ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 жовтня 2022 року Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого - Лаченкової О.В.

суддів - Городничої В.С., Петешенкової М.Ю.

розглянула у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи

апеляційну скаргу ОСОБА_1 ,

на рішення Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 20 січня 2022 року,

по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення пені за несплату аліментів,-

ВСТАНОВИЛА:

В грудні 2021 року до Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська надійшов позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення пені за несплату аліментів.

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначив, що від шлюбу з відповідачем ІНФОРМАЦІЯ_1 вона народила доньку - ОСОБА_3 . 01.10.2013 року Бабушкінським районним судом м. Дніпропетровська по справі № 200/10879/13-ц винесено рішення про стягнення з відповідача на її корить аліментів у твердій грошовій сумі в розмірі 1000 грн. Однак, рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 13.01.2014 року ухвалено нове рішення про стягнення з відповідача на її користь аліментів на утримання доньки в розмірі ј частин усіх видів заробітку (доходів) щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з 06.07.2013 року до її повноліття. 03.10.2019 року Шевченківським відділом державної виконавчої служби м. Дніпра Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області було відкрито виконавче провадження № 60199747 за виконавчим листом, виданим на виконання вказаного рішення. Відповідач не виконує свого обов`язку щодо утримання своєї дитини, тому у нього на цей час виникла заборгованість зі сплати аліментів в загальному розмірі 63 846,30 грн. Розмір заборгованості за аліментами, визначений державним виконавцем, відповідачем в судовому порядку не оскаржено. Внаслідок того, що відповідач має заборгованість за аліментами, вона, у порядку ст. 196 СК України, нарахувала пеню у розмірі 1 % від суми несплачених аліментів у вигляді щомісячного платежу, належного до сплати, за кожен день прострочення. За її підрахунком, розмір пені станом на 22.12.2020 року становить 197 988 грн. 67 коп. Відповідно до ст. 196 СК України, розмір пені не може перевищувати 100% розміру заборгованості, тому розмір пені за несплату аліментів становить 63 846,30 грн.

Рішенням Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 20 січня 2022 року позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення пені за несплату аліментів - задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_2 (реєстраційний номер облікової картки платниці податків НОМЕР_2 , АДРЕСА_2 ) неустойку (пеню) за заборгованістю зі сплати аліменти на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка утворилась у період часу з 01.01.2019 року по 01.12.2020 року у сумі 55206 грн. 45 коп.

Стягнуто з ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_2 (реєстраційний номер облікової картки платниці податків НОМЕР_2 , АДРЕСА_2 ) витрати на правничу допомогу у сумі 3112 грн. 92 коп.

В іншій частині позовні вимоги залишено без задоволення.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 на рішення Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 20 січня 2022 року просить рішення Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 20 січня 2022 року по справі № 932/14383/20 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення пені за несплату заборгованості по аліментам - скасувати, прийняти по справі нове рішення, яким у задоволенні позовної заяви ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення пені за несплату заборгованості по аліментам - відмовити у повному обсязі.

Відзивів на апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 20 січня 2022 року від інших учасників справи до суду не надходило.

Оскільки апеляційним судом у складі колегії суддів не приймалось рішення про виклик учасників справи для надання пояснень у справі, то справа розглядатиметься в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи, а копія судового рішення у такому разі надсилається у порядку, передбаченому ч. 5 ст. 272 ЦПК України.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 13 січня 2014 року стягнуто з відповідача аліменти на утримання доньки ОСОБА_4 в розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менш 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з 06 липня 2013 року до її повноліття на користь матері ОСОБА_2 .

Відповідач з 2014 року сплачував аліменти у добровільному порядку, подавши рапорт про відрахування аліментів із його заробітної плати за місцем роботи - у Державній установі Дніпровська виправна колонія № 89.

У зв`язку зі зміною сімейних обставин - одруженням та народженням сина, відповідач у грудні 2018 року припинив добровільні відрахування аліментів із своєї заробітної плати.

21.05.2019 року Бабушкінським районним судом м. Дніпропетровська видано виконавчий лист по справі № 200/10879/13-ц про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 , на утримання доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , аліментів у розмірі ј частини від усіх видів заробітку (доходу) боржника, але не менше 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з 06.07.2013 року та до досягнення дитиною повноліття.

03.10.2019 року державним виконавцем Шевченківського відділу державної виконавчої служби м. Дніпра Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області Філіповою А.В. на підставі вказаного виконавчого листа відкрито виконавче провадження № 60199747.

Згідно з довідкою Шевченківського відділу державної виконавчої служби у м. Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) від 15.12.2020 року за № 03-2/58018/8, яка надана позивачкою, розмір заборгованості ОСОБА_1 зі сплати аліментів у виконавчому провадженні № 60199747 станом на 01.12.2020 року складає 63 846 грн. 30 коп.

Позивачем пеню за несплату аліментів нараховано за період часу з 01.01.2019 року по 01.12.2020 року, на належні до сплати у цей період часу щомісячні платежі.

Відповідно до наданої відповідачем довідки Шевченківського відділу державної виконавчої служби у м. Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) від 19.01.2021 року, станом на 01.01.2021 року його заборгованість за аліментами складає 54 294 грн. 14 коп. За виконаним державним виконавцем Візір О.О. розрахунком, з урахуванням утриманих із відповідача за місцем роботи сум, станом на 01.12.2020 року заборгованість складає 55 206 грн. 45 коп. (загальна сума заборгованості станом на 01.01.2021 року 54 294,14 грн. за мінусом сплаченої у січні суми 912 грн. 31 коп.).

Розрахунком заборгованості державного виконавця Візір О.О. враховано наведені відповідачем обставини утримання із його зарплатні коштів на утримання дитини у добровільному порядку.

У виконавчому провадженні № 60199747, постановою від 03.12.2020 року, відповідач піддавався штрафу на суму 30 241 грн. 80 коп.

Однак, рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 28.12.2020 року постанову виконавця від 03.12.2020 року про накладення штрафу скасовано.

Також, ухвалою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 23.06.2021 року, залишеною без змін постановою Дніпровського апеляційного суду від 14.12.2021 року, скаргу відповідача задоволено, визнано неправомірною та скасовано постанову державного виконавця Шевченківського відділу Державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південно-східного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Дніпро) Візір О.О. про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортними засобами від 18 листопада 2020 року у виконавчому провадженні № 60199747.

Цими судовими рішеннями, що мають преюдиційне значення для сторін, судом першої інстанції встановлено те, що копія постанови про відкриття виконавчого провадження боржнику рекомендованим листом, як це передбачено Законом України «Про виконавче провадження», не надсилалась, а тому відповідач не знав про відкриття щодо нього виконавчого провадження. 18 листопада 2020 року, тобто більш ніж через рік після відкриття виконавчого провадження, 03 жовтня 2019 року державним виконавцем ухвалені рішення, а саме: винесено Повідомлення про внесення відомостей про боржника до Єдиного державного реєстру боржників; Постанову про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України; Постанову про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві полювання; Постанову про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві користування зброєю; Постанову про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортними засобами; Постанову про арешт майна боржника; Постанову про арешт коштів боржника; Постанову про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника. При цьому прізвище боржника було неправильно зазначено як « ОСОБА_5 » замість « ОСОБА_5 ». На підставі листа з місця роботи боржника та наданих ним довідок про грошове забезпечення, державним виконавцем було здійснено перерахунок заборгованості зі сплати аліментів, про що свідчить розрахунок заборгованості державного виконавця Візір О.О. в ВП 60199747 від 27 листопада 2020 року і лише 27 листопада 2020 року державним виконавцем було виправлено помилку у прізвищі боржника - винесено Постанову про зміну (доповнення) реєстраційних даних, якою внесено зміни (доповнення) в автоматизованій системі виконавчого провадження, а саме: замість неправильного прізвища боржника: « ОСОБА_5 » - внесено правильне прізвище: « ОСОБА_5 » Факт бездіяльності державного виконавця у виконавчому провадженні № 60199747 визнаний і підтверджується стягувачем, оскільки 12 листопада 2021 року її представником адвокатом Гусаковою О.Б. було подано до відділу ДВС скаргу на бездіяльність державного виконавця Візір О.О. у виконавчому провадженні № 60199747 від 06 листопада 2020 року, з тексту якої вбачається, що державним виконавцем не вчинено будь-яких виконавчих дій у виконавчому провадженні. Отримавши цю скаргу представника стягувача, начальник Управління забезпечення примусового виконання рішень у Дніпропетровській області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), 26 листопада 2020 року надав доручення начальнику Шевченківського ВДВС у місті Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), який зобов`язав начальника Шевченківського ВДВС здійснити перевірку виконавчого провадження № 60199747. 30 листопада 2020 року за дорученням начальника Управління забезпечення примусового виконання рішень у Дніпропетровській області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) начальником Шевченківського ВДВС було проведено перевірку ВП № 60199747 та винесено Постанову № 60199747 про результати перевірки законності ВП № 60199747, з якої вбачається, що державні виконавці декілька разів звертались до ДФС за повідомленням РНОКПП боржника, декілька разів звертались до ДФС про наявні рахунки боржника і звідки дізнались про місце роботи та декілька разів звертались до Пенсійного фонду України, де дізнавались також про його місце роботи. Але навіть після отримання інформації про місце роботи боржника, державні виконавці не проводили необхідних виконавчих дій у даному виконавчому провадженні. Тобто, перевіркою встановлено, що рішення суду про стягнення з боржника аліментів у період з 03 жовтня 2019 року по листопад 2020 року не виконувалось через бездіяльність державного виконавця, а не з вини боржника. Встановлено, що державним виконавцем лише 18 листопада 2020 року (майже через рік після відкриття виконавчого провадження) було винесено Постанову про звернення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника та після її винесення направлено за місцем роботи скаржника. З цих підстав, колегія суддів погодилась із висновком суду першої інстанції про те, що у разі своєчасного направлена державним виконавцем Постанови про звернення на заробітну плату за місцем роботи боржника, заборгованість би взагалі не виникла, і не виникло б підстав для ухвалення рішення про заборону боржнику керування транспортним засобом.

Відповідно до вимог ст. 82 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. В цей же час, правова оцінка, надана судом певному факту при розгляді іншої справи, не є обов`язковою для суду.

Згідно з вимогами ст. 196 СК України, у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості. У разі застосування до особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду, заходів, передбачених частиною чотирнадцятою статті 71 Закону України "Про виконавче провадження", максимальний розмір пені повинен дорівнювати різниці між сумою заборгованості та розміром застосованих заходів примусового виконання, передбачених частиною чотирнадцятою статті 71 Закону України "Про виконавче провадження". Розмір неустойки може бути зменшений судом з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів.

Відповідно до постанови Верховного Суду від 14.12.2020 року по справі №661/905/19, неустойка (пеня) - це спосіб забезпечення виконання зобов`язання. Її завдання - сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Однак таку функцію неустойка виконує до моменту порушення зобов`язання боржником. Після порушення боржником свого обов`язку неустойка починає виконувати функцію майнової відповідальності. Це додаткові втрати боржника, майнове покарання його за невиконання або невчасне виконання обов`язку сплатити аліменти. Стягнення неустойки є санкцією за ухилення від сплати аліментів. Ухиленням від сплати аліментів слід вважати дії або бездіяльність винної особи, спрямовані на невиконання рішення суду про стягнення з неї на користь стягувача визначеної суми аліментів. Вони можуть виразитись як у прямій відмові від сплати встановлених судом аліментів, так і в інших діях (бездіяльності), які фактично унеможливлюють виконання вказаного обов`язку (приховуванні заробітку (доходу), що підлягає обліку при відрахуванні аліментів, зміні місця роботи чи місця проживання з неподанням відповідної заяви про необхідність стягування аліментів тощо). Тлумачення статті 196 СК України свідчить про те, що відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин. Перелік причин з яких утворилась заборгованість не з вини платника аліментів не є вичерпним і може встановлюватись судом у кожному випадку окремо на підставі поданих доказів.

Суд першої інстанції прийшов до правильного висновку, що відповідач, як особа, обізнана із своїм обов`язком зі сплати аліментів починаючи з 2014 року, допустив винну поведінку, у вигляді несплати аліментів починаючи з грудня 2018 року. Доводи відповідача про його необізнаність із фактом відкриття виконавчого провадження не заслуговують на увагу, оскільки обов`язок зі сплати аліментів він виконував упродовж кількох років, і підстави для припинення сплати аліментів були відсутні, оскільки відповідач свого постійного джерела доходу не втратив. Народження в іншому шлюбі дитини не звільняє відповідача від обов`язку утримання доньки, аліменти на користь якої присуджені у мінімальному розмірі. Норма ст. 196 СК України не обмежує стягувача у праві нарахування пені за несплату аліментів тільки у випадку відкриття виконавчого провадження. Одночасно з цим, відповідно до вимог ст. 18 ЦПК України, судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

З цих підстав, керуючись висновками, викладеними у постанові Верховного Суду від 25.04.2018 року по справі № 572/1762/15, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, шляхом стягнення пені, обмеженої розміром заборгованості зі сплати аліментів, відповідно до наданої відповідачем довідки від 19.01.2021 року в сумі 55206 грн. 45 коп.

Вирішуючи питання щодо стягнення витрат на правничу допомогу, суд першої інстанції виходив з наступного.

За приписами ч. 1, п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи, в тому числі, на правничу допомогу.

Згідно з вимогами ст. 134 ЦПК України, разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи. У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору.

Відповідно до вимог ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Право на професійну правничу допомогу гарантовано статтею 59 Конституції України, офіційне тлумачення якого надано Конституційним Судом України у рішеннях від 16 листопада 2000 року №13-рп/2000, від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009.

Так, у рішенні Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009 зазначено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема, в судах та інших державних органах, захист від обвинувачення тощо.

Згідно з вимогами ст. 15 ЦПК України, учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Відповідно до ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Аналогічні критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі "Двойних проти України" (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі "Гімайдуліна і інших проти України" (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі "East/West Alliance Limited" проти України", від 26 лютого 2015 року у справі "Баришевський проти України" (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим. У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Згідно з вимогами ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Як вбачається з матеріалів цивільної справи, позовну заяву готувала та подала до суду адвокат Гусакова О.Б. Договором про надання правової допомоги від 03.11.2020 року за № 78 визначено, що вартість гонорару адвоката становить 1800 грн. за одну годину, але не більше 15 000 грн., за винятком сплати вартості підготовки адвоката до кожного судового засідання, що складає 1000 грн. Відповідно до прибуткових касових ордерів №№ 49, 66, 71, позивачем сплачено за договором про надання правової допомоги № 78 грошові кошти у сумі 15 000 грн. Згідно з актом виконаних робіт від 01.04.2021 року, вартість робіт адвоката становить 21 600 грн., однак обмежена розміром гонорару за договором, що становить 15 000 грн., та складається з: консультації клієнта тривалістю одна година, вартістю 1800 грн.; ознайомлення з виконавчим провадження № 60199747 в Шевченківському ВДВС упродовж 1 години, вартістю 1800 грн.; аналізу законодавства та документів, що здійснені упродовж однієї години, вартістю 1800 грн.; збору доказів, на що витрачено три години, вартістю 5400 грн.; складення скарги на дії державного виконавця упродовж 1 години, вартістю 1800 грн.; подання скарги на дії державного виконавця упродовж 1 години, вартістю 1800 грн.; складення позовної заяви, на що витрачено дві години, вартістю 3600 грн.; копіювання додатків до позову у кількості сторін, на що витрачено одну годину, вартістю 1800 грн.; здійснення представництва у суді у вигляді подання позову до канцелярії, на що знадобилось одна година, вартістю 1800 грн.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що предметом розгляду у даній справі скарга на дії державного виконавця не була, тому підстави для відшкодування витрат на її складення відсутні.

Справа про стягнення пені за несплату аліментів є малозначною. Складення позовної заяви, з урахуванням наявної правової позиції Верховного Суду щодо порядку нарахування пені, не вимагає довготривалого аналізу законодавства чи консультування клієнта. Матеріали справи не містять доказів на підтвердження того факт, що адвокатом вживались дії зі збору доказів, оскільки відповідні запити чи заяви про ознайомлення з виконавчим провадження суду першої інстанції не надані. Обсяг письмових доказів є незначним та зводиться до копії виконавчого листа, копії постанови про відкриття виконавчого провадження, копії довідки про наявність заборгованості у виконавчого провадженні, копії розрахунку заборгованості за аліментними платежами.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Зазначені критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.

За викладених обставин, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, оскільки доведено виключно роботу адвоката зі складення позовної заяви, що коштувало позивачу 3600,00 грн., а оскільки інші витрати, не пов`язані зі сплатою судового збору, покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, з відповідача на користь позивача належить стягнути витрати на правничу допомогу в розмірі 3112,92 грн.

Відповідно до ч.3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частини перша та друга статті 77 ЦПК України).

Відповідно до ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Згідно зі ст.. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Задовольняючи частково позовні вимоги ОСОБА_2 , суд першої інстанції прийшов до правильного та обґрунтованого висновку, що відповідно до вимог ст. 196 СК України, у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості, а тому з відповідача на користь позивача слід стягнути пеню за несплату аліментів в розмірі 55206,45 грн. та витрати на правничу допомогу в розмірі 3112,92 грн.

Доводи апеляційної скарги, що суд першої інстанції не прийняв до уваги те, що відповідач був не обізнаний про відкриття виконавчого провадження, а тому пеня нараховувалась не законно, колегія суддів ставиться критично, оскільки обов`язок зі сплати аліментів відповідач виконував упродовж кількох років, і підстави для припинення сплати аліментів були відсутні, оскільки відповідач свого постійного джерела доходу не втратив й утримання своїх дітей є обов`язком батьків.

Посилання апелянта в апеляційній скарзі, що в нього на утриманні перебуває нова дружина та син 2019 року народження та потребують значних грошових коштів на утримання, а тому підстав для задоволення позовних вимог не має, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки наявність у відповідача нової сім`ї та народження дитини не звільняє відповідача від обов`язку утримання доньки, аліменти на користь якої присуджені у мінімальному розмірі.

Посилання апелянта в апеляційній скарзі на те, що суд першої інстанції безпідставно задовольнив частково позовні вимоги, колегія суддів не приймає до уваги оскільки, такі доводи зводяться до викладення обставин справи із наданням коментарів та тлумаченням норм чинного законодавства на власний розсуд, висвітлення цих обставин у спосіб, що є зручним для апелянта, що має за мету задоволення апеляційної скарги, а не спростування висновків суду першої інстанції.

Отже, суд першої інстанції повно і всебічно дослідив і оцінив обставини у справі та правильно визначив характер спірних правовідносин і закон, який їх регулює та застосував норми права, які регулюють ці правовідносини, вирішив спір з урахуванням меж заявлених вимог та конкретних обставин справи на підставі наданих сторонами доказів з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не містять передбачених законом підстав для скасування судового рішення.

Відповідно до ст.89 ЦПК України виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному повному та об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Відповідно до рішення «Проніна проти України» № 63566/00, §23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року, п. 1 статті 6 Конвенції ( 995_004) зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пунктом 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE (Серявін та інші проти України), №4909/04, §58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Таким чином, судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги суттєвими не являються і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Відповідно ст.141 ЦПК України суд апеляційної інстанції, залишаючи рішення суду без змін, не змінює розподіл судових витрат.

Керуючись ст.ст. 259, 367, 374, 375 ЦПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 20 січня 2022 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, установлених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Головуючий суддя О.В.Лаченкова

Судді В.С.Городнича

М.Ю.Петешенкова