Шаргородський районний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 жовтня 2022 року

м. Шаргород

Справа № 152/844/22

Провадження № 2/152/271/22

Шаргородський районний суд Вінницької області у складі головуючого судді Соколовської Т.О., з участю секретаря судового засідання Шалавінської В.В. , позивача ОСОБА_1 , відповідача ОСОБА_2 , розглянувши у спрощеному позовному провадженні з повідомленням (викликом) учасників справи цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів,

встановив:

I. Виклад позицій позивача та відповідача

01 вересня 2022 року ОСОБА_1 (далі позивач) звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 (далі відповідач) з вимогою про стягнення аліментів на утримання малолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в твердій грошовій сумі в розмірі 4000 грн, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня подачі позову до суду і до повноліття доньки, посилаючись на те, що відповідач з сім`єю не проживає, добровільно регулярної матеріальної допомоги на утримання дитини не надає, чим ставить сім`ю у скрутне матеріальне становище.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 підтримала позовні вимоги, просила суд стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання доньки у розмірі, вказаному у позовній заяві та витрати на надання професійної правничої допомоги у розмірі 2000 грн.

Відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні позовні вимоги визнав частково. Зазначив, що він по мірі можливості надає дочці фінансову допомогу, у даний час не працює і має змогу сплачувати аліменти у розмірі не більшому, як 2500 грн.

ІІ. Заяви (клопотання) учасників справи

Заяв та клопотань, пов`язаних із розглядом справи, від учасників справи не надходило.

ІІІ. Процесуальні дії у справі

01 вересня 2022 року ухвалою суду позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів залишено без руху (а.с.15-16).

В строк наданий ухвалою суду від 01.09.2022 позивачем усунуто зазначені в даній ухвалі недоліки (а.с.18-20).

Ухвалою суду від 08 вересня 2022 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Цією ж ухвалою прийнято рішення про розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження. Розгляд справи призначено на 28 вересня 2022 року, з повідомленням (викликом) сторін (а.с.21).

Вказаною ухвалою суду відповідачеві запропоновано надати в 15-денний строк з дня отримання даної ухвали подати відзив на позовну заяву.

Ухвалу суду від 08.09.2022 направлено на адресу відповідача ОСОБА_2 , яку він отримав 13.09.2022 (а.с.24).

26.09.2022 до суду надійшов відзив відповідача ОСОБА_2 (а.с.25-33).

28.09.2022 за клопотанням позивача, розгляд справи відкладено на 12.10.2022 (а.с.34).

05.10.2022 до суду надійшла відповідь ОСОБА_1 на відзив ОСОБА_2 (а.с.36 - 44).

ІV. Фактичні обставини, встановлені Судом та зміст спірних правовідносин

Судом встановлено, що сторони з 13.09.2009 перебували у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Шаргородського районного суду Вінницької області від 03.10.2018 розірвано (а.с. 3-7).

Під час перебування у шлюбі у сторін даного цивільно - правового спору ІНФОРМАЦІЯ_2 народилася дочка ОСОБА_4 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , виданого виконавчим комітетом Юхимівської сільської ради Шаргородського району Вінницької області 10.04.2010 (а.с.12).

Відповідач ОСОБА_2 з сім`єю не проживає, регулярної матеріальної допомоги на утримання дочки не надає. Дитина проживає біля позивача та знаходиться на її утриманні, що підтверджується довідкою виконавчого комітету Мурафської сільської ради Жмеринського району Вінницької області №293 від 05.09.2022 (а.с.19).

Перешкод для пред`явлення позову про стягнення аліментів, судом не встановлено.

V. Норми права, які застосовує суд, мотиви їх застосування

Спірні правовідносини, що виникли між сторонами регулюються положеннями Конституції України, СК України. ЗУ «Про охорону дитинства».

Статтею 51 Конституції України передбачені права дітей на матеріальне утримання з боку батька та права на їх повноцінне життя та всебічний розвиток.

Відповідно до ст.ст. 3, 18, 27 Конвенції про права дитини (ратифікована Постановою ВР України №789 -Х11 від 27.02.1991 року), батьки зобов`язані утримувати дітей до повноліття та несуть відповідальність за виховання, розвиток і утримання дитини; у всіх діях щодо дітей … першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини; кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для фізичного, духовного і соціального розвитку дитини.

Згідно ст. 8 ЗУ «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Відповідно до ст. 150 Сімейного Кодексу України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної освіти, готувати її до самостійного життя.

Статтею 5 Протоколу №7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен із подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають із вступу в шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Ця стаття не перешкоджає державам вживати таких заходів, що є необхідними в інтересах дітей.

За приписами ч. 8 ст. 7 СК України, регулювання сімейних відносин має здійснюватись з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї.

Відповідно до ч. 9 ст. 7 СК України, сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.

Згідно з положеннями ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини.

Сімейне право встановлює принцип рівності прав та обов`язків як батька, так і матері, передбачає здійснення батьківських прав та обов`язків відповідно до інтересів дітей.

Статтею 141 СК України передбачено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Відповідно до ст. 150 Сімейного Кодексу України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної освіти, готувати її до самостійного життя.

У пункті 54 рішення ЄСПЛ у справі «Хант проти України» від 07.12.2006 зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (рішення у справі "Ослон проти Швеції" №2 від 27.11.1992) і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків.

За умовами частин першої та другої статті 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

За змістом ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними (ч. 1 ст. 181 СК України).

За приписами ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються в частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.

За приписами ч. 1 ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує, серед іншого: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; інші обставини, що мають істотне значення.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів (ч. 2 ст. 182 СК України).

Якщо платник аліментів має нерегулярний дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі, яка підлягає індексації відповідно до закону (ч.ч.1, 2 ст.184 СК України)

Підстави визначення розміру аліментів у частках до заробітку (доходу) або у твердій сумі визначаються з урахуванням як положень статті 182 СК України, так і положень статей 183, 184 СК України.

VІ. Висновки суду

Згідно з вимогами ст.ст. 81, 263, 264 ЦПК України та принципу оцінки доказів (ст.89 ЦПК України) суд перевірив доводи сторін як у підтвердження, так і в заперечення позову та факти, які підлягають встановленню, з метою з`ясування та дослідження матеріального стану, стану здоров`я відповідача, наявність у відповідача інших дітей і непрацездатних членів сім`ї, його спроможності сплачувати аліменти на утримання малолітньої дочки у розмірах, визначених у позовній заяві.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення у справі «Проніна проти України» від 18 липня 2006 року).

При вирішенні даного цивільно - правового спору судом встановлено сукупність юридичних фактів, які зобов`язують ОСОБА_2 утримувати малолітню дочку - ОСОБА_5 , 2010 року народження, яка проживає з матір`ю - ОСОБА_1 , потребує матеріальних витрат на її утримання з урахуванням зростання цін на споживчі товари і послуги, інфляцію тощо, забезпечення належного рівня її життя, необхідного для фізичного, розумового, духовного, морального, соціального розвитку, придбання ліків та наявність у батька можливості сплачувати аліменти.

Вказані обставини є підставою для часткового задоволення позовних вимог ОСОБА_1 про стягнення з відповідача ОСОБА_2 аліментів на утримання дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

При визначенні розміру аліментів суд, відповідно до ст. 182 СК України, враховує матеріальне становище платника аліментів і приходить до висновку, що відповідач ОСОБА_2 є здоровою, молодою (32 роки), працездатною людиною, зобов`язаний утримувати власну дитину та спроможний сплатити аліменти на її утримання в твердій грошовій сумі в розмірі 3000 грн., яка підлягає індексації відповідно до закону, щомісячно, починаючи з 01.09.2022 і до повноліття доньки, враховуючи, що вказаний розмір аліментів не є меншим ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Законом України «Про Державний бюджет України на 2022 рік» прожитковий мінімум для дітей вікoм від 6 до 18 років з 1 липня 2022 року становить - 2744 гривень на місяць. Позивач, як мати несе рівні з відповідачем витрати по утриманню дитини, але при цьому доглядає дочку на відміну від відповідача, що впливає на її можливість покращити заробіток, тому розмір аліментів в твердій грошовій сумі в розмірі 3000 грн забезпечить надійний захист інтересів дитини та отримання нею надійного стабільного матеріального утримання з боку батька.

При цьому суд виходить із захисту інтересів перш за все самої дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності, збереження того рівня життя, який дитина має тоді, коли утримується обома батьками та отримує надійне стабільне матеріальне утримання як з боку матері, так і з боку батька.

За таких обставин суд приходить до висновку, що право малолітньої ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 на матеріальне утримання з боку батька ОСОБА_2 порушено і підлягає судовому захисту.

Поряд з цим не підлягає задоволенню вимога ОСОБА_1 про стягнення з ОСОБА_2 аліментів у розмірі «не меншим ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку», з наступних підстав.

Згідно ч. ч. 1-3 ст.184 СК України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше. За заявою одержувача аліментів індексація може бути здійснена судом за інший період. Той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Отже, нормою статті 184 СК України не передбачено право суду, під час розгляду справи в порядку позовного провадження та ухвалення рішення про стягнення аліментів у твердій грошовій сумі, вказувати у його резолютивній частині положення про те, що визначений у твердій грошовій сумі розмір аліментів повинен бути не меншим ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Зазначена вимога покладається на суд лише в порядку наказного провадження (ч. 3 ст. 184 СК України).

Відповідно до висновку Верховного Суду, висловленого в постанові від 12 вересня 2018 року у справі № 459/2181/17, який підлягає врахуванню судом першої інстанції відповідно до вимог ч. 4 ст. 263 ЦПК України, стягнення аліментів у розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку суперечить вимогам сімейного законодавства, яке визначає, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Отже, суд не визначає мінімальний розмір аліментів на одну дитину, оскільки такий встановлюється законом, а не судовим рішенням. При присудженні аліментів, суд враховує, що їх розмір на одну дитину не може бути меншим, ніж визначений законом, зокрема, частиною другою статті 182 СК України.

VІІ. Розподіл судових витрат

Відповідно до положень статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 ЦПК України).

Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді, ефективно захиститись у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору.

Згідно вимог ч.6 ст.141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.

Таким чином, підлягає стягненню з відповідача ОСОБА_2 судовий збір в сумі 992,40 грн.

За правилами ст.137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони… За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами.

Статтею 59 Конституції України гарантується кожному право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Статтею 133 ЦПК України передбачено, що витрати на професійну правничу допомогу входять до витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача (ч.2 ст.141 ЦПК України).

Виходячи зі змісту ч.2 ст.137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката складаються з гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану із справою, включаючи підготовку її до розгляду, збір доказів, обсяг наданих послуг і виконаних робіт та їх вартість, що сплачена відповідною стороною. Розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення витрат, з урахуванням детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

У частинах четвертій - шостій статті 137 ЦПК України визначено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта 263 ЦК України).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року в справі № 755/9215/15-ц та в постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 03 жовтня 2019 року в справі № 922/445/19 міститься правовий висновок про те, що розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги у разі надання відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою.

У постанові Верховного Суду від 21 жовтня 2021 року в справі № 750/2055/20 вказано, що при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд має враховувати конкретні обставини справи, загальні засади цивільного законодавства та критерії відшкодування витрат на професійну правничу допомогу. Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), розрахунок наданих послуг, документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних з наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).

Отже, якщо стороною буде документально доведено, що нею понесено витрати на правову допомогу, а саме: надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні цих витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення. Аналогічна позиція викладена Верховним Судом у постанові від 14 квітня 2021 року у справі № 757/60277/18-ц.

ОСОБА_1 просила суд стягнути з ОСОБА_2 на її користь витрати на професійну правничу допомогу адвоката відповідно до документів, що подані разом з заявою по суті.

На підтвердження витрат на професійну правничу допомогу адвокатом Мєнковим Є.П. подано до суду копію договору про надання професійної правничої допомоги від 27.08.2022, свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю № 646, видане на ім`я Мєнкова Є.П. 25.05.2009, акти здачі - прийняття наданих послуг згідно договору про надання допомоги від 29.08.2022 та від 03.10.2022, квитанції № 15/22 від 29.09.2022 та №21/22 від 03.10.2022 про оплату ОСОБА_1 послуг адвоката Мєнкова Є.П. (а.с.45 - 48).

Згідно актів здачі - прийняття наданих послуг від 29.08.2022 та 03.10.2022 адвокатом Мєнковим Є.П. були виконані слідуючі послуги: надання консультації та складання позовної заяви - 1000 грн., надання консультації та складання відповіді на відзив - 1000 гривень.

Вказані докази підтверджують факт понесення позивачем витрат на професійну правничу допомогу та їх розмір у сумі 2000 грн.

Така сума на переконання суду є співмірною зі складністю справи та виконаною роботою адвокатом Мєнковим Є.П., відповідає критеріям розумності, співмірності та ґрунтується на вимогах закону.

Відповідач ОСОБА_2 до суду заяви про зменшення витрат на професійну правничу допомогу не подавав.

В силу ст. 430 ЦПК України рішення суду про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць підлягає негайному виконанню.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 2-5, 7, 8, 10 - 13, 81, 83, 89, 133,137 141, 247, 258, 259, 263 - 265, 268, 273, 279, 430 ЦПК України, на підставі ст. ст.51, 59 Конституції України, ст.ст. 3, 18, 27 Конвенції про права дитини, ст. 5 Протоколу № 7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 4 листопада 1950 р., ратифікована Україною 17 липня 1997 р.), ст.ст.8, 12 ЗУ «Про охорону дитинства», ст.ст. 141, 150, 155, 180-184, 191 СК України, суд, -

у х в а л и в:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання малолітньої дочки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 в твердій грошовій сумі в розмірі 3000 (три тисячі) гривень щомісячно, починаючи з 01 вересня 2022 року і до досягнення дочкою повноліття, з наступною індексацією зазначеного розміру відповідно до Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» від 03.07.1991 в редакції Закону від 06.02.2003.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати на надання професійної правничої допомоги в розмірі 2000 (дві тисячі) гривень.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 до Державного бюджету (стягувач до Державного бюджету (стягувач - Державна судова адміністрація України, отримувач коштів - ГУК у м. Києві /м. Київ/ 22030106, код за , банк отримувача Казначейство України (ЕАП), рахунок отримувача UA0026001, код класифікації доходів бюджету 22030106) судовий збір в сумі 992 (дев`ятсот дев`яносто дві) гривні 40 коп.

Рішення в частині стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць підлягає негайному виконанню.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду (ч.ч.1, 2 ст.273 ЦПК України).

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду (п.1 ч.2 ст.354 ЦПК України).

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин (ч.3 ст.354 ЦПК України).

Якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред`явлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них (ч.4 ст.273 ЦПК України).

Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), суд за заявою учасників справи та осіб, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки (у разі наявності у них права на вчинення відповідних процесуальних дій, передбачених цим Кодексом), поновлює процесуальні строки, встановлені нормами цього Кодексу, якщо визнає причини їх пропуску поважними і такими, що зумовлені обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином. Суд може поновити відповідний строк як до, так і після його закінчення. Суд за заявою особи продовжує процесуальний строк, встановлений судом, якщо неможливість вчинення відповідної процесуальної дії у визначений строк зумовлена обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином.

Ім`я (найменування) сторін:

позивач - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , жителька АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 , паспорт громадянина України НОМЕР_3 , виданий Шаргородським РВ УМВС України у Вінницькій області 16.12.2008;

відповідач - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , житель АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_4 , паспорт громадянина України НОМЕР_5 , виданий Шаргородським РВ УМВС України у Вінницькій області 20.02.2006.

Рішення ухвалено та проголошено 12.10.2022.

Головуючий суддя: Т.О. Соколовська