ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 645/5688/21 Номер провадження 22-ц/814/2606/22Головуючий у 1-й інстанції Шарко О.П. Доповідач ап. інст. Дорош А. І.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 жовтня 2022 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді - доповідача Дорош А.І.

Суддів: Лобова О.А., Триголова В.М.

при секретарі: Коротун І. В.

переглянув у судовому засіданні в м. Полтаві цивільну справу за апеляційною скарг ою ОСОБА_1

на рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 21 жовтня 2021 року, ухвалене суддею Шарком О.П., повний текст складено - 27 жовтня 2021 року

у справі за заявою ОСОБА_1 , заінтересовані особи: Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Харківській області в особі Харківського міського відділення управління Фонду соціального страхування України в Харківській області, Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області, про встановлення факту, що має юридичне значення - факту нещасного випадку на виробництві, -

В С Т А Н О В И В:

27 серпня 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з заявою, в якій заінтересовані особи: Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Харківській області в особі Харківського міського відділення управління Фонду соціального страхування України в Харківській області, Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області, про встановлення факту, що має юридичне значення - факту нещасного випадку на виробництві, в якій просив суд встановити факт нещасного випадку на виробництві, який стався 14.10.1983 року під час роботи поваром в ОРС трест Зимахімстрой м. Зима Іркутська область.

Заява мотивована тим, що він був прийнятий 09.04.1981 року до ОРС трест Зимахімстрой на роботу на посаду повара, працював у місті Зима Іркутської області, що на той час було територією Радянського Союзу. 14.10.1983 року, працюючи у м`ясному цеху на обробці м`яса, під час виконання трудових обов`язків з ним стався нещасний випадок, в результаті якого травмовано праве око, цей випадок визнано пов`язаним з виробництвом, про що складено відповідний акт форми Н-1 за №5, факт трудового каліцтва також підтверджується копією довідки№13528 та довідкою лікувально- трудової експертної комісії про встановлення третьої групи інвалідності по трудовому каліцтву та з акту огляду МСЕК про встановлення 50% стійкої втрати працездатності безстроково. З метою реалізації свого права на соціальний захист, він направив документи, що підтверджують право на відшкодування шкоди, завданої трудовим каліцтвом до Фонду соціального страхування Російської Федерації Іркутського регіонального відділення Фонду соціального страхування, у відповідь йому повідомлено, що форма Акту Н-1 не відповідає формі, затвердженій «Положенням про розслідування та облік нещасних випадків на виробництві», затвердженого постановою президіям всерадянської центральної ради професійних спілок від 13 серпня 1982 року №11-6, при цьому рекомендовано встановити факт трудового каліцтва у судовому порядку. Встановлення факту необхідно заявнику для забезпечення його соціального захисту відшкодування шкоди, завданої трудовим каліцтвом.

Рішенням Фрунзенського районного суду м. Харкова від 21 жовтня 2021 року заява ОСОБА_1 , заінтересовані особи: Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Харківській області в особі Харківського міського відділення управління Фонду соціального страхування України в Харківській області, Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області, про встановлення факту, що має юридичне значення - факту нещасного випадку на виробництві - залишена без задоволення.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що заявник у своїй заяві просить встановить факт нещасного випадку на виробництві, який не встановлються судовим рішенням в порядку окремого провадження, тому суд визнав за доцільне відмовити у задоволенні заяви.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, просить рішення суду першої інстанції скасувати і ухвалити нове рішення, яким задовольнити заяву у повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд, відмовляючи у задоволенні заяви, послався на ч. 2 п.2 постанови Пленуму Верховного Суду України №5 «Про судову практику у справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» від 31.03.1995 року зі змінами та доповненнями, згідно якої не може розглядатися, як у ній зазначено, про встановлення причин і ступеня втрати працездатності. Заявник звертає увагу суду, що предметом заяви не було встановлення жодного з вказаних фактів. Вказує, що він звернувся за встановленням факту каліцтва внаслідок нещасного випадку на виробництві, який стався 14.10.1983 року, суд помилково неправильно визначив предмет юридичного факту, з метою встановлення якого було подано заяву. Також судом не надано належну оцінку доказам, що є у справі. Зазначає, що він звернувся до суду у відповідності до вимог п.3 ч. 1 ст. 315 ЦПК України, яка передбачає, що суд розглядає справи щодо встановлення факту каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню. На підтвердження цього факту ним подані суду належні докази, а саме копія акту про нещасний випадок на виробництві форми Н-1 за №5, що підтверджує обставини, за яких стався нещасний випадок; копію трудової книжки, що підтверджує перебування у трудових відносинах на момент каліцтва; копію довідки лікувально-трудової експертної комісії, серія ВТЄ-134 №003502, про встановлення третьої групи інвалідності по трудовому каліцтву; копію виписки з акту огляду МСЕК, серія 10 ААА №255866, про встановлення 50% стійкої втрати професійної працездатності за наслідками трудового каліцтва безстроково. Вказує, що його заява повністю підпадає під розгляд у порядку окремого провадження. Посилається на те, що ушкодження здоров`я сталося 14.10.1983 року під час роботи в Іркутській області м. Зима. З цього питання діє Угода про взаємне визнання прав на відшкодування шкоди, заподіяної працівника каліцтвом, професійним захворюванням або іншим ушкодженням здоров`я, які пов`язані з виконанням ними трудових обов`язків, державами колишнього Союзу РСР (Азербайджан, Вірменія, Білорусь, Грузія, Казахстан, Молдова, Росія, Таджикистан, Туркменія, Узбекистан, Україна), яка підписана 09.09.1994 року. Відповідно до ст. 2 цієї Угоди відшкодування такої шкоди після переїзду потерпілого на територію іншої держави проводиться работодавцем держави, законодавство якого поширюється на працівника під час отримання каліцтва, іншого ушкодження здоров`я, смерті. На підтвердження цього він додатково надав лист Іркутського регіонального відділення Фонду соціального страхування від 30.04.2021 року, згідно якого питання про його соціальний захист може бути вирішено у судовому порядку у спосіб встановлення факту, що має юридичне значення, а саме факту трудового каліцтва. Вказує, що на підтвердження обставин, що дійсно мало місце трудове каліцтво, він має групу інвалідності, встановлені відсотки стійкої втрати професійної працездатності. Однак, при складанні акту про нещасний випадок на виробництві використано неналежний бланк акту форми Н-1, про що було з`ясовано у 2021 році. Встановлення даного юридичного факту потрібно для забезпечення його соціального захисту, для одержання допомоги по соціальному страхуванню, а саме відшкодування шкоди, завданої трудовим каліцтвом.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Ухвалою Харківського апеляційного суду від 29.11.2021 року витребувана дана цивільна справа з Фрунзенського районного суду м. Харкова (а.с. 41).

Ухвалою Харківського апеляційного суду від 20.12.2021 року відкрито апеляційне провадження у справі (а.с. 44).

Розпорядженням голови Верховного Суду № 14/0/9-22 від 25.03.2022 «Про зміну територіальної підсудності судових справ в умовах воєнного стану (окремі суди Сумської, Харківської області), відповідно до ч. 7 ст. 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», з урахуванням неможливості судами здійснювати правосуддя під час воєнного стану, змінено територіальну підсудність справ Харківського апеляційного суду на Полтавський апеляційний суд.

З 28.07.2022 року дана цивільна справа перебуває у провадженні Полтавського апеляційного суду (а.с. 55).

Ухвалою Полтавського апеляційного суду від 02.08.2022 року справа вперше призначена до розгляду на 21.09.2022 року на 11-00 год., з повідомленням учасників справи (а.с. 56).

У судове засідання апеляційного суду учасники справи не з`явилися вдруге. 23.09.2022 року на сайті «Судова влада України» розміщено оголошення про виклик заявника ОСОБА_1 у судове засідання на 12.10.2022 року о 14-20 год., роз`яснено право заявити клопотання про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції у порядку ст. 212 ЦПК України або про розгляд справи за його відсутності відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України.

При цьому, колегія суддів враховує, що електронний варіант ухвали Полтавського апеляційного суду від 02 серпня 2022 розміщено в мережі Інтернет за адресою: https://reyestr.court.gov.ua/ та оприлюднено 04.08.2022 року.

Також колегія суддів бере до уваги, що саме заявник ОСОБА_1 є ініціатором апеляційного провадження, а тому, звернувшись з апеляційною скаргою у справі, він є безпосередньо зацікавленим вчиняти дії з метою одержання інформації про хід та стан справи.

Колегія суддів також звертає увагу на те, що вжиття заходів для прискорення процедури розгляду є обов`язком не тільки для держави, а й усіх осіб, які беруть участь у справі. Заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватись від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання (див. mutatis mutandis рішення у справі "Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії" (Case of Union Alimentaria Sanders S.A. v. Spain) від 07.07.89, N 11681/85)). Сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження (див. mutatis mutandis, рішення у справах "Олександр Шевченко проти України" (Case of Aleksandr Shevchenko v. Ukraine) від 26.04.2007, N 8371/02 та "Трух проти України" (Trukh v. Ukraine) від 14.10.2003, заява N 50966/99)).

Таким чином, сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів для прискорення процедури розгляду. Заявник ОСОБА_1 , подавши апеляційну скаргу, з метою добросовісного користування процесуальними правами учасника судового процесу згідно з вимогами ст. 44 ЦПК України повинен виявляти інтерес до відомого йому провадження, зокрема, щодо руху поданої ним скарги та результату розгляду її судом.

Апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 3 ст.3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до ч. 1. ст. 352 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

З мотивувальної частини рішення суду першої інстанції не вбачається, що судом першої інстанції були встановлені фактичні обставини справи.

Вирішуючи даний спір, суд першої інстанції виходив з наступного.

За нормою ст. 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Пункт п`ятий частини другої ст. 293 ЦПК України, визначає, що суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Частиною другою ст. 315ЦПК України передбачено, що в судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Згідно ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказування - це діяльність, яка здійснюється в урегульованому цивільному процесуальному порядку і спрямована на з`ясування дійсних обставин справи, прав і обов`язків сторін, встановлення певних обставин шляхом ствердження юридичних фактів, зазначення доказів, а також подання, прийняття, збирання, витребування, дослідження і оцінки доказів. Метою доказування є з`ясування дійсних обставин справи.

Згідно роз`яснень п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31березня 1995 року «Про судову практику у справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», із змінами та доповненнями, у порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.

За правовими позиціями Верховного Суду України щодо судової практики розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення, що викладені постанові Пленуму Верховного суду України №5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» від 31.03.1995 року із змінами та доповненнями (ч.2 п.2), не можуть розглядатися судами заяви про встановлення фактів належності до осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи до ветеранів чи інвалідів війни, проходження військової служби, перебування на фронті, у партизанських загонах, одержання поранень і контузій при виконанні обов`язків військової служби, про встановлення причин і ступеня втрати працездатності, групи інвалідності та часу її настання, про закінчення учбового закладу і одержання відповідної освіти, одержання урядових нагород. Відмова відповідного органу в установленні такого факту може бути оскаржена заінтересованою особою до суду.

Апеляційний суд у складі колегії суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Предметом заяви є встановлення факту нещасного випадку на виробництві, який стався 14.10.1983 року з ОСОБА_1 під час роботи поваром в ОРС трест Зимахімстрой м. Зима Іркутська область.

Згідно п.3 ч. 1 ст. 315 ЦПК України с уд розглядає справи про встановлення факту каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню.

У заяві, а також в апеляційній скарзі заявник ОСОБА_1 посилається на те, що звернення з заявою до суду є єдиним способом встановлення факту настання нещасного випадку на виробництві, іншим шляхом цей факт не може бути вирішено. Встановлення даного юридичного факту потрібно для забезпечення його соціального захисту, для одержання допомоги по соціальному страхуванню, а саме відшкодування шкоди, завданої трудовим каліцтвом.

Зокрема, як зазначає заявник, при складанні акту №5 про нещасний випадок на виробництві від 14.10.1983 року був використаний неналежний бланк акту форми Н-1.

Як зазначено у відповіді Іркутського регіонального відділення Фонду соціального страхування від 30.04.2021 року на запит ОСОБА_1 , надана ОСОБА_1 копія акту Н-1 про нещасний випадок, яким стався з ним, не відповідає формі акту Н-1, яка була передбачена діючим з 1983 року Положенням про розслідування та облік нещасних випадків на виробництві, затвердженим 13.08.1982 року (а.с. 13-14).

Тобто, колегія суддів приходить до висновку про те, що заявником ОСОБА_1 подана ця заява до суду лише з однієї підстави невідповідність форми, складеного 14.10.1983 року акту про нещасний випадок на виробництві, який стався з ним, тій формі акту Н-1, яка діяла на час, коли стався нещасний випадок. Акт Н-1 від 14.10.1983 року був складений в м. Зима Іркутська область.

В якості доказів по справі заявником надані наступні документи: копія акту про нещасний випадок на виробництві форми Н-1 за №5 від 14.10.1983 року з ОСОБА_1 , складеного ОРС тресту ЗХС м. Зима Іркутська область; копія трудової книжки ОСОБА_1 , яка підтверджує перебування у трудових відносинах на момент каліцтва; копія довідки лікувально-трудової експертної комісії від 04.02.1985 року Іркутськ, серія ВТЄ-134 №003502, про встановлення третьої групи інвалідності по трудовому каліцтву; копія виписки з акту огляду МСЕК, серія 10 ААА, №255866 м. Харків, про встановлення 50% стійкої втрати професійної працездатності за наслідками трудового каліцтва безстроково (а.с. 6-12).

Отже, факт нещасного випадку на виробництві, що стався з ОСОБА_1 , підтверджується вище вказаними доказами.

Таким чином, вбачається відсутність спору щодо встановлення факту нещасного випадку на виробництві, який стався 14.10.1983 року з ОСОБА_1 під час роботи поваром в ОРС трест Зимахімстрой м. Зима Іркутська область.

Цей факт також визнається державою Україна, оскільки згідно виписки з акту огляду МСЕК №17 про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, потреби у наданні медичної та соціальної допомоги, серія АДРЕСА_1 , встановлена 14.12.2017 року ОСОБА_1 ступінь втрати професійної працездатності - 50% втрати працездатності з 28.11.2017 року безстроково, дата встановлення страхового випадку 14.10.1983 року (а.с. 12).

Вказана виписка з акту огляду МСЕК №17 видана виконавчій дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України.

Згідно даних паспорта заявник ОСОБА_1 є громадянином країни Україна (а.с. 5), значиться з 07.02.1990 року зареєстрованим в АДРЕСА_2 .

Матеріали справи не містять доказів щодо відмови ОСОБА_1 . Управлінням виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Харківській області в особі Харківського міського відділення управління Фонду соціального страхування України в Харківській області, Головним управлінням Пенсійного фонду України в Харківській області у вирішенні питань соціального захисту заявника ОСОБА_1 , а саме відшкодування шкоди, завданої трудовим каліцтвом.

Таким чином, держава Україна виконала і виконує Угоду про взаємне визнання прав на відшкодування шкоди, заподіяної працівника каліцтвом, професійним захворюванням або іншим ушкодженням здоров`я, які пов`язані з виконанням ними трудових обов`язків, державами колишнього Союзу РСР (Азербайджан, Вірменія, Білорусь, Грузія, Казахстан, Молдова, Росія, Таджикистан, Туркменія, Узбекистан, Україна), яка підписана 09.09.1994 року. Ця Угода стосується саме визнання таких прав та їх дотримання державами, які її підписали. Вказана Угода не передбачає визнання фактів каліцтва тощо.

Зі змісту заяви ОСОБА_1 не зрозуміло, яку саме шкоду у зв`зку з трудовим каліцтвом, він має намір відшкодувати, як втрату соціальних виплат, чи шкоду, завдану здоров`ю за місцем роботи - м. Зима Іркутськ.

Згідно п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31березня 1995 року «Про судову практику у справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», при застосуванні п.3 ст. 273 ЦПК, яким передбачено встановлення каліцтва на виробницті або у зв`язку з виконанням державних чи громадських обов`язків, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по соціальному страхуванню, судам слід мати на увазі, що з дня введення в дію Закону України "Про охорону праці" ( 2694-12 ) (з 24 листопада 1992 року) справи про встановлення таких фактів не розглядаються в порядку окремого провадження. Питання, пов`язані із встановленням факту каліцтва на виробництві, коли виникає з приводу цього спір, а також, якщо при каліцтві в зв`язку з виконанням державних чи громадських обов`язків пенсія призначається особам, які внаслідок цього стали інвалідами, вирішуються в порядку встановленому для розгляду трудових спорів.

З урахуванням викладеного та виходячи з того, що підставою звернення ОСОБА_1 до суду з даною заявою є те, що акт Н-1 про нещасний випадок, яким стався з ним 14.10.1983 року, складений ОРС тресту ЗХС м. Зима Іркутська область, не відповідає формі акту Н-1, яка була передбачена діючим з 1983 року Положенням про розслідування та облік нещасних випадків на виробництві, затвердженим 13.08.1982 року, колегія суддів приходить до висновку про те, що факт, про який просить заявник, не може бути встановлений судом у порядку окремого провадження, а тому висновок суду першої інстанції є правильним та грунтується на вимогах діючого законодавства.

Розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і дав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, внаслідок чого ухвалив законне та обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд, відмовляючи у задоволенні заяви, послався на ч. 2 п.2 постанови Пленуму Верховного Суду України №5 «Про судову практику у справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» від 31.03.1995 року зі змінами та доповненнями, згідно якої не може розглядатися, як у ній зазначено, про встановлення причин і ступеня втрати працездатності, то ці доводи не впливають на законність та обгрунтованість рішення суду першої інстанції, згідно наданих заявником доказів є встановленими причина і ступінь втрати працездатності ОСОБА_1 і в цій частині відсутній спір.

Доводи апеляційної скарги про те, що заявник звертає увагу суду, що предметом заяви не було встановлення жодного з вказаних фактів, що він звернувся за встановленням факту каліцтва внаслідок нещасного випадку на виробництві, який стався 14.10.1983 року, що суд помилково неправильно визначив предмет юридичного факту, з метою встановлення якого було подано заяву, то ці доводи не заслуговують на увагу з вище зазначених підстав, викладених у постанові.

Доводи апеляційної скарги про те, що судом не надано належної оцінки доказам, що є у справі, то ці доводи також не впливають на законність та обгрунтованість рішення суду, оскільки з наданих заявником доказів не вбачається спір по суті чи існування відмови державного органу за місцем реєстрації заявника у вирішенні соціальних питань.

Доводи апеляційної скарги про те, що заявник звернувся до суду у відповідності до вимог п.3 ч. 1 ст. 315 ЦПК України, яка передбачає, що суд розглядає справи щодо встановлення факту каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню, то ці доводи також не є підставою для скасування рішення суду, оскільки заявником не надано доказів того, до кого він звертався чи має намір звернутися за призначенням вказаної допомоги, що він отримав відмову тощо, тобто, що має місце порушення його соціальних прав.

Надані заявником суду першої інстанції докази підтверджують факт нещасного випадку на виробництві, який визнається державою Україна, тому підстави для повторного визнання його судом відсутні.

Доводи апеляційної скарги про те, що заява повністю підпадає під розгляд у порядку окремого провадження, що ушкодження здоров`я сталося 14.10.1983 року під час роботи в Іркутській області м. Зима і з цього питання діє Угода про взаємне визнання прав на відшкодування шкоди, заподіяної працівника каліцтвом, професійним захворюванням або іншим ушкодженням здоров`я, які пов`язані з виконанням ними трудових обов`язків, державами колишнього Союзу РСР (Азербайджан, Вірменія, Білорусь, Грузія, Казахстан, Молдова, Росія, Таджикистан, Туркменія, Узбекистан, Україна), яка підписана 09.09.1994 року і що відповідно до ст. 2 цієї Угоди відшкодування такої шкоди після переїзду потерпілого на територію іншої держави проводиться работодавцем держави, законодавство якого поширюється на працівника під час отримання каліцтва, іншого ушкодження здоров`я, смерті, то державою Україна дотримані вимоги вказаної Угоди, що підтверджується вище вказаними доказами.

Доводи апеляційної скарги щодо листа Іркутського регіонального відділення Фонду соціального страхування від 30.04.2021 року, згідно якого питання про його соціальний захист може бути вирішено у судовому порядку у спосіб встановлення факту, що має юридичне значення, а саме факту трудового каліцтва, то судочинство в Україні здійснюється на підставі та у відповідності до чинних законів України.

Доводи апеляційної скарги про те, що на підтвердження обставин, що дійсно мало місце трудове каліцтво, що він має групу інвалідності, встановлені відсотки стійкої втрати професійної працездатності, однак, при складанні акту про нещасний випадок на виробництві використано неналежний бланк акту форми Н-1, про що було з`ясовано у 2021 році, то ці доводи не впливають на законність рішення суду першої інстанції. Вказаний акт про нещасний випадок на виробництві був складений 14.10.1983 року в м. Зима Іркутськ. Державою Україна він визнається, у 2017 році ОСОБА_1 видана довідка МСЕК для призначення соціальних виплат, спору не вбачається.

З врахування викладеного, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції ухвалено відповідно до норм матеріального права, з додержанням норм процесуального права і підстав для його скасування у межах доводів апеляційної скарги немає.

Відповідно до ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

З огляду на викладене та керуючись ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, так як рішення суду першої інстанції ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права.

З підстав вищевказаного, апеляційний суд у складі колегії суддів вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу - без задоволення, а рішення суду - без змін, оскільки доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Керуючись ст. ст. 367 ч.1,2, 368 ч.1, 374 ч.1 п.1, 375 ч.1, 381 - 384 ЦПК України, Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палатиз розгляду цивільних справ, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 21 жовтня 2021 року- залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, касаційна скарга на неї подається протягом тридцяти днів з дня її прийняття безпосередньо до суду касаційної інстанції, датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 12 жовтня 2022 року.

СУДДІ: А. І. Дорош О. А. Лобов В. М. Триголов