ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/6287/22 Справа № 192/765/22 Суддя у 1-й інстанції - Щербина Н. О. Суддя у 2-й інстанції - Пищида М. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 жовтня 2022 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого Пищиди М.М.

суддів Ткаченко І.Ю., Деркач Н.М.

розглянувши у спрощеному позовному провадженні в місті Дніпро цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 20 липня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Моторного (транспортного) страхового бюро України про відшкодування шкоди,-

В С Т А Н О В И Л А:

У червні 2022 році ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Моторного (транспортного) страхового бюро України про відшкодування шкоди.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 14 грудня 2020 року біля с. Заповітне на 27 км автодороги Т-О805 Запорізької області Кам`янсько-Дніпровського району відбулась дорожньо-транспортна пригода, в якій водій ОСОБА_2 , керуючи автомобілем марки «ВАЗ-2108», номерний знак НОМЕР_1 , допустив лобове зіткнення з автомобілем марки «ВАЗ-21093», номерний знак НОМЕР_2 , під керуванням позивача.

Внаслідок ДТП позивач отримав тілесні ушкодження та було завдано шкоду його здоров`ю, яка пов`язана з лікуванням та з тимчасовою втратою працездатності.

Оскільки шкоду було завдано внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки - транспортного засобу «ВАЗ-2108», номерний знак НОМЕР_1 , а тому відповідальність за заподіяну шкоду настала у володільця джерела підвищеної небезпеки незалежно від наявності вини.

Станом на дату настання ДТП, відповідальність водія за шкоду майну, здоров`ю та/або життю третіх осіб не була застрахована, а 14 грудня 2020 року було внесено відомості про таку подію до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000419 з кваліфікацією по ст. 286 КК України та розпочато досудове розслідування.

Позивач зазначає, що внаслідок отриманих ним травм він знаходився на стаціонарному лікуванні та поніс витрати на лікування в сумі 50 354 гривні 47 копійок. Крім того, позивач зазначає, що він поніс витрати, які пов`язані тимчасовою втратою працездатності, які він оцінює в суму 2 999 гривень 88 копійок.

Враховуючи зазначене, позивач просив суд стягнути з Моторного (транспортного) страхового бюро України на користь ОСОБА_1 50 354,47 грн відшкодування, пов`язане з понесеними витратами на лікування; 2 999,88 грн відшкодування, пов`язане з тимчасовою втратою працездатності.

Рішенням Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 20 липня 2022 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Моторного (транспортного) страхового бюро України про відшкодування шкоди відмовлено.

Не погодившись з вказаним рішенням суду, ОСОБА_1 звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду та ухвалити нове судове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги посилається на те, що при винесенні рішення судом першої інстанції порушені норми матеріального та процесуального права.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду, в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що згідно обвинувального акту у кримінальному провадженні № 0000419 від 14 грудня 2020 року відносно ОСОБА_2 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, 14 грудня 2020 року біля с. Заповітне на 27 км автодороги Т-О805 Запорізької області Кам`янсько-Дніпровського району відбулась дорожньо-транспортна пригода, в якій водій ОСОБА_2 , керуючи автомобілем марки «ВАЗ-2108», номерний знак НОМЕР_1 , допустив лобове зіткнення з автомобілем марки «ВАЗ-21093», номерний знак НОМЕР_2 , під керування водія ОСОБА_1 (а.с.13-16).

Внаслідок ДТП ОСОБА_1 отримав тілесні ушкодження: поєднана травма голови, тулубу та кінцівок: закрита черепно-мозкова травма: забій головного мозку легкого ступеню, перелом кісток носу без зміщення кісткових уламків скальпована рана в лівій лобно-скроневій ділянці; закрита травма грудної клітки: вогнища забою в нижній частці правої легені, двосторонній малий гідраторакс; закриті переломи лівої вертлюгової западини, лівої сідничної кістки, лівої лонної кістки, гілки правої сідничної кістки, черезвертлюговий перелом лівої стегнової кістки із наступним проведенням метало остеосинтезу, скупчення крові в черевній порожнині, рана в ділянці середньої третини лівого стегна по латеральній поверхні; закриті переломи 3-5 плеснових кісток лівої стопи, перелом головки основної фаланги 5-го пальця лівої стопи; закриті переломи таранної та п`яткової кісток правої стопи зі зміщенням кісткових уламків із наступним проведенням метало остеосинтезу переломів; множинні садна в ділянках обличчя, тулуба та кінцівок. Виявлені тілесні ушкодження утворились за механізмом тупої травми, тобто від дії тупих предметів, та могли утворитися в умовах дорожньо-транспортної пригоди (а.с.13-16).

13 липня 2021 року позивач звернувся до відповідача з повідомленням про ДТП, з заявами про виплату страхового відшкодування в розмірі 50 354 гривні 47 копійок та 2 666 гривень 66 копійок (а.с.31).

08 серпня 2021 року позивач направив відповідачу документи для виплати страхового відшкодування, а відповідач листом від 08 вересня 2021 року повідомив, що для вирішення питання про відшкодування шкоди, позивачу необхідно надати зокрема копії матеріалів справи про адміністративне правопорушення, вирок суду, постанову про відмову в порушенні кримінальної справи, що підтверджує відповідальність іншого учасника ДТП (а.с.33).

Листом від 04 жовтня 2021 року відповідач повідомив позивача, що відповідно до вимог пп. «а» п.41.1 ст. 41 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння, зокрема транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність. Згідно інформації, отриманої з єдиного державного реєстру судових рішень, справа за фактом ДТП розглядається в суді. Після отримання інформації про прийняте рішення у судовій справі, МТСБУ повернеться до розгляду питання про відшкодування заподіяної шкоди (а.с.33 зворот).

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив із того, що досудове слідство у кримінальному провадженні за фактом ДТП, в результаті якого ОСОБА_1 отримав тілесні ушкодження, ще триває, вину особи у скоєному ДТП не встановлено. Оскільки страхова компанія не відмовляла у виплаті страхового відшкодування, а відповідно до положень пункту 36.2 статті 36 Закону України від 01 липня 2004 року № 1961-IV «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі Закон № 1961-IV) зупинила його виплату до отримання судового рішення у кримінальному провадженні, то звернення позивача до суду з позовом в цій справі є передчасним.

Колегія суддів не погоджується з такими висновками суду першої інстанції у зв`язку з наступним.

Згідно з частинами першоютретьою статті 22 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Якщо особа, яка порушила право, одержала у зв`язку з цим доходи, то розмір упущеної вигоди, що має відшкодовуватися особі, право якої порушено, не може бути меншим від доходів, одержаних особою, яка порушила право.

Згідно частин 1, 2 статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Згідно частин першої, другої, пятої статті 1187 ЦК України, джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Отже, виходячи з презумпції вини особи, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, умовами відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, є протиправність поведінки заподіювача шкоди, наявність цієї шкоди у потерпілого і причинного зв`язку між ними.

Головною особливістю відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, є те, що володілець небезпечного об`єкта зобов`язаний відшкодувати шкоду незалежно від його вини.

Разом з тим, відповідальність за шкоду, заподіяну джерелом підвищеної небезпеки, має свої межі, за якими відповідальність виключається. До них належать непереборна сила та умисел потерпілого.

Під умислом потерпілого слід розуміти усвідомлене бажання особи заподіяти шкоду. При цьому особа повинна розуміти значення своїх дій та керувати ними.

Обов`язок доведення умислу потерпілого або наявності непереборної сили законом покладається також на володільця джерела підвищеної небезпеки, оскільки діє цивільно-правова презумпція заподіювача шкоди.

Такі правові висновки викладені Верховним Судом у постановах від 05 червня 2019 року у справі № 466/4412/15-ц (провадження № 61-37654св18), від 15 серпня 2019 року у справі № 756/16649/13-ц (провадження № 61-26702св18), від 02 жовтня 2019 року у справі № 447/2438/16-ц (провадження № 61-26195св18), від 11 грудня 2019 року у справі № 601/1304/15-ц (провадження № 61-33216св18).

Відповідно до статті 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» метою здійснення обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, а також захист майнових інтересів страхувальників.

У статті 5 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначено, що об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу.

Згідно статті 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

Відповідно до ст. 23.1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», шкодою, заподіяною життю та здоров`ю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, є: шкода, пов`язана з лікуванням потерпілого; шкода, пов`язана з тимчасовою втратою працездатності потерпілим; шкода, пов`язана із стійкою втратою працездатності потерпілим; моральна шкода, що полягає у фізичному болю та стражданнях, яких потерпілий - фізична особа зазнав у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я

Згідно ст. 24 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у зв`язку з лікуванням потерпілого відшкодовуються обґрунтовані витрати, пов`язані з доставкою, розміщенням, утриманням, діагностикою, лікуванням, протезуванням та реабілітацією потерпілого у відповідному закладі охорони здоров`я, медичним піклуванням, лікуванням у домашніх умовах та придбанням лікарських засобів. Зазначені в цьому пункті витрати та необхідність їх здійснення мають бути підтверджені документально відповідним закладом охорони здоров`я. Мінімальний розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) за шкоду, пов`язану з лікуванням потерпілого, становить 1/30 розміру мінімальної заробітної плати у місячному розмірі, встановленої законом на дату настання страхового випадку, за кожний день лікування, підтверджений відповідним закладом охорони здоров`я, але не більше 120 днів. Якщо страховику (МТСБУ) не надані документи, що підтверджують розмір витрат, зазначених у пункті 24.1 цієї статті, або їх документально підтверджений розмір є меншим, ніж мінімальний розмір, визначений відповідно до пункту 24.2 цієї статті, страховик (МТСБУ) здійснює відшкодування у розмірі, визначеному в пункті 24.2 цієї статті.

Згідно з ст. 41 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім шкоди, заподіяної транспортному засобу, який не відповідає вимогам пункту 1.7 статті 1 цього Закону, та майну, яке знаходилося в такому транспортному засобі; За змістом статей 35, 36 зазначеного Закону, для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду подає страховику (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) заяву про страхове відшкодування.

Страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ), керуючись нормами цього Закону, приймає вмотивоване рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) або про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати). Рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) приймається у зв`язку з визнанням майнових вимог заявника або на підставі рішення суду, у разі якщо спір про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) розглядався в судовому порядку. Якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати (регламентної виплати) за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою.

Відповідне рішення страховик (МТСБУ) зобов`язаний прийняти протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування.

Підстави відмови у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати) визначені ст. 37 вказаного Закону, їх перелік є вичерпним і розширеному тлумаченню не підлягає.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц зазначено, що у випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди.

Правила регулювання деліктних зобов`язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою, - якщо законом передбачено такий обов`язок.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 отримав середньої тяжкості тілесні ушкодження, а також матеріальну шкоду внаслідок наїзду на нього автомобіля під керуванням ОСОБА_2 , який не застрахував свою цивільно-правову відповідальність.

Колегія суддів зазначає, що оскільки матеріальна шкода потерпілому заподіяна внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки, тому сама по собі відсутність у справі вироку чи іншого процесуального рішення відносно особи, яка керувала транспортним засобом, не звільняє МТСБУ від обов`язку відшкодувати матеріальну шкоду. Крім того, наявність або відсутність у діях заподіювача шкоди складу кримінального правопорушення не є підставою для відмови або затримки у відшкодуванні шкоди, завданої потерпілому.

При цьому відповідачем не подано і судом не установлено обставин про те, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

У зв`язку з наведеним, відмова у виплаті страхового відшкодування чи зупинення виплати до ухвалення вироку у кримінальному провадженні на підставі абзацу 4 п.36.2 статті 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», не може вважатись обгрунтованою, оскільки в даному випадку шкода, завдана внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки, тому відшкодовується незалежно від наявності вини завдавача шкоди.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач, внаслідок отриманих травм в ДТП з 14.12.2020 року по 16.12.2020 року знаходився на стаціонарному лікуванні в КНП СМСЧ ЕМР ЗО в хірургічному відділенні та з 16.12.2020 року по 31.12.2020 року знаходився на лікуванні в КНП ЗОКЛ ЗОР у відділенні травматології.

Позивачем на підтвердження понесених витрат долучено копії чеків (а.с. 25-28), відповідно до призначених медикаментів лікарем, вказаних у довідках за вищезазначений період лікування. Позивачем було понесено витрати на лікування в сумі 50 354,47 грн., що підтверджується платіжними документами.

Встановивши, що позивачем було надано усі документи, передбаченні ст. 35 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», колегія суддів дійшла до висновку про стягнення з відповідача на користь позивача 50 354,47 гривень страхового відшкодування.

Окрім того, у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності потерпілим відшкодовуються не отримані доходи за підтверджений відповідним закладом охорони здоров`я час втрати працездатності. Доходи потерпілого оцінюються в таких розмірах: для працюючої особи (особи, яка працює за трудовим договором) неотримана середня заробітна плата, обчислена відповідно до норм законодавства України про працю; для особи, яка забезпечує себе роботою самостійно, неотримані доходи, які обчислюються як різниця між доходом за попередній (до ДТП) календарний рік та доходом, отриманим у тому календарному році, коли особа була тимчасово непрацездатною; для непрацюючої повнолітньої особи допомога у розмірі, не меншому мінімальної заробітної плати, встановленої чинним законодавством. Якщо особа була в зазначеному статусі менше вказаних розрахункових термінів, то до уваги береться середньомісячний доход з розрахунку суми сукупного доходу такої особи за попередній до настання страхового випадку календарний рік та доход протягом фактичного терміну (повні місяці) перебування особи в зазначеному статусі (стаття 25 Закону № 1961-IV).

ОСОБА_1 , який офіційно не працевлаштований та був тимчасово непрацездатний внаслідок ДТП спричинено шкоду, що пов`язана з тимчасовою втратою працездатності з 14.12.2020 року по 31.12.2020 року 18 днів х 166,66(5000,00х1/30)=2999,88 грн, що підтверджується довідками про тимчасову втрату працездатності потерпілого ОСОБА_1 у ДТП.

Враховуючи зазначене, розмір відшкодування, що підлягає до стягнення з відповідача, в якості грошової компенсації за спричинену позивачу шкоду, пов`язану з тимчасовою втратою працездатності, становить 2999,88 грн.

За таких обставин рішення суду першої інстанції не відповідає вимогам ст. 263 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості, зазначені вище порушення призвели до неправильного вирішення спору, що відповідно п.2 ч.1 ст. 376 ЦПК України є підставою для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду з ухваленням нового рішення по справі про задоволення заявлених позовних вимог.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд враховує, що відповідно до положень ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно з частиною 6 статті 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Позивач відповідно до ст. 5 Закону України «Про судовий збір» звільнений від сплати судового збору, тому судовий збір в розмірі 1488,6 грн. підлягає стягненню з Моторного (транспортного) страхового бюро України на користь держави.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 381, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 20 липня 2022 року скасувати та ухвалити нове рішення.

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Моторного (транспортного) страхового бюро України про відшкодування шкоди задовольнити.

Стягнути з Моторного (транспортного) страхового бюро України на користь ОСОБА_1 відшкодування, пов`язане з понесеними витратами на лікування в розмірі 50 354,47 грн;

Стягнути з Моторного (транспортного) страхового бюро України на користь ОСОБА_1 відшкодування, пов`язане з тимчасовою втратою працездатності в розмірі 2 999,88 грн.

Стягнути з Моторного (транспортного) страхового бюро України на користь держави 1488,6 грн. в рахунок судового збору.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному поряду безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Судді: