соціальним консультуванням (SAVINY v. UKRAINE, № 39948/06, § 50, ЄСПЛ, від 18 грудня 2008 року).

Стаття 81 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

У підготовчому судовому засіданні відповідач заперечувала, що під час відібрання дитини існувала загроза для нього від матері, відповідач не втратила інтересу до сина, має бажання та можливості утримувати та виховувати його. Вона забезпечує дитину усім необхідним за для проживання та розвитку. Вважає, що вона спроможна в подальшому виховувати, утримувати свою дитину.

Беззаперечні докази винної поведінки та свідомого нехтування своїми обов`язками відповідача, які б свідчили про ухилення нею від виховання своєї дитини, і як наслідок необхідність застосування заходу у вигляді відібрання дитини від матері без позбавлення її батьківських прав, позивачем до суду не надано.

Представниками позивача та третьої особи у підготовчому судовому засіданні наголошувалось на тому, що відповідач зробила для себе належні висновки, постійно відвідує дитину у дитячому закладі, піклується та цікавиться дитиною. Станом на день розгляду справи відповідач не несе загрози як для себе так і для малолітньої дитини.

За положеннями частини 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Сертифікат про проходження профілактичного наркологічного огляду серії 10ААЖ № 683368 від 09.08.2022 року, виданий КНП "Одеській обласний медичний центр психічного здоров`я Одеської обласної ради", підтверджує, що за результатами огляду ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ознак наркологічних захворювань не виявлено. Довідка дійсна до 09.08.2023 року.

Згідно консультаційного висновку спеціаліста КНП «Міський психіатричний диспансер» ОМР від 19.08.2022 року «психічний стан гр. ОСОБА_2 не перешкоджає виконанню нею батьківських обов`язків. Під час огляду психічного розладу не виявлено».

Зазначені докази спростовують посилання позивача на те, що ОСОБА_2 має ознаки вираженого психічного розладу, що створювало пряму загрозу життю та здоров`ю дитини.

Згідно характеристик з місця проживання та навчального закладу, відповідач зарекомендувала себе з позитивної сторони, жодних негативних нарікань не отримувала, із оточуючими людьми ввічлива та доброзичлива.

Оскільки дії відповідача засвідчують, що вона не втратила інтересу до дитини, має бажання та можливості утримувати та виховувати сина, суд вважає доцільним і таким, що відповідає найкращим інтересам дитини, не відбирати дитину від матері без позбавлення її батьківських прав, при цьому поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ОСОБА_2 батьківських обов`язків.

Європейський суд з прав людини в рішенні у справі "Савіни проти України" від 18 грудня 2008 року звернув особливу увагу на те, що застосовуючи такий захід, як відібрання дитини від батьків без позбавлення їх батьківських прав, необхідно виходити з інтересів дитини й враховувати право на повагу до його сімейного життя, проголошене ст.8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод. Право батьків і дітей бути поряд один з одним становить основоположну складову сімейного життя, а заходи національних органів, спрямовані перешкодити цьому, є втручанням у права, гарантовані ст.8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод. Розірвання сімейних зв`язків, а відтак позбавлення дитини її коріння виправдане лише за наявності виняткових обставин - необхідність захисту дитини від небезпеки у випадку реального існування такої.

Таким чином, враховуючи надані докази позивачем та відповідачем, встановлені обставини у судовому засіданні, а також вищенаведені норми права, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову.

Керуючись ст.ст.2-13, 81, 89, 258, 259, 263-265, 268, 273, 354 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову Органу опіки та піклування Малиновської районної адміністрації Одеської міської ради, який діє в інтересах малолітнього ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , за участю третьої особи - Територіальний відділ служби у справах дітей Одеської міської ради у Малиновському районі про невідкладне відібрання дитини від матері без позбавлення батьківських прав - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Одеського апеляційного суду протягом 30 днів з дня складення повного рішення.

Повне рішення складено 17.10.2022 року.

Суддя Д.Д. Громік