Справа № 438/571/22
Провадження № 2/438/295/2022
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 жовтня 2022 року м. Борислав

Бориславський міський суд Львівської області у складі судді Ткачової С.М., за участю секретаря Терлецької Ю.М., розглянув цивільну справу

№ 438/571/22, провадження № 2/438/295/2022

за позовом ОСОБА_1

до комунального некомерційного підприємства «Центральна міська лікарня м. Борислава» Бориславської міської ради

про визнання наказу про звільнення незаконним та його скасування, поновлення на роботі, стягнення середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу.

Учасники справи:

позивач: ОСОБА_1

представник позивача: ОСОБА_2 (свідоцтво серії НОМЕР_1 від 15.05.2018, ордер на надання правничої (правової) допомоги від 15.07.2022, договір про надання правової допомоги №12 від 07.06.2022) ,

представник відповідача: Кудрич Вікторія Василівна ( витяг з ДРЮО, ФОП та громадських формувань, посадова інструкція, наказ №158 від 30.11.18)

1.Стислий виклад позиції позивача та заперечення відповідача.

Позивач звернулась до суду із позовною заявою про визнання наказу про звільнення незаконним та його скасування, поновлення на роботі, стягнення середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу.

В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що з 29 вересня 1966 року, працювала в Бориславський міській лікарні, яка з часом та зміною законодавства змінювала як і назву так і свою організаційно правову форму юридичної особи. Відповідно до записів з особової справи та трудової книжки вона працювала на різних посадах, з 01 січня 2009 року вона працювала на посаді медичної сестри кабінету функціональної діагностики кабінету медоглядів поліклінічного відділення Комунального некомерційного підприємства «Центральна міська лікарня м.Борислава», яку від 05 липня 2021 року займала на 0,5 ставки. Наказом № 193-к/тр від 27 травня 2022 року її звільнено з роботи у зв`язку із скороченням чисельності та штату відповідно до п.1 ст.40 КЗпП України, про що зроблено відповідний запис у трудовій книжці та вручено в день звільнення. 22 березня 2022 року її було ознайомлено адміністрацією КНП «Центральна міська лікарня м.Борислава» з повідомленням від 21 березня 2022 року № 233/01 про те, що відповідно до наказу «Про внесення змін у штатний розпис» від 21 березня 2022 року №102-к/тр, з 22 травня 2022 року її посада 0.5 ставки медичної сестри з функціональної діагности буде скорочена. Але їй не було запропоновано жодної вакантної посади, яка існувала в день ознайомлення. Протягом двохмісячного терміну, що мав передувати її наступному звільненню їй за заявою було надано частину щорічної відпустки тривалістю 15 календарних днів з 18 квітня 2022 року по 02 травня 2022 року. 20 травня 2022 року їй вчергове було надано повідомлення від 18 травня 2022 року №338/01 про те, що відповідно до наказу «Про внесення змін у штатний розпис» від 21 березня 2022 року №102-к/тр її посаду 0,5 ставки сестри медичної з функціональної діагностики буде скорочено з 23 травня 2022 року. 23 травня 2022 року їй було запропоновано написати заяву про надання відпустки тривалістю 5 календарних днів з 23 травня 2022 року по 27 травня 2022 року, оскільки скорочення її посади 22 травня 2022 року не відбулося. Цього ж дня був виданий наказ №86/к/тр про надання їй щорічної відпустки на 5 календарних днів. Оскільки 27 травня останній день відпустки була п`ятниця, то вона в понеділок 30 травня 2022 року вийшла на роботу і написала чергову заяву про надання їй відпустки без збереження заробітної плати, проте їй повідомили, що така відпустка не буде надана, оскільки її 27 травня 2022 року звільнено. Таким чином їй надали для ознайомлення наказ від 27 травня 2022 року № 193-к/тр. На підставі адвокатського запиту від 09 червня 2022 року №7/22-зл на адресу директора КНП «Центральна міська лікарня м.Борислава», відповідь була отримана в приміщенні КНП «Центральна міська лікарня м.Борислава» 21 червня 2022 року, на поставлені запитання відповіді не було надано, лише надано ряд документів.

Видавши наказ «Про внесення змін у штатний розпис» від 21 березня 2022 року № 102-к/тр відповідач не обґрунтував припинення певних посад і визначення, хто з працівників має переважне право залишитися на роботі, не створив спеціальну комісію для визначення осіб, які мають переважне право на залишення на роботі, яка визначає продуктивність та кваліфікацію працівників, чим порушено ч.2 статті 42 КЗпП. В Листі Міністерства соціальної політики України від 21 травня 2012 року №80/06/187-12 «Про переважне право на залишення на роботі», зазначено, що на практиці для виявлення таких працівників роботодавцем робиться порівняльний аналіз продуктивності праці і кваліфікації працівників. Таку ж правову позицію висловлював неодноразову у своїх постановах Верховний Суд зокрема від 02 червня 2020 року у справі №826/24208/15, від 21 лютого 2020 року у справі № 809/1353/16 та від 13 березня 2020 року у справі № 813/2688/16.

Також відповідачем в порушення вимог ст. 49-2 КЗпП України не було одночасно з попередженням про звільнення запропоновано їй іншу роботу. Зокрема у повідомленні від 18 травня 2022 року №338/01, з яким її ознайомили 20 травня 2022 року було зазначено, що з 23 травня 2022 року її посада буде скорочена та лише тоді було запропоновано 3 вакантні посади. На повідомленні вона вказала, що не згідна із запропонованими посадами, так як до кінця не було зрозуміло з якого числа вона мала бути звільнена чи 22 травня чи 23 травня 2022 року, чи взагалі вона продовжуватиме працювати так як на той час обговорювалося питання надання їй відпустки на 5 календарних днів. Враховуючи її кваліфікацію та досвід роботи вона могла претендувати на рівноцінні вакантні посади, що відповідають її професії, проте протягом 2-х місяців відповідач таких дій не вчиняв. Також, виявилося, що наказом від 27 травня 2022 року №196-к/тр «Про внесення змін у штатний розпис» на виконання наказу від 21 березня 2022 року №102-к/тр було проведено зміни в штатному розписі КНП «Центральна міська лікарня м.Борислава» та скорочено з 27 травня 2022 року посаду сестри медичної з функціональної діагностики 0.5 ставки.

А також поняття штату та чисельності не тотожні поняття. Про це чітко зазначено в роз`ясненнях Міністерства праці та соціальної політики України, надане листом від 07.04.2011 № 114/06/187-11, скорочення штату працівників та скорочення чисельності працівників - це різні поняття.

Дану правову позицію підтвердив також Верховний Суд від 21 лютого 2020 року у справі № 761/25605/17.

Також звертає увагу на те, що відповідно до табеля обліку використання робочого часу за травень 2022 року за 30 та 31 травня вказані позначки «А», що відповідно до умовних знаків розшифровується як «неявка з дозволу адміністрації». А це підтверджує те, що вона перебувала і після 27 травня 2022 року у трудових відносинах, так як в цей час стояло питання надання їй відпустки без збереження заробітної плати на 30 календарних днів, але відповідачем цей факт приховався і було винесено наказ про її звільнення з 27 травня 2022 року.

Оскільки, її звільнення відбулося 27 травня 2022 року, а відтак середня заробітна плата повинна обчислюватися виходячи з виплат, отриманих нею за попередні повні два місяці роботи, а саме, за березень та квітень 2022 року. Відповідно до довідки про доходи від 13 червня 2022 року розмір, виплаченої заробітної плати у березні 2022 року становить 6750,00 грн, а в квітні 2022 року 5330.46 грн. Згідно табелю обліку використання робочого часу в березні було відпрацьовано 22 дні, а в квітні 11 днів. Таким чином середньоденна заробітна плата обчислюється шляхом ділення 12080.46 грн на 33 робочих днів та становить 366 гривень.

В зв`язку з порушенням трудового законодавства та на підставі ст. ст.40, 42, 42-9, 43,233,ч.2 ст.235,ст.237-1 КЗпП України, просить визнати незаконним та скасувати, наказ «Про звільнення ОСОБА_1 » від 27 травня 2022 року № 193-к/тр; стягнути з Комунального некомерційного підприємства «Центральна міська лікарня м.Борислава» на її користь оплату за вимушений прогул з 28 травня 2022 року до дня винесення судового рішення про поновлення на роботі; рішення в частині поновлення її на посаді 0,5 ставки медичної сестри функціональної діагностики кабінету медоглядів Комунального некомерційного підприємства «Центральна міська лікарня м.Борислава» та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу в межах середнього заробітку за один місяць допустити до негайного виконання; стягнути з Комунального некомерційного підприємства «Центральна міська лікарня м.Борислава» витрати на правову допомогу адвоката в сумі 5000 грн.

Представник відповідача надала письмовий відзив від 14.07.2022, в якому заперечує позовні вимоги ОСОБА_1 в повному обсязі і вважає, що вони є безпідставними, необґрунтованими та незаконними. Згідно наказу №102-к/тр від 21.03.2022 року, - було скорочено 0.5 ставки сестри медичної з функціональної діагностики кабінету медоглядів. Відповідно до загального штатного розпису КНП «ЦМЛ м. Борислава» Бориславської міської ради при скороченні даної посади іншої однакової (ідентичної, тотожної) посади не було.

Так як вищевказана посада була єдиною, то застосування статті 42 КЗпП України можливе було б тільки серед працівників, які обіймають ідентичні (тотожні, однакові) посади, відповідно до постанови Верховного Суду від 07.10.2020 року справа № 334/3883/18.

Відповідач не погоджується з твердженням про порушення вимог ст. 49-2 КЗпП України, так як позивача було попереджено до дня її звільнення з посади, тобто 20 травня 2022 року. Так, Верховний Суд у своїй постанові по справі № 761/41149/16-ц від 29.01.2020 року надав роз`яснення застосуванню вказаної норми.

Як видно з листа КНП «Центральна міська лікарня м. Борислава» Бориславської міської ради за вих. № 338/01 від 18.05.2022 року, позивач ОСОБА_1 була ознайомлена із списком запропонованих їй посад, так як нею власноручно був поставлений підпис та дату ознайомлення, а також власноруч нею написано «не згідна». Тому порушень з сторони відповідача пункту 1 ст.40 та ст.49-2 КЗпП України не має.

Позивачу не було запропоновано посаду сестри медичної, яка була в переліку посад, від 23.05.2022 року за №183-к/тр, в яких перелічено посади, що підлягали скороченню в зв`язку з тим, що посада сестри медичної підлягала скороченню, а тому вона не могла бути їй запропонована.

Не було також запропоновано позивачу вакантну посаду - сестра медична з функціональної діагностики кабінету функціональної діагностики поліклініки, так, як посада підлягала скороченню згідно наказу №208-к/тр від 03.06.2022 року і була скорочена.

Твердження позивача про те, що її не було звільнено 22 травня 2022 року, а 23 травня було запропоновано надати її щорічну відпустку на 5 календарних днів до 27 травня цього ж року і що остання повинна перебувати в трудових відносинах, є неправильним.

Так, позивач не була звільнена 22 травня 2022 року в зв`язку з тим, що 22 травня -був вихідний день (неділя), то днем закінчення строку був наступний робочий день, тобто 23 травня понеділок.

Відповідно до заяви позивача ОСОБА_1 її була надана відпустка за 2022 рік з 23 по 27 травня 2022 року, тобто на 5 днів.

Крім того, позивач посилається в своїй позовній заяві, що її звільнення відбулось з порушенням вимог ст. 43 КЗпП згідно, якої передбачено розірвання трудового договору з підстав, передбачених пунктами 1 (крім випадку ліквідації підприємства, установи, організації) може бути проведено лише за попередньою згодою виборного органу (профспілкового представника) первинної профспілкової організації, членом якого є працівник.

Згідно протоколу зборів профспілкового комітету Бориславської міської організації профспілки працівників охорони здоров`я України КНП «Центральна міська лікарня м. Борислава» від 20 травня 2022 року №13 профспілковий комітет одноголосно не погодив розірвання трудового договору та не обґрунтувавши правову відмову такого рішення.

Відповідно, з цим твердженням відповідач не погоджується оскільки роботодавець має право на звільнення працівника не бравши до уваги відмову профспілкової організації у разі, якщо вона є необґрунтованою або не відповідає вимогам чинного законодавства.

Також з аналізу частини сьомої статті 43 та частини шостої статті 39 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності» зазначається, що необґрунтованість рішення профспілкового комітету породжує відповідне право власника на звільнення працівника, а обґрунтованість такого рішення профспілки виключає можливість виникнення цього права відповідно до постанови Верховного Суду по справі № 487/2756/17 від 01 жовтня 2018 року. Просить позовні вимоги ОСОБА_1 до Комунального некомерційного підприємства «Центральна міська лікарня м. Борислава» Бориславської міської ради, Львівської області - відмовити повністю.

Відповідно відповіді на відзив: відповідачем не надано жодних доказів, того, що позивачці пропонувалися вакантні посади в день ознайомлення з попередженням про майбутнє скорочення, а саме 22 березня 2022 року. А також відповідач не зазначає, коли саме відбулося скорочення посади позивача. Крім цього відповідач не надав штатні розписи, які були затверджені до 21 березня 2022 року та до 22 травня 2022 року. А також не вказує перелік всіх вакантних посад, які існували станом на 21 березня 2022 року та протягом часу, що передували звільненню позивачки.

Відповідачем тільки 20 травня 2022 року з черговим попередженням запропоновано вакантні посади.

Відповідач грубо порушив норму ч. 1, 3 ст. 49-2 КЗпП України. Зокрема, на цьому наголосив Верховний Суд у своїй постанові від 28 квітня 2021 року у справі № 755/14564/18. Водночас відповідач у відзиві сам собі заперечує, бо спочатку вказує, що посада 0,5 ставки сестри медичної з функціональної діагностики кабінету медоглядів, яку займала позивач була єдиною посадою. Але дальше по тексту стверджує та наголошує про скорочення відповідно до наказу від 03.06.2022 року №208-к/тр посади сестри медичної з функціональної діагностики кабінету медоглядів, хоча не зазначає чи це була ставка чи 0,5 ставки.

Як вже було зазначено позивачем у позовній заяві, а відповідачем не надано у своїх запереченнях і не роз`яснено, коли ж все таки (якого числа посада 0,5 ставки сестри медичної з функціональної діагностики кабінету медоглядів, яку займала позивач, була скорочена чи 22 травня 2022 року згідно наказу від 21.03.2022 року № 102-к/тр, чи 27 травня 2022 року чи аж 03.06.2022 року відповідно до наказу №208-к/тр.

Крім цього варто не погодитися з твердженням відповідача та водночас посиланням на ст.3 Закону України «Про відпустки», те що позивачці було надано частину щорічної відпустки тривалістю 5 календарних днів 23 травня 2022 року, а в останній день відпустки 27 травня 2022 року її було звільнено. Але, така відпустка повинна була бути надана не 23 травня 2022 року після фактично відпрацьованого 2-місячного терміну, що передував скороченню, а значно раніше. Бо якщо брати до уваги, що позивачку повідомили 22 березня 2022 року, що її посада з 22 травня 2022 року буде скорочена і вона відповідно буде звільнена, то відповідно відповідач в такому випадку не повинен був надавати цю відпустку з 23 травня 2022 року. А якщо вже й надав, то відповідно 2-х місячний термін, що передував скороченню завершився, її посада не була скорочена, і вона й надалі перебувала в трудових відносинах. Та й зрештою, позивачка у заяві про надання відпустки не вказувала надати їй відпустку за наступним звільненням з посади, як про це зазначає відповідач.

Не заслуговує на увагу заперечення відповідача на те, що позивач посилалася у своїй позовній заяві, що її звільнення відбулося з порушенням вимог ст.43 КЗпП України згідно якої передбачено розірвання трудового договору з підстав передбачених п.1 ст.40 КЗпП України лише за попередньою згодою профспілкового органу. У своєму позові позивачка не наголошувалася на порушення, як підстава звільнення, що стосувалося надання згоди профспілкового органу, так як процедура скорочення посади позивачки відбувалася в період воєнного стану, який був запроваджений відповідно до Указу Президента України від 24 лютого 2022 року. Тому Законом України, який був прийнятий 15 березня 2022 року «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» № 2136-ІХ передбачено, що згідно статті 40 КЗпП України не застосовується норми статті 43 КЗпП України, яка передбачає отримання попередньої згоди первинної профспілкової організації при розірванні трудового договору з підстав, передбачених пунктами 1 (крім випадку ліквідації підприємства, установи, організації), 2-5, 7 статті 40 і пунктами 2 і 3 статті 41 КЗпП.

Відповідач до свого відзиву надав копію протоколу №13 зборів профспілкового комітету Бориславської міської організації профспілки працівників охорони здоров`я України КНП «ЦМЛ м.Борислава» від 20.05.2022 року в якому обговорювалося питання скорочення працівників та пропозиції вакантної посади в тому числі і позивачці. Із змісту самого протоколу, а також аналізуючи паралельно повідомлення від 18 травня 2022 року №338 01 (яке долучено до позовної заяви позивачем), позивачці пропонували 1,0 ставку сестри медичної палатної інфекційного відділення, тимчасово на час відпустки основного працівника, від якої позивачка відмовилася.

Проте, чинне законодавство зобов`язує роботодавця запропонувати з дня попередження, а також протягом 2-х місяців, що передують дню звільненню всі вакантні посади за відповідною професією чи спеціальністю, чи інші вакантні роботи, яку працівник може виконувати з урахуванням його освіти, кваліфікації, досвіду тощо, які є в наявності роботодавця.

Такий висновок відповідає правовій позиції, викладеній у постанові Верховного Суду України від 01 квітня 2015 року № 6-40цс15, та у постановах Верховного Суду: від 07 квітня 2021 року у справі № 946/6628/19, від 21 квітня 2021 року у справі № 723/822/20.

Але, посада сестри медичної палатної інфекційного відділення, тимчасово на час відпустки основного працівника - не є вакантною посадою, оскільки зайнята іншим працівником, який тимчасово відсутній, тобто перебуває у відпустці, у якій саме: відповідач не уточняє.

Такий висновок був зроблений у постанові Верховного Суду від 16 січ 2018 року у справі № 452/832/16-ц, що тимчасова посада на період відпустки догляду за дитиною не є вакантною у розумінні КЗпП України, тому така посада не може пропонуватися на виконання положення ч.3 ст. 49-2 КЗпП України. А також і такого висновку і не відступив Верховний Суд і у своїй постанові від 28 квітня 20 року у справі № 755/14564/18.

Тому відповідач не мав права пропонувати 1,0 ставку сестри медичної палатної інфекційного відділення, тимчасово на час відпустки основного працівника.

Відповідно до наказу від 21.03.2022 року № 102- к/тр посада 0,5 ставки сестри медичної з функціональної діагностики кабінет - медоглядів з 22 травня 2022 року мала б бути скорочена, проте 22 травня 2022 року така посада не була скорочена так, як про це зазначає відповідач у своєму відзиві у зв`язку з тим, що 22 травня 2022 року була неділя, і так як позивач з 23 травня 2022 року не була звільнена, бо їй надано було частину щорічної відпустки тривалістю 5 календарних днів, то відповідно посада продовжувала існувати. З цього випливає, що наказ від 21.03 2022 року № 102- к/тр ніхто після 23 травня 2022 року не відміняв, таким чином, відповідач не мав законних підстав скорочувати посаду 0,5 ставки сестри медичної з функціональної діагностики кабінету медоглядів 27 травня 2022 року наказом № 196-к/тр та звільняти позивачку із займаної посади.

Якщо проаналізувати накази від 21.03.2022 року №103-к/тр та від 23.05.2022 року №183-к/тр, можна зробити висновок виходячи з наступного.

Відповідно до наказу від 21.03.2022 року №103 к/тр з 22 травня 2022 року скороченню підлягали такі посади:

- сестра медична психіатричного кабінету - 0,5 ст.;

- сестра медична наркологічного кабінету - 0,5 ст.;

- сестра медична -1,5 ст.;

- сестра медична з функціональної діагностики - 0,5 ст.

А вже наказом від 23.05.2022 року №183-к/тр посаду сестри медичної скорочено з 22 травня 2022 року не 1,5 ст., як це звучало в наказі від 21.03.2022 року, а лише 0,75 ст., така посада не пропонувалася позивачці.

На підставі вище наведеного та враховуючи доводи викладені в позовній заяві, просить суд, задовольнити позовні вимоги позивачки, а заперечення проти позову викладені у відзиві на позовну заяву вважати такими, що не спростовують доводи викладені в позовній заяві.

2. Заяви (клопотання ) учасників справи.

04.08.2022 до суду надійшло клопотання від представника позивача про допит свідків.

04.08.2022 до суду надійшло клопотання від представника позивача про приєднання доказів.

3. Процесуальні дії у справі.

27 червня 2022 року ухвалою Бориславського міського суду Львівської області відкрито провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до комунального некомерційного підприємства «Центральна міська лікарня м. Борислава» Бориславської міської ради про визнання наказу про звільнення незаконним та його скасування, поновлення на роботі, стягнення середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу в порядку спрощеного позовного провадження.

Протокольною ухвалою від 22.08.2022 клопотання представника позивача про допит свідків та приєднання доказів задоволено.

4. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин.

Суд, вислухавши пояснення позивача, представників позивача та відповідача, свідків, дослідивши доказі у справі в їх сукупності, дійшов наступного висновку.

Судом встановлено, відповідно до записів трудової книжки (а.с.9-10) ОСОБА_1 згідно наказу №23 від 29.09.1966 року прийнята 29.09.1966 на посаду дільничної медсестри поліклінічного відділу; з 01 січня 2009 року переведена на посаду сестри медичної із функціональної діагностики поліклініки згідно Наказу №375 від 31.12.2008 року. Далі, відповідно до запису у трудовій книжці Центральна міська лікарня м. Борислава перетворена шляхом реорганізації в комунальне некомерційне підприємство «Центральна міська лікарня м. Борислава» Бориславської міської ради на підставі рішення Бориславської міської ради №1192 від 29.03.18; 05.07.2021 переведена на посаду 0,5 ставки сестри медичної функціональної діагностики кабінету медоглядів згідно наказу №178 від 05.07.2021; 27.05. 2022 року згідно наказу № 193/к/тр від 27.05.2022 року позивач ОСОБА_1 звільнена в зв`язку з скороченням чисельності та штату на підставі п.1.ст.40 КЗпП України.

Відповідно до Наказу «Про внесення змін у штатний розпис» від 21 березня 2022 року №102-к/тр, з 22 травня 2022 року посада 0.5 ставки медичної сестри з функціональної діагности буде скорочена (а.с.13). Даний наказ не оспорено позивачкою.

22 березня 2022 року позивача ОСОБА_1 було повідомлено під розпис про скорочення посади 0,5 ставки сестри медичної з функціональної діагностики (а.с.14).

20 травня 2022 року позивача ОСОБА_1 під розпис було повідомлено про скорочення з 23.05.2022 року згідно Наказу №102-к/тр від 21.03.2022 року посади 0,5 ставки сестри медичної з функціональної діагностики та запропоновано їй три посади. На повідомленні позивач ОСОБА_1 вказала, що «не згідна» із запропонованими їй посадами (а.с.17), що підтверджено сторонами в судовому засіданні.

Згідно Витягу з Наказу №86/к/тм від 23.05.2022 року позивачу ОСОБА_1 надано щорічну основну відпустку на 5 календарних дні за робочий рік 30.09.2021 29.09.2022 року з 23.05.2022 року по 27.05.2022 року (а.с.19).

Відповідно заяви ОСОБА_1 від 23.05.2022 про надання відпустки та наказу №86/к/тм від 23.05.2022 ОСОБА_1 сестрі медичної функціональної діагностики кабінету медоглядів поліклініки надано відпустку з 23.05.2022 по 27.05.2022 (а.с.18-19). За текстом цих документів: заяви та наказу про відпустку, не міститься вказівки про подальше звільнення позивачки в останній день відпустки, тобто позивачка не була обізнана про подальше звільнення саме в останній день відпустки.

Згідно копії протоколу №13 зборів профспілкового комітету Бориславської міської організації профспілки працівників охорони здоров`я України КНП «ЦМЛ м.Борислава» від 20.05.2022 року в якому обговорювалося питання скорочення працівників та пропозиції вакантної посади в тому числі і позивачці. Із змісту самого протоколу, а також аналізуючи паралельно повідомлення від 18 травня 2022 року №338 01 (яке долучено до позовної заяви позивачем), позивачці пропонували 1,0 ставку сестри медичної палатної інфекційного відділення, тимчасово на час відпустки основного працівника, від якої позивачка відмовилася.(а.с.84).

Як вбачається з Наказу № 193-к/тр від 27 травня 2022 року, виданого директором комунального некомерційного підприємства «Центральна міська лікарня м. Борислава» Бориславської міської ради Головчаком В., з 27 травня 2022 року ОСОБА_1 звільнена з посади сестри медичної функціональної діагностики кабінету медоглядів у зв`язку з скороченням чисельності та штату за п.1 ст.40 КЗпП України (а.с.20).

Наказом №196-к/тр від 27.05.2022 року «Про внесення змін у штатний розпис» скорочено з 27.05.2022 року 0,5 ставки сестри медичної з функціональної діагностики (а.с.29).

Як вбачається з Наказу №208-к/тр від 03.06.2022 директора комунального некомерційного підприємства «Центральна міська лікарня м. Борислава» Бориславської міської ради «провести зміни в штатному розписі КНП «ЦМЛ м.Борислава» та скоротити з 03 червня 2022 року в тому числі посаду сестри медичної з функціональної діагностики кабінету функціональної діагностики поліклініки 0,5 ст. (а.с.30).

Також судом досліджені копії табелів обліку робочого часу за період березень 2022 травень 2022 (а.с. 22-27,31), копія штатного розпису КНП «ЦМЛ м. Борислава» на 04.01.2022 (а.с.32-43); копія журналу обліку наказів з кадрових питань (а.с.44-45); копії документів з особової справи ОСОБА_1 (а.с.46-61); копія книги обліку трудових книжок (а.с.63-64).

Відповідно посадової інструкції сестри медичної кабінету функціональної діагностики (а.с.60-61) ОСОБА_1 виконувала ці обов`язки з 03.07.2018 по день звільнення.

Згідно копії довідки №37 про отримання доходів, ОСОБА_1 отримала за період роботи з 01.12.2021 по 27.05.2022 загальну суму в розмірі 42825,92 грн, в тому числі в травні вихідну допомогу в розмірі 6701,30 грн (а.с.65).

Відповідно довідки про доходи від 03.10.2022, ОСОБА_1 отримала за період роботи з 01.03.2022 по 30.04.2022 загальну суму в розмірі 10285,71 грн, середньоденна заробітна плата становить 311 грн 69 коп, про що не заперечують сторони та визнали в судовому засіданні.

Як вбачається з повідомлення №432/01 від 05.07.2022 директора КНП «ЦМЛ м. Борислава» ОСОБА_3 та копії штатного розпису КНП «ЦМЛ м. Борислава» на 27.05.2022 посада медсестри функціональної діагностики кабінету медоглядів була ліквідована в зв`язку із зменшенням навантаження на фонд заробітної плати, після 27.05.2022 ніхто не виконував обов`язки медсестри функціональної діагностики кабінету медоглядів (а.с.76-77).

Судом дослідженні додаткові докази: копія посадової інструкції сестри медичної інфекційного відділення КНП «ЦМЛ м. Борислава», копія штатного розпису КНП «ЦМЛ м. Борислава» на 01.01.2021 та перелік вакантних посад.

Свідок ОСОБА_4 в судовому засіданні пояснила, що працює завідуючою поліклінічного відділення КНП «ЦМЛ м. Борислава», також вона є членом профкому. Позивачка звільнена в зв`язку з скороченням штату, оптимізацією молодшого медичного персоналу. Вона особисто розмовляла з позивачкою, позивачка була присутня на засіданні профкому. Вона не пам`ятає, щоб підписувала заяву позивачки про надання відпустки без збереження заробітної плати. Вважає звільнення позивачки законним.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_5 пояснила, що вона працює начальником відділу кадрів КНП «ЦМЛ м. Борислава», нею готувались документи на звільнення позивачки. Звільнення проведено у відповідності з законодавством, в останній день відпустки позивачки. Заяву позивачки про надання відпустки без збереження заробітної плати вона не бачила. Заява працівника на відпустку передається на вхідну кореспонденцію, підписується директором головним лікарем КНП «ЦМЛ м. Борислава» та вона виготовляє проект наказу про відпустку. Розмови про те, що позивачка хоче у відпустку вона чула, а потім їй сказали, що ОСОБА_1 передумала, буде звільнятись. Що стосується пропозиції трьох посад позивачці, на яких вона може працювати після скорочення її посади тільки 20.05.2022, вважає, що законодавство не порушено. Позивачці пропонувались посади з урахуванням наявності перед датою звільнення, так як проводилось велике скорочення штату.

Свідок ОСОБА_6 в судовому засіданні пояснила, що працює медичною медсестрою поліклінічного відділення КНП «ЦМЛ м. Борислава». На неї покладено обов`язок складання табелю відпрацьованого часу працівниками відділення. При складанні табелю вона проставляє позначки про відпустку, лікарняний по заяві працівника підписаного завідуючим відділення та зі слів працівників. Потім додатковим табелем уточнює дані, тому що головний лікар може не надати відпустку або інші дні надати, тобто у відповідності з наказами та лікарняними. ОСОБА_1 їй заносила заяву про надання відпустки без збереження заробітної плати підписану ОСОБА_7 , вона зробила відповідні позначки в табелі за травень 2022. Куди ділась потім заява позивачки вона не знає, наказ про надання їй відпустки не надійшов, відповідно нею зроблено додатковий табель за травень 2022 року, де вказано, що остання звільнена. ОСОБА_1 на роботу в дні 30,31 травня 2022 року не виходила, в ці дні не працювала.

Як встановлено в судовому засіданні та підтверджено сторонами, 22.03.2022 та 20.05.2022 позивачку було ознайомлено з повідомленнями від 21.03.2022 та 18.05.2022 про скорочення посади 0,5 ставки сестри медичної з функціональної діагностики відповідно. Про ознайомлення позивача із зазначеними повідомленнями свідчить її особисті підписи під цим повідомленнями і проставлені нею дати ознайомлення 22.03.22022 та 20.05.2022 відповідно. Від пропозиції трьох посад позивач відмовилася 20.05.2022, що підтверджується в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 1 КЗпП України законодавство про працю встановлює високий рівень умов праці, всемірну охорону трудових прав працівників.

Згідно з ст. 2 КЗпП України право громадян на працю, - тобто на одержання роботи з оплатою праці не нижче встановленого державою мінімального розміру, включаючи право на вільний вибір професії, роду занять і роботи, забезпечується державою. Працівники реалізують право на працю шляхом укладення трудового договору про роботу на підприємстві, в установі, організації або з фізичною особою.

Відповідно до ст. 5-1 КЗпП України держава гарантує працездатним громадянам, які постійно проживають на території України правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи.

Частиною 6 статті 43 Конституції України передбачено, що громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.

Згідно ст. 21 КЗпП України трудовим договором є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Стаття 36 КЗпП України визначає підстави припинення трудового договору, кожна з яких є самостійною.

Згідно з п. 1 ст. 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Положеннями ч. 2 ст. 40 КЗпП України визначено, що звільнення з підстав, зазначених у п. п. 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

Відповідно до ст. 49-2 КЗпП України про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. Одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації. Таким чином, однією з найважливіших гарантій для працівників при скороченні чисельності або штату є обов`язок власника підприємства чи уповноваженого ним органу працевлаштувати працівника.

Як роз`яснено у пункті 19 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 1992 року №9 «Про практику розгляду судами трудових спорів», при розгляді спорів про звільнення за п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України суди зобов`язані з`ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації.

Власник вважається таким, що належно виконав вимоги ч. 2 ст. 40, ч. 3 ст. 49-2 КЗпП України щодо працевлаштування працівника, якщо запропонував йому наявну на підприємстві роботу, тобто вакантну посаду чи роботу за відповідною професією чи спеціальністю чи іншу вакантну роботу, яку працівник може виконувати з урахуванням його освіти, кваліфікації, досвіду тощо.

Відповідно до частини першої статті 42 КЗпП України при скороченні чисельності чи штату працівників у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці переважне право на залишення на роботі надається працівникові з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці.

При цьому роботодавець зобов`язаний запропонувати працівнику, який вивільнюється, всі наявні вакансії та роботи, які може виконувати працівник, тобто ті посади, які відповідають кваліфікації працівника.

В даному ж випадку, згідно із наказом №102-к/тр від 21.03.2022, скороченню підлягала посада 0,5 ставки сестри медичної з функціональної діагностики кабінету медоглядів, яку і займала позивач ОСОБА_1 . Відповідно до переліку вакансій посад КНП «ЦМЛ м.Борислава» Бориславської міської ради при скорочені даної посади була однакова (ідентична, тотожна) посада сестри медичної з функціональної діагностики кабінету функціональної діагностики поліклініки 0.5 ст.

Як зазначив Верховний Суд у своїй постанові від 10 серпня 2022 року в справі №756/10674/19, оскільки обов`язок із працевлаштування працівника покладається на власника з дня попередження про вивільнення до дня розірвання трудового договору, за змістом частини третьої статті 49-2 КЗпП України роботодавець є таким, що виконав цей обов`язок, якщо працівникові були запропоновані всі інші вакантні посади (інша робота), які з`явилися на підприємстві протягом цього періоду і які існували на день звільнення.

Верховний Суд у своїй постанові від 26.05.2022 року в справі №331/267/20, вказав, якщо на момент скорочення на підприємстві в штатному розписі є вакантні посади, однак посадові інструкції до цих посад передбачають для претендентів наявність відповідного рівня освіти, спеціальних кваліфікаційних вимог, досвіду роботи тощо, яких у працівника, з котрим розривають трудовий договір за пунктом 1 частини першої статті 40 КЗпП України, немає, то роботодавець не зобов`язаний пропонувати такі посади працівнику.

Відтак, із огляду на вищенаведене, суд вважає, що відповідачем доведено дотримання приписів трудового законодавства, що ним запропоновано позивачці інші вакантні посади, що були наявними на час її звільнення з роботи, від яких вона відмовилась.

Крім цього, твердження позивача про те, що її не було звільнено 22 травня 2022 року, а 23 травня було запропоновано надати її щорічну відпустку на 5 календарних днів до 27 травня цього ж року і що остання повинна перебувати в трудових відносинах, є неправильним, оскільки позивач не була звільнена 22 травня 2022 року в зв`язку з тим, що 22 травня - був вихідний день (неділя), то днем закінчення строку був наступний робочий день, тобто 23 травня понеділок.

Відповідно до заяви позивача ОСОБА_1 та наказу № 86/к/тм від 23.05.2022 їй була надана відпустка за 2022 рік з 23 по 27 травня тобто на 5 днів, без вказівки про звільнення позивачки в останній день відпустки.

Згідно зі ст.3 ЗУ «Про відпустки» №504/96-ВР від 15.11.1996 року за бажанням працівника в разі його звільнення йому має бути надано невикористану відпустку з подальшим звільненням. Датою звільнення в такому разі є останній день відпустки.

Таким чином судом встановлено, що позивачці була надана відпустка на 5 днів без подальшого звільнення в останній день відпустки. Про подальше звільнення в останній день відпустки ОСОБА_1 не було відомо.

Що стосується відпустки без збереження заробітної плати з 30.05.2022, на яку претендує позивачка, то суду не надані докази звернення до відповідача належним чином с заявою, реєстрація цієї заяви та відсутній наказ про надання відповідної відпустки. Таким чином позивачка не довела перебування в трудових відносинах з відповідачем з 30.05.2022.

Представник відповідача в запереченнях на позов посилається на вимоги ст. 43 КЗпП згідно, якої передбачено розірвання трудового договору з підстав, передбачених пунктами 1 (крім випадку ліквідації підприємства, установи, організації) може бути проведено лише за попередньою згодою виборного органу (профспілкового представника) первинної профспілкової організації, членом якого є працівник.

Згідно протоколу зборів профспілкового комітету Бориславської міської організації профспілки працівників охорони здоров`я України КНП «Центральна міська лікарня м. Борислава» від 20 травня 2022 року №13 профспілковий комітет одноголосно не погодив розірвання трудового договору та не обґрунтувавши правову відмову такого рішення.

Позивачкою не оспорюється наказ про її звільнення з підстав порушення вимог ст.43 КзПП України, що відображено у письмовій відповіді представника позивача.

В Листі Міністерства соціальної політики України від 21 травня 2012 року №80/06/187-12 «Про переважне право на залишення на роботі», зазначено, що на практиці для виявлення таких працівників роботодавцем робиться порівняльний аналіз продуктивності праці і кваліфікації працівників. Таку ж правову позицію висловлював неодноразову у своїх постановах Верховний Суд зокрема від 02 червня 2020 року у справі №826/24208/15, від 21 лютого 2020 року у справі № 809/1353/16. та від 13 березня 2020 року у справі № 813/2688/16.

Дану правову позицію підтвердив також Верховний Суд від 21 лютого 2020 року у справі № 761/25605/17. А у постанові Верховного Суду від 31-січня 2018 року у справі № 824/3229/14а викладено висновок про те, що зміни в Організації виробництва і праці не можуть бути підставою зловживань та незаконного звільнення працівників, а незначні розширення в діяльності відповідача не є змінами в організації виробництва та праці. Тобто, скорочення чисельності або плату працівників, безумовно, є правом роботодавця, однак це не має бути підставою для зловживань та незаконного звільнення працівника. Крім того у постанові по справі № 761/25605/17 від 21 лютого 2020 року Верховний Суд наголосив на факторах, які можуть бути передумовою для скорочення чисельності або штату працівників, а також Верховний Суд підтверджує, що роботодавець не може безпідставно здійснювати скорочення штату чи чисельності працівників, а також вказує на обставини, які. мають бути підставною та передувати скороченню та вказують на те, що воно є законним та обґрунтованим.

Окрім того, Конвенцією Міжнародної організації праці про припинення трудових відносин з ініціативи роботодавця 1982 року у пункті а частини 2 статті 9 визначено, що тягар доведення наявності законної підстави для звільнення, як це визначено в статті 4 цієї Конвенції, лежить на роботодавці. Відтак, прийняття рішення про скорочення штату або чисельності працівників хоч і є правом роботодавця, однак таке право не є абсолютним, оскільки судом визначено невиключний перелік підстав, що свідчать про обґрунтованість такого рішення. Постановою Верховного Суду від 22 вересня 2020 року у справі № 161/7196/19 визначено, що «Однією з найважливіших гарантій для працівників при скороченні чисельності або штату є обов`язок власника підприємства чи уповноваженого ним органу працевлаштувати працівника....Оскільки обов`язок по працевлаштуванню працівника покладається на власника з дня попередження про вивільнення до дня розірвання трудового договору, за змістом частини третьої статті 49-2 КЗпП України роботодавець є таким, що виконав цей обов`язок, якщо працівникові були запропоновані всі інші вакантні посади (інша робота), які з`явилися на підприємстві протягом цього періоду і які існували на день звільнення».

Згідно п.19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.1992 № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» розглядаючи трудові спори, пов`язані зі звільненням за п.1 ст.40 КЗпП України, суди зобов`язані з`ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджався він за 2 місяці про наступне вивільнення. Відповідно до статті 43 Конституції України кожен має право на працю. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення. Згідно статті 22 КЗпП України та відповідно до Конституції України будь-яке пряме або непряме обмеження прав чи встановлення прямих або непрямих переваг при укладенні, зміні та припиненні трудового договору залежно від походження, соціального і майнового стану, расової та національної приналежності, статі, мови, політичних поглядів, релігійних переконань, членства у професійній спілці чи іншому об`єднанні громадян, роду і характеру занять, місця; проживання не допускається. Однією з найважливіших гарантій для працівників при скороченні - чисельності або штату є обов`язок власника підприємства чи уповноваженого ним органу працевлаштувати працівника. Таку правову позицію висловив Верховний Суд у складі колегії,суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 22 вересня 2020 року у справі №161/7396/Г9. Аналогічна правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 вересня 2018 року у справі № 800/538/17, провадження № 11-43 1 асі 18. У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 08 вересня 2021 року у справі № 721/910/19 (провадження № 61-4490св21) зазначено, що: «у разі скорочення посади, на якій працював незаконно звільнений працівник, для виконання рішення суду роботодавець повинен поновити працівника на рівнозначній посаді або внести відповідні зміни до штатного розкладу - ввести скорочену посаду, а якщо - підприємство, установа реорганізовані - рішення про поновлення працівника на роботі має бути виконано правонаступником. У Постанові Верховного Суду від 05 лютого 2020 року у справі № 725/3265/18 зазначено, що положення частини першої статті 235 КЗпП України, відповідно до якої у разі встановлення факту звільнення без законної підстави або з порушенням передбаченого законом порядку суд зобов`язаний поновити працівника на попередній роботі, а відтак, закон у таких випадках не наділяє орган, який розглядає трудовий спір, повноваженнями на обрання іншого способу захисту трудових прав.

Судом не надається оцінка Наказу «Про внесення змін у штатний розпис» від 21 березня 2022 року №102-к/тр, про скорочення з 22 травня 2022 року посади 0.5 ставки медичної сестри з функціональної діагности, так як він не є предметом оскарження.

Згідно до положень ч.2 ст. 235 КЗпП України правилами обчислення середнього заробітку, виходячи із заробітку за останні два календарні місяці роботи. Середній заробіток працівника визначається відповідно до ст.27 Закону України «Про оплату праці» за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року № 100 із змінами. Відповідно до п. 8 р. 4 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженої Кабінетом Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100, нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

Як встановлено в судовому засіданні посадові обов`язки сестри медичної функціональної діагностики кабінету медоглядів ідентичні посадовим обов`язкам сестри медичної з функціональної діагностики кабінету функціональної діагностики поліклініки, з якими ОСОБА_1 була ознайомлена та виконувала їх з 2018 року по день звільнення. Також встановлено, що кабінет медогляду та кабінет функціональної діагностики поліклініки це один кабінет, а послуги, які надаються в ньому відносяться до різних видів фінансування.

Відповідно до матеріалів справи, які підтвердженні сторонами та свідками в судовому засіданні на момент звільнення ОСОБА_1 27.05.2022 в зв`язку з скороченням штату за п.1 ст.40 КЗпП України була вакантною посада сестри медичної з функціональної діагностики кабінету функціональної діагностики поліклініки 0,5 ст., яка в подальшому скорочена 03.06.2022.

Таким чином, суд приходить до висновку про те, що відповідач запропоновав позивачці не всі вакантні на час проходження процедури вивільнення посади, чим порушив передбачений ст.49-2 КЗпП України порядок вивільнення працівника.

Позивачка не тільки не брала участі у проходженні процедури переважного права на залишення на роботі, а також їй були запропоновані не всі вакантні посади на час проходження процедури вивільнення.

На підставі наведеного позиція представника відповідача про те, що при звільненні відповідача була дотримана процедура переважного права на залишення на роботі, не заслуговує на увагу.

Виходячи з вищенаведеного, суд приходить до висновку про те, що звільнення позивача за п.1 ч.1 ст.40 КЗпП України відбулось з порушенням встановленої законодавством процедури розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу, тобто здійснене без законної підстави, наказ, яким позивача було звільнено з роботи, підлягає скасуванню, а сам позивач підлягає поновленню на попередній роботі.

Щодо позовних вимог про стягнення з відповідача середнього заробітку за час вимушеного прогулу, суд прийшов до наступних висновків.

Відповідно до пункту 5 розділу IV Порядку основою для визначення загальної суми заробітку, що підлягає виплаті за час вимушеного прогулу, є середньоденна (середньогодинна) заробітна плата працівника, яка згідно з п.8 цього Порядку визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених законодавством, - календарних днів за цей період.

Після визначення середньоденної заробітної плати як розрахункової величини для нарахування виплат працівнику здійснюється нарахування загальної суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу, яка обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді (абзац другий пункту 8 Порядку).

Вимушений прогул - це час, протягом якого працівник з вини власника або уповноваженого ним органу був позбавлений можливості працювати.

Період вимушеного прогулу позивачки становить - з 30.05.2022 (наступний день після звільнення) по 03.10.2022 (день винесення рішення судом), в зв`язку з тим що в державі запроваджено військовий стан святкові дні є робочими, тобто 101робочих днів.

Таким чином, підлягає стягненню з відповідача на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 31480,69грн (311,69 х 101), де 311,69 грн - середньоденний заробіток позивача, 101- кількість календарних днів вимушеного прогулу позивача.

Згідно з абз. 5 п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.12.1999 № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов`язком роботодавця та працівника, суд визначає зазначену суму без утримання цього податку й інших обов`язкових платежів, про що зазначає в резолютивній частині рішення.

5. Позиція суду.

Аналізуючи норми права чинного законодавства, які регулюють зазначені право- відносини, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємозв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов ОСОБА_1 до комунального некомерційного підприємства «Центральна міська лікарня м. Борислава» Бориславської міської ради про визнання наказу про звільнення незаконним та його скасування, поновлення на роботі, стягнення середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу підлягає задоволенню.

Судом встановлено порушення вимог, передбачених ст.49-2 КЗпП України порядок вивільнення працівника, тому необхідно визнати незаконним та скасувати наказ комунального некомерційного підприємства «Центральна міська лікарня м. Борислава» Бориславської міської ради № 193-к/тр від 27.05.2022 року «Про звільнення ОСОБА_1 ».

Також необхідно поновити ОСОБА_1 на посаді сестри медичної з функціональної діагностики кабінету медоглядів в Комунальному некомерційному підприємстві «Центральна міська лікарня м. Борислава» Бориславської міської ради.

На виконання положень ст.235 КЗпП України необхідно стягнути з Комунального некомерційного підприємства «Центральна міська лікарня м. Борислава» Бориславської міської радина користь ОСОБА_1 31480 (тридцять одна тисяча чотириста вісімдесят) грн. 69 коп. середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 30 травня 2022 року до 03 жовтня 2022 року включно (сума визначена без утримання податку з доходів фізичних осіб та інших обов`язкових платежів).

Відповідно п.п.2,4 ч.1 ст.430 ЦПК України підлягають задоволенню вимоги позову про негайне виконання рішення суду у частині поновлення ОСОБА_1 на роботі та в частині стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу в межах суми платежу за один місяць (середньомісячної заробітної плати).

6. Судові витрати.

Відповідно до ч.ч.1, 3 статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу.

Згідно ч.1,2.ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно п.1.ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються: 1) позивачі - у справах про стягнення заробітної плати та поновлення на роботі.

За подання позовної заяви позивач судовий збір не сплачував. Від сплати судового збору позивач звільнений на підставі ст. 5 Закону України «Про судовий збір».

Судом задоволені вимоги позивача по стягненню середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу, тобто майнові вимоги. Таким чином, з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір, пов`язаний з розглядом справи у сумі 992,40 грн.

Як встановлено в судовому засіданні позивачкою понесені витрати, пов`язані з розглядом справи, а саме витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 5000 грн., про що не заперечують сторони.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27.06.2018 року у справі №826/1216/16 зазначено, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі.

Відповідно до постанови Великої Палати Верховного Суду по справі №7б1/3840/15-ц від 20 вересня 2018 року на підтвердження розміру витрат на професійну правничу допомогу суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), розрахунок наданих послуг, документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Наявність документального підтвердження витрат на правову допомогу та їх розрахунок є підставою для задоволення вимог про відшкодування таких витрат.

На підтвердження витрат на правову допомогу нею 22 червня 2022 року було проведено оплату за надані послуги на картковий рахунок адвоката на підставі квитанції «Приватбанку» 0.0..1 від 22.06.2022 судових витрат на правову допомогу в сумі 5000 грн.

В зв`язку з задоволенням позовних вимог підлягають стягненню з Комунального некомерційного підприємства «Центральна міська лікарня м. Борислава» Бориславської міської ради на користь ОСОБА_1 витрати в розмірі 5000 (п`ять тисяч) грн

Керуючись ст. ст., 13, 81, 89, 133, 141, 263 265, 430 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до комунального некомерційного підприємства «Центральна міська лікарня м. Борислава» Бориславської міської ради про визнання наказу про звільнення незаконним та його скасування, поновлення на роботі, стягнення середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу, задовольнити.

Визнати незаконним та скасувати наказ комунального некомерційного підприємства «Центральна міська лікарня м. Борислава» Бориславської міської ради № 193-к/тр від 27.05.2022 року «Про звільнення ОСОБА_1 ».

Поновити ОСОБА_1 на посаді сестри медичної з функціональної діагностики кабінету медоглядів в Комунальному некомерційному підприємстві «Центральна міська лікарня м. Борислава» Бориславської міської ради.

Стягнути з Комунального некомерційного підприємства «Центральна міська лікарня м. Борислава» Бориславської міської ради() на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) 31480 (тридцять одна тисяча чотириста вісімдесят) грн. 69 коп. середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 30 травня 2022 року до 03 жовтня 2022 року включно (сума визначена без утримання податку з доходів фізичних осіб та інших обов`язкових платежів).

Рішення суду у частині поновлення ОСОБА_1 на роботі та в частині стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу в межах суми платежу за один місяць (середньомісячної заробітної плати) допустити до негайного виконання.

Стягнути з Комунального некомерційного підприємства «Центральна міська лікарня м. Борислава» Бориславської міської ради() на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) судові витрати в розмірі 5000 (п`ять тисяч) грн.

Стягнути з Комунального некомерційного підприємства «Центральна міська лікарня м. Борислава» Бориславської міської ради() на користь держави судовий збір в сумі 992 (дев`ятсот дев`яносто дві) грн. 40 коп.

Вступна та резолютивна частини рішення ухвалені, проголошені та вручені 03.10.2022. Повний текст рішення виготовлено 08.10.2022.

Рішення може бути оскаржено до Львівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому рішення суду не було врученим у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому відповідного рішення суду.

Рішення ухвалено та надруковано в єдиному примірнику в нарадчій кімнаті.

Позивач: ОСОБА_1 , адреса зареєстрованого місця проживання: АДРЕСА_1

Представник позивача: адвокат Романів І.Б., адреса: 82300, Львівська область, м. Борислав, вул. Лисенка, 9

Відповідач: комунальне некомерційне підприємство «Центральна міська лікарня м. Борислава» Бориславської міської ради, місцезнаходження: 82300, Львівська область, м. Борислав, вул. Куліша, 41а

Суддя Бориславського міського суду С.М. Ткачова