ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 594/465/22Головуючий у 1-й інстанції Губіш О.А.
Провадження № 22-ц/817/776/22 Доповідач - Костів О.З.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 жовтня 2022 року м. Тернопіль

Тернопільський апеляційний суд в складі:

головуючого - Костів О.З.

суддів - Міщій О. Я., Шевчук Г. М.,

розглянувши у письмовому провадженні цивільну справу № 594/465/22 за апеляційною скаргою Моторного (транспортного) страхового бюро України на рішення Борщівського районного суду Тернопільської області від 05 липня 2022 року (ухваленого суддею Губіш О.А.) у справі за позовом ОСОБА_1 до Моторного (транспортного) страхового бюро України про стягнення страхового відшкодування,

В С Т А Н О В И В:

У травні 2022 року ОСОБА_2 звернувся в суд із позовом до Моторного (транспортного) страхового бюро України (далі - МТСБУ) про стягнення страхового відшкодування.

В обґрунтування заявлених вимог позивач покликався на те, що 18 березня 2021 року о 11 годині 20 хв. відбулась ДТП за участю автомобіля марки «Citroen Jumpy», д.н.з. НОМЕР_1 , під його керуванням, та автомобіля «Volkswagen Sharan», д.н.з. НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_3 . Внаслідок ДТП позивач отримав тілесні ушкодження. Наявність причинно-наслідкового зв`язку між діями водія ОСОБА_3 та ДТП підтверджується обвинувальним актом у кримінальному провадженні №0000128. Крім того цивільно-правова відповідальність водія автомобіля «Volkswagen Sharan» ОСОБА_3 не застрахована жодною страховою компанією.

Позивачем через представника ТОВ «Юридична компанія «Відшкодування» подано заяву про виплату страхового відшкодування. Також, відповідачу надіслано лист з довідкою про тимчасову втрату працездатності позивача за період з 19 березня 2021 року по 29 березня 2021 року та з 30 березня 2021 року по 30 червня 2021 року. Проте, відповідач фактично своїм листом відмовив позивачу у виплаті страхового відшкодування, посилаючись на те, що перебіг строку для прийняття рішення про виплату страхового відшкодування припиняється до дати, коли страховику стане відомо про набрання рішенням у кримінальній справі законної сили.

У зв`язку із викладеним просив суд стягнути з відповідача на користь позивача відшкодування витрат на лікування в розмірі 27850.03 грн., відшкодування, пов`язане із тимчасовою втратою працездатності в розмірі 2400 грн. та відшкодування пов`язане із стійкою втратою працездатності в розмірі 108 000 грн.

Рішенням Борщівського районного суду Тернопільської області від 05 липня 2020 року позов задоволено частково.

Стягнуто з МТСБУ на користь ОСОБА_2 , відшкодування пов`язане з витратами на лікування в розмірі 27850.03 грн. Стягнуто з МТСБУ на користь ОСОБА_2 відшкодування пов`язане із тимчасовою втратою працездатності в розмірі 1909.09 грн. Стягнуто з МТСБУ на користь ОСОБА_2 відшкодування пов`язане із стійкою втратою працездатності в розмірі 108000 грн. Вирішено питання судових витрат.

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, МТСБУ подало на нього апеляційну скаргу, посилаючись на його незаконність та необґрунтованість, порушення судом норм матеріального та процесуального права. Вказує, що судом неповно встановлено фактичні обставини справи та дано невірну оцінку доказам.

Апеляційна скарга мотивована тим, що на момент подачі позивачем заяви про виплату страхового відшкодування, перебіг строку прийняття рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та його виплату був припинений, оскільки обставини ДТП від 18 березня 2021 року розглядалися в кримінальному провадженні №0000128. На думку МТСБУ, позивачем не надано достатньо доказів, які би беззаперечно доводили особу - винуватця ДТП, у результаті дій якої ОСОБА_2 отримав тілесні ушкодження. Тому на теперішній час не можна стверджувати про настання цивільно-правової відповідальності когось із учасників такої пригоди. Звертає увагу на те, що МТСБУ жодних прав позивача не порушувало, оскільки не відмовляло у виплаті відшкодування у цій справі. У випадку завершення відповідними органами влади розслідування обставин та причин настання ДТП, зокрема встановлення винуватця ДТП, МТСБУ повернеться до прийняття рішення по цій справі.

У зв`язку із викладеним просив рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким у задоволенні позову відмовити.

Відзив на апеляційну скаргу від учасників у справі до суду не надходив.

В судове засідання сторони не з`явилися, хоча були належним чином повідомленні про дату, час та місце розгляду справи.

Заслухавши доповідача, перевіривши матеріали справи, доводи, зазначені в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає виходячи із наступного.

За загальним правилом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом.

Судом встановлено наступні обставини.

18 березня 2021 року о 11 год. 20 хв. на 211 км автомобільної дороги Р-24 «Татарів Косів Коломия Борщів - Кам`янець-Подільський», неподалік с.Верхняківці Борщівської територіальної громади Чортківського району, водій ОСОБА_3 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, керуючи автомобілем «Volkswagen Sharan», д.н.з. НОМЕР_2 та рухаючись у напрямку м.Борщів, виїхав на смугу зустрічного руху, де допустив зіткнення з автомобілем «Citroen Jumpy», д.н.з. НОМЕР_1 , який під керуванням ОСОБА_2 рухався у зустрічному напрямку. Внаслідок ДТП, водій ОСОБА_3 та пасажири автомобіля «Citroen Jumpy» ОСОБА_4 та ОСОБА_5 загинули, а водій ОСОБА_2 отримав середньої тяжкості тілесні ушкодження.

Наведене вбачається з витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань, з якого вбачається, що відомості про вчинене кримінальне правопорушення внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000128 від 18 березня 2021, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст.286-1 КК України (а.с.12).

Із обвинувального акту у вказаному кримінальному провадженні, доданим до позовної заяви, вбачається наявність причинно-наслідкового зв`язку між діями водія ОСОБА_3 та ДТП (а.с.6-9).

Згідно копією витягу із сайту МТСБУ вбачається, що цивільно правова відповідальність водія автомобіля «Volkswagen Sharan» ОСОБА_3 не застрахована жодною страховою компанією, страховий поліс за державним номерним знаком НОМЕР_2 не знайдено (а.с.27).

Встановлено, що внаслідок дорожньо-транспортної пригоди від 18 березня 2021 року, позивач отримав тілесні ушкодження, у зв`язку з чим проходив курс лікування та реабілітації, а водій ОСОБА_3 загинув.

Згідно із випискою епікриз з історії хвороби №1137 хворого слідує, що позивач ОСОБА_2 , з 19 березня 2021 року по 29 березня 2021 року перебував на стаціонарному лікуванні у Чортківській центральній міській лікарні з приводу травм, отриманих внаслідок ДТП, із діагнозом: полі травма, закритий уламковий перелом середньої третини правого стегна зі зміщенням.32В-2., закритий уламковий черезвертельний перелом правого стегна зі зміщенням відламків 31 А2, закритий уламковий перелом с/З малогомілкової кістки зі зміщенням, пошкодження дистального між гомілкового синдесмозу. 44 С-3, обширна рана лівого колінного суглобу з дефектом м`яких тканин, забійна рана лобної ділянки справа (а.с.18).

Витрати на лікування, придбання медикаментів, медпрепаратів, медичного інвентарю, медичного обстеження, понесені позивачем на загальну суму 27850.03 грн., що підтверджується наданими платіжними документами.

Відповідно до довідки до акту огляду медико-соціальною експертною комісією Міністерства охорони здоров`я від 14 липня 2021 року, ОСОБА_2 встановлено другу групу інвалідності, за висновком про умови та характер праці протипоказана важка фізична праця, що підтверджується індивідуальною програмою реабілітації інваліда № 728 (а.с.33-35).

Згідно довідки про тимчасову втрату працездатності (лікування) потерпілого у дорожньо-транспортній пригоді від 20 жовтня 2021 року, позивач ОСОБА_2 , з 19 березня 2021 року по 29 березня 2021 року перебував на стаціонарному лікуванні у КНП «Чортківська центральна міська лікарня» у травматологічному відділенні з приводу закритого черезвертельного перелому правого стегна, закритого перелому с/з правого стегна зі зміщенням, перелому м/г кістки з ліва, рваної рани лівого колінного суглобу, а також на амбулаторному лікуванні з 30 березня 2021 року по 30 червня 2021 року (а.с.38).

31 травня 2021 року позивач через представника ТОВ «Юридична компанія «Відшкодування»» звернувся до МТСБУ з заявою про виплату страхового відшкодування у розмірі 30250.03 грн., яка складається з: відшкодування витрат на лікування 27850.03 грн., відшкодування, пов`язане із тимчасовою втратою працездатності 2400 грн., внаслідок ДТП, яка сталася 18 березня 2021 року (а.с.10-11).

19 серпня 2021 року до відповідача надіслано лист з довідкою про тимчасову втрату працездатності, видану ОСОБА_6 за період з 19 березня 2021 року по 29 березня 2021 року (а.с.38).

22 вересня 2021 року відповідачу надіслано лист з належно завіреною копією довідки до акту огляду медико-соціальною експертною комісією №431250 та належним чином завіреною копією індивідуальної програми реабілітації інваліда №728 (а.с.32).

03 листопада 2021 року відповідачу надіслано лист з довідкою про тимчасову втрату працездатності позивача за період з 19 березня 2021 року по 29 березня 2021 року та з 30 березня 2021 року по 30 червня 2021 року (а.с.36).

Листом від 20 серпня 2021 року за № 3-01-а/29658 МТСБУ повідомило позивача про відсутність правових підстав для виплати відшкодування з фонду захисту потерпілих відповідно до пп.«а» п.41.1 ст.41 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», оскільки для прийняття рішення щодо відшкодування шкоди МТСБУ необхідно отримати завірений належним чином документ, складений відповідною повноважною установою (вирок суду, постанова про закриття кримінального провадження тощо), що підтверджує відповідальність іншого учасника за скоєння ДТП (а.с.40).

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи апеляційний суд виходить з наступного.

Відповідно до частин першої і другої статті 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 ЦК України.

З огляду на вказані положення статті 509 ЦК України та з урахуванням вимог статей 11, 22, 23, 599, 1166-1168 ЦК України, факт завдання фізичній особі шкоди каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, якщо ця особа (потерпілий) не перебуває в договірних правовідносинах із особою, яка завдала шкоди, та/або якщо завдання такого роду шкоди не пов`язане з виконанням цими особами обов`язків за договором, породжує виникнення позадоговірного, деліктного зобов`язання. Воно виникає з факту завдання шкоди й припиняється належним виконанням у момент відшкодування потерпілому шкоди у повному обсязі особою, яка завдала шкоду. Сторонами деліктного зобов`язання класично виступають потерпілий (кредитор) і особа, яка завдала шкоди (боржник).

Відповідно до ч.ч.1, 2, 5 ст.1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід, тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.

Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Таким чином, вичерпний перелік випадків, коли не настає цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу як джерела підвищеної небезпеки - це якщо шкода була завдана внаслідок непереборної сили або мав місце умисел потерпілого.

Разом з тим правила регулювання деліктних зобов`язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою, якщо законом передбачено такий обов`язок.

Так, відповідно до ст.999 ЦК України, законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування). До відносин, що випливають з обов`язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства.

Відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (далі - обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності) регулюються Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» № 1961-IV від 01 липня 2004 року (далі - Закон), який спрямований на забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України.

Згідно з п.2.1 ст.2 Закону, відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регулюються Конституцією України, Цивільним кодексом України, Законом України «Про страхування», цим та іншими законами України і нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них. Якщо норми цього Закону передбачають інше, ніж положення інших актів цивільного законодавства України, то застосовуються норми цього Закону.

Згідно п.22.1 ст.22 Закону, у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Пунктом 23.1 статті 23 Закону визначено, що шкодою, заподіяною життю та здоров`ю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, є, зокрема, шкода, пов`язана із смертю потерпілого.

Відповідно до п.36.2 ст.36 Закону передбачено, що страховик, приймаючи рішення про виплату страхового відшкодування, зобов`язаний виплатити його в передбачений 90-денний строк з моменту отримання заяви про виплату страхового відшкодування. Тобто, вказана норма встановлює обов`язок страховика виплатити страхове відшкодування не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви.

Згідно зі статтею 39 Закону, МТСБУ є єдиним об`єднанням страховиків, які здійснюють обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів за шкоду, заподіяну третім особам. Участь страховиків у МТСБУ є умовою здійснення діяльності щодо обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. МТСБУ є непідприємницькою (неприбутковою) організацією і здійснює свою діяльність відповідно до цього Закону, законодавства України та свого статуту.

Відповідно до підпункту «а» пункту 41.1 статті 41 Закону, МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім шкоди, заподіяної транспортному засобу, який не відповідає вимогам пункту 1.7 статті 1 цього Закону, та майну, яке знаходилося в такому транспортному засобі.

Відповідно до статті 23 Закону, шкодою, заподіяною життю та здоров`ю потерпілого внаслідок дорожньо транспортної пригоди, зокрема, є: шкода, пов`язана з лікуванням потерпілого; шкода, пов`язана з тимчасовою втратою працездатності потерпілим; шкода, пов`язана із стійкою втратою працездатності потерпілим.

Відповідно до п.24.1 статті 24 Закону, у зв`язку з лікуванням потерпілого відшкодовуються обґрунтовані витрати, пов`язані з доставкою, розміщенням, утриманням, діагностикою, лікуванням, протезуванням та реабілітацією потерпілого у відповідному закладі охорони здоров`я, медичним піклуванням, лікуванням у домашніх умовах та придбанням лікарських засобів.

Мінімальний розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) за шкоду, пов`язану з лікуванням потерпілого, становить 1/30 розміру мінімальної заробітної плати у місячному розмірі, встановленої законом на дату настання страхового випадку, за кожний день лікування, підтверджений відповідним закладом охорони здоров`я, але не більше 120 днів (п.24.2 статті 24 Закону).

Відповідно до п. 24.3 статті 24 Закону, якщо страховику не надані документи, що підтверджують розмір витрат, зазначених у пункті 24.1 цієї статті, або їх документально підтверджений розмір є меншим, ніж мінімальний розмір, визначений відповідно до пункту 24.2 цієї статті, страховик здійснює відшкодування у розмірі, визначеному в пункті 24.2 цієї статті.

Відповідно до статті 25 Закону у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності потерпілим відшкодовуються не отримані доходи за підтверджений відповідним закладом охорони здоров`я час втрати працездатності. Доходи потерпілого оцінюються в таких розмірах: для непрацюючої повнолітньої особи - допомога у розмірі, не меншому мінімальної заробітної плати, встановленої чинним законодавством.

Відповідно до статті 1195 ЦК України, фізична або юридична особа, яка завдала шкоди каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я фізичній особі, зобов`язана відшкодувати потерпілому заробіток (дохід), втрачений ним внаслідок втрати чи зменшення професійної або загальної працездатності, а також відшкодувати додаткові витрати, викликані необхідністю посиленого харчування, санаторно-курортного лікування, придбання ліків, протезування, стороннього догляду тощо.

З матеріалів справи вбачається, що 18 березня 2021 року в 11 год. 20 хв. на 211 км автомобільної дороги Р-24 «Татарів Косів Коломия Борщів - Кам`янець-Подільський», неподалік с.Верхняківці Борщівської територіальної громади Чортківського району, водій ОСОБА_3 перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, керуючи автомобілем «Volkswagen Sharan», д.н.з. НОМЕР_2 та рухаючись у напрямку м.Борщів, виїхав на смугу зустрічного руху, де допустив зіткнення з автомобілем «Citroen Jumpy», д.н.з. НОМЕР_1 , який під керуванням ОСОБА_2 рухався у зустрічному напрямку. Внаслідок ДТП, водій ОСОБА_3 та пасажири автомобіля «Citroen Jumpy» ОСОБА_4 та ОСОБА_5 загинули, а водій ОСОБА_2 отримав тілесні ушкодження.

Судом встановлено, що цивільно правова відповідальність водія ОСОБА_3 автомобіля «Volkswagen Sharan» д.н.з. НОМЕР_2 не застрахована жодною страховою компанією.

Звертаючись до суду з даним позовом ОСОБА_2 вказав, що повідомив МТСБУ про виплату страхового відшкодування, проте відповідачем у встановлені закон строки виплату не здійснено.

20 серпня 2021 року відповідач повідомив позивача про відсутність правових підстав для виплати відшкодування з фонду захисту потерпілих відповідно до пп. «а» п.41.1 ст.41 Закону, оскільки для прийняття рішення щодо відшкодування шкоди МТСБУ необхідно отримати завірений належним чином документ, складений відповідною повноважною установою (вирок суду, постанова про закриття кримінального провадження тощо), що підтверджує відповідальність іншого учасника за скоєння ДТП.

Відповідно до абзацу першого пункту 36.1 статті 36 Закону страховик, керуючись нормами Закону, приймає вмотивоване рішення про здійснення страхового відшкодування або про відмову у здійсненні страхового відшкодування.

Виключний перелік підстав для відмови у здійсненні страховиком страхового відшкодування передбачений у статті 37 Закону.

Рішення страховика про відмову у здійсненні страхової виплати повідомляється страхувальнику у письмовій формі з обґрунтуванням причин відмови (пункт 37.2 статті 37 Закону).

Апеляційний суд звертає увагу на те, що відмова у виплаті страхового відшкодування через відсутність вироку суду не визначена у переліку ст.37 Закону.

Разом з тим обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її заподіювача, коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. Законом не покладається на позивача обов`язок доказування вини відповідача в заподіянні шкоди, він лише повинен довести факт заподіяння такої шкоди відповідачем та її розмір.

Такий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 03 грудня 2014 року у справі №6-183цс14.

Суд першої інстанцій правильно встановив, що ОСОБА_2 у відповідності до чинних норм законодавства, подав до МТСБУ заяву про страхове відшкодування, однак відповідач 20 серпня 2021 року відмовив у його виплаті.

Обґрунтованим є висновок суду першої інстанції про те, що відмова МТСБУ у виплаті страхового відшкодування через відсутність вироку суду є необґрунтованою та такою, що порушує право позивача на отримання страхового відшкодування.

Відповідно до статті 8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2021 рік» розмір мінімальної заробітної плати у місячному розмірі на день настання страхового випадку становить 6000 гривень.

З матеріалів справи слідує, що страхове відшкодування за шкоду, пов`язану з тимчасовою втратою працездатності позивача, складає 1909.09 грн., яка розраховується за період з 19 березня 2021 року по 29 березня 2021 включно (6000.00 грн. / 22 робочі дні у березні х 7 робочих днів тимчасової непрацездатності позивача у березні = 1909.09 грн.)

Крім того, страхове відшкодування за шкоду, пов`язану із стійкою втратою працездатності потерпілого внаслідок ДТП, складає 108000 грн. (18 мінімальних заробітних плат х 6000 грн.).

Доводи представника апелянта про те, що на момент подачі заяви про виплату страхового відшкодування представником позивачів перебіг строку прийняття рішення про здійснення страхового відшкодування та його виплату був припинений до ухвалення вироку, апеляційний суд відхиляє, оскільки наявність чи відсутність у страховика обов`язку з виплати страхового відшкодування замість завдавача шкоди не є предметом розгляду в кримінальному провадженні. Тому відсутність судового рішення у кримінальному провадженні не може бути підставою для відмови в задоволенні позовних вимог потерпілої особи до страховика про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок ДТП.

Аналогічний висновок викладений в постанові КЦС у складі Верховного Суду від 21 квітня 2022 року в справі № 447/2222/20.

У відповідності до ст.ст.12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини на які посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно з вимогами ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно ч.2 ст.78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно ч.2 ст.89 ЦПК України, жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Задовольняючи позов частково, судом першої інстанції правильно встановлено фактичні обставини справи та дано правильну оцінку доказам.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду та не впливають на їх правильність.

Норми матеріального права відповідно до спірних правовідносин, застосовані правильно.

Порушень норм процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення справи, колегією суддів не встановлено.

Відповідно до ст.375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у сукупності колегія суддів приходить до висновку про законність та обґрунтованість постановленого по даній справі рішення та відсутність підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд апеляційної інстанції,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Моторного (транспортного) страхового бюро України залишити без задоволення.

Рішення Борщівського районного суду Тернопільської області від 05 липня 2022 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Дата складення повного тексту постанови 10 жовтня 2022 року.

Головуючий

Судді