Справа №161/1635/22
Провадження №2/155/258/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.10.2022 м. Горохів

Горохівський районний суд Волинської області в складі:

головуючого судді Сметани В.М.,

при секретарі судових засідань Воронюк Н.М.,

за участі: позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача ОСОБА_2 ,

відповідача ОСОБА_3 ,

представника відповідача ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , про стягнення коштів

УСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 , 01 лютого 2022 року звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3 , про стягнення коштів.

Свої вимоги мотивує тим, що 03 листопада 2021 року в місті Луцьк на вулиці Словацького, сталася ДТП за участю водія автомобіля марки CITROEN моделі C5 державний номерний знак НОМЕР_1 ОСОБА_3 , та водія автомобіля марки CITROEN моделі C4 державний номерний знак НОМЕР_2 ОСОБА_1 , внаслідок якої транспортні засоби отримали механічні пошкодження. Протоколом про адміністративне правопорушення від 03 листопада 2021 року зафіксоване зазначене ДТП та вказано, що воно сталося через порушення правил дорожнього руху ОСОБА_1 .

Зазначає, що з метою гарантування відшкодування матеріальних збитків, позивачем було надано ОСОБА_3 , кошти в сумі 1000 доларів США, за пошкодження авто, різницю коштів останній зобов`язався повернути після ремонту автомобіля.

Вказує, що матеріальний збиток, завданий власнику автомобіля марки CITROEN моделі C5 державний номерний знак НОМЕР_1 ОСОБА_3 , згідно висновку експертного автотоварознавчого дослідження №07-D/99/4 від 14 листопада 2021 року становить 35597,96 гривень.

Зазначена сума страхового відшкодування була перерахована відповідчау страховою компанією АС «СГ ТАС».

Також, вказує, що відповідач після отримання стархового відшкодування, кошти в розмірі 1000 доларів США не повернув.

Враховуючи вищезазначене, з врахуванням збільшених позовних вимог, просить стягнути з відповідача в її користь 36568,00 гривень, 4000 гривень правничої допомоги, а також судові витрати.

Ухвалою судді Луцького міськрайонного суду Волинської області від 04 березня 2022 року відкрито провадження у справі, постановлено здійснювати розгляд справи в порядку загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання.

Ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 31 березня 2022 року цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , про стягнення коштів, передано за підсудністю до Горохівського районного суду Волинської області.

Ухвалою судді Горохівського районного суду Волинської області від 10 травня 2022 року прийнято до провадження вищезазначену цивільну справу та призначено підготовче судове засідання.

На адресу суду 26 травня 2022 року від представника відповідача адвоката Антонюка Романа Валерійовича надійшов відзив на позовну заяву, в якому він вказував, що позовна заява необґрунтована, а позовні вимоги такими, що не підлягають задоволенню. Зазначає, що страхова компанія здійснила виплату в сумі 35597,96 гривень. Згідно висновку експертного автотоварознавчого дослідження №07-D/99/4 від 14 листопада 2021 року становить 35597,96 гривень, однак, звертає увагу, що згідно ж того висновку, вартість робіт становить 10150,00 гривень, вартість матеріалів становить 11675,71 гривень вартість складових, що підлягають заміні під час ремонту становить 31039,55 гривень, що в загальні сумі складає 51865,26 гривень і саме ця сума згідно розрахунку суми страхового відшкодування є завданою шкодою на думку страхової компанії, а тому відсутні підстави для повернення кошів позивачу, оскільки виплаченої суми є недостатньо для відшкодування завданих збитків. Враховуючи вищенаведене, просить відмовити в задоволені позовних вимог, а також стягнути з позивача на користь відповідача витрат на професійну правову допомогу в сумі 8000,00 гривень.

Протокольною ухвалою суду від 23 серпня 2022 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.

Позивач та її представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали повністю та просили їх задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві.

Відповідач та його представник в судовому засіданні позовні вимоги не визнали та просили відмовити в їх задоволені з підстав, викладених у відзиві. Також представник відповідача звертав увагу суду, що відповідно до висновку експерта №1-6/22 від 20 липня 2022 року, вартість відновлювального ремонту автомобіля відповідача складає 91551 гривню 70 копійок.

Заслухавши пояснення учасників справи, кожного зокрема, дослідивши письмові докази в справі, суд дійшов до наступного висновку.

Частиною 1 статті 4 ЦК України, визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно з ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Статтею 15 ЦК України, передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Стаття 16 ЦК України, передбачає, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до вимог ч.ч.1, 5, 6 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч.1 ст.80 ЦПК).

Відповідно до п.4 ч.3 ст.129 Конституції України, основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведеності перед судом їх переконливості.

Судом встановлено, що 03 листопада 2021 року в місті Луцьк на вулиці Словацького сталася дорожньо-транспортна пригода за участю водія автомобіля марки CITROEN моделі C5 державний номерний знак НОМЕР_1 ОСОБА_3 , та водія автомобіля марки CITROEN моделі C4 державний номерний знак НОМЕР_2 ОСОБА_1 , внаслідок якої транспортні засоби отримали механічні пошкодження.

Згідно з розпискою ОСОБА_3 , отримав кошти в сумі 1000 $ США від ОСОБА_1 , за пошкодження його авто, 03 листопада 2021 року. Після ремонту авто різницю поверне (а.с.9).

Судом встановлено, що станом на час ДТП цивільно-правова відповідальність, транспортного засобу марки CITROEN моделі C4, державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , була застрахована в АТ «СГ ТАС», страхова сума за договором 130000 грн. (а.с.76).

Відповідно до копії страхового акта №33170/16/921 від 24 листопада 2021 року, страхова компанія АТ «СГ«ТАС» виплатила ОСОБА_3 , страхове відшкодування в сумі 35597 гривень 96 копійок, що підтверджується копією розрахунку суми страхового відшкодування та копією платіжного доручення (а.с.10-12).

Відповідно до частини 1 статті 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно з частинами 1, 2 статті 1187 ЦК України, джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою (пункт 1 частини 1 статті 1188 ЦК України).

Відповідно до п.3 ч.1 ст.988 ЦК України, страховик зобов`язаний у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату у строк, встановлений договором. Страхова виплата за договором особистого страхування здійснюється незалежно від сум, що виплачуються за державним соціальним страхуванням, соціальним забезпеченням, а також від відшкодування шкоди. Страхова виплата за договором майнового страхування і страхування відповідальності (страхове відшкодування) не може перевищувати розміру реальних збитків. Інші збитки вважаються застрахованими, якщо це встановлено договором. Страхова виплата за договором майнового страхування здійснюється страховиком у межах страхової суми, яка встановлюється у межах вартості майна на момент укладення договору;

Згідно зі статтею 1194 ЦК України, особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Відповідно до пункту 22.1 статті 22 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. У разі настання події, яка є підставою для проведення регламентної виплати, МТСБУ у межах страхових сум, що були чинними на день настання такої події, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Відтак відшкодування шкоди власником транспортного засобу або винуватцем ДТП, відповідальність яких застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, якщо у страховика не виникло обов`язку з відшкодування шкоди, або розмір шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика, а також у разі, коли страховик має право регресу до особи, яка застрахувала свою відповідальність.

Статтями 28 Закону № 1961-ІV передбачено, що шкода, заподіяна в результаті ДТП майну потерпілого, - це шкода, пов`язана: з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу; з пошкодженням чи фізичним знищенням доріг, дорожніх споруд, технічних засобів регулювання руху; з пошкодженням чи фізичним знищенням майна потерпілого; з проведенням робіт, які необхідні для врятування потерпілих у результаті ДТП; з пошкодженням транспортного засобу, використаного для доставки потерпілого до відповідного закладу охорони здоров`я, чи забрудненням салону цього транспортного засобу; з евакуацією транспортних засобів з місця ДТП.

Верховний Суд у постанові від 04 грудня 2019 року в справі №359/2309/17 вказав, що майнова шкода повинна бути відшкодована особою, яка завдала шкоду та застрахувала свою цивільно-правову відповідальність, лише у разі встановлення законодавчих обмежень щодо відшкодування шкоди страховиком.

Судом встановлено, що сторонами у справі не оспорюється факт ДТП, вину позивача, обставин та умов отримання відповідачем від позивача коштів в розмірі 1000 доларів США.

Як пояснила в судовому засіданні позивач, спірні кошти нею були надані відповідачу з метою пришвидшення ремонту автомобіля, оскільки страхова виплата виплачується через певний проміжок часу. Вказані кошти відповідач мав повернути після отримання страхової суми.

Відповідач суду пояснив, що дійсно позивачем йому були наданні кошти в сумі 1000 доларів США для ремонту автомобіля. Між ними була домовленість, що дані кошти він поверне після отримання страхової виплати. В разі недостатності коштів страхової виплати, він поверне позивачу кошти, які залишаться після ремонту автомобіля. Також вказував, що кошти не повернув, оскільки страхової виплати та наданих коштів позивачем не достатньо для повного ремонту його автомобіля.

У постанові Великої палати Верховного суду у справі № 147/66/17 від 14 грудня 2021 року, вказано, що основний тягар відшкодування шкоди, спричиненої за наслідками ДТП, повинен нести страховик та саме він є належним відповідачем у справах за позовами про відшкодування шкоди в межах страхової суми. Відшкодування шкоди особою, яка її завдала, можливе лише за умови, що згідно із Законом № 1961-IV у страховика (страховика) не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування, чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Покладання обов`язку з відшкодування шкоди в межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону № 1961 IV) (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 03 жовтня 2018 року у справі № 760/15471/15-ц з урахуванням постанови Великої Палати Верховного Суду від 09 листопада 2021 року у справі №147/66/17).

Відповідно до звіту №07-D/99/4 про визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику колісного транспортного засобу, вартість матеріального збитку, заподіяного власнику колісного транспортного засобу CITROEN C5, державний номерний знак НОМЕР_1 , внаслідок ДТП станом на 05 листопада 2021 року складає 40687,55 гривень (включаючи ПДВ на запасні частини та матеріали), 35597,96 гривень (без врахування ПДВ на запасні частини та матеріали). (а.с.130).

Відповідно до висновку експерта №1-6/22 від 20 липня 2022 року, наданим ФОП ОСОБА_5 , вартість відновлювального ремонту КТЗ «CITROEN C5», реєстраційний номерний знак НОМЕР_1 ідентифікаційний номер VIN НОМЕР_3 станом на момент ДТП 03 листопада 2021 року відповідно до наданої дефектної відомості, становила 91551,70 гривень. Вартість матеріального збитку, завданого власнику (довіреній особі) автомобіля «CITROEN C5», реєстраційний номерний знак НОМЕР_1 ідентифікаційний номер VIN НОМЕР_3 , внаслідок пошкодження під час ДТП станом на 03 листопад 2021 року відповідно до наданої дефектної відомості, складає 42359,21 гривня. (а.с.116-121).

В судовому засіданні, відповідач та його представник суду повідомили, що ОСОБА_3 дійсно було отримано страхове відшкодування в сумі 35597,96 гривень. Однак вони вважають, що даних коштів є недостатньо для відновлювального ремонту транспортного засобу відповідача, з вказаною сумою в страховому акті вони не згідні. Також суду вказували, що жодних дій щодо оскарження визначеної страховиком суми страхового відшкодування вони не вчиняли, з відповідним позовом до страховика в суд не звертались.

Згідно ч.ч. 1-2 ст. 1212 ЦК України, особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

Таким чином, на думку суду ОСОБА_3 без достатньої правової підстави набув кошти ОСОБА_1 в сумі 1000 доларів США, оскільки відшкодування шкоди ОСОБА_6 , яку завдала ОСОБА_1 здійснюється іншою особою, в даному випадку страховиком АГ «СГ «ТАС».

Відповідачем та його представником не доведено, що різницю між страховою виплатою та розміром завданої шкоди повинна відшкодувати саме ОСОБА_1 , оскільки такий обов`язок у позивача можливий лише за умови, що згідно із Законом № 1961-IV у страховика (страховика) не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування, чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. Однак, в судовому засіданні таких умов не встановлено.

Покликання представника відповідача на судову практику щодо відшкодування виною особою різниці між збитком та вартістю відновлювального ремонту суд оцінює критично, оскільки у вказаних судових рішеннях суд стягнув з винної особи різниці між страховою сумою та реальною вартістю відновлювального ремонту транспортного засобу без можливості заміни деталей з коефіцієнтом зносу з відповідними доказами.

Відповідно до ст. 29 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.

Однак представником відповідача суду не були надані докази фактичних витрат на відновлення пошкодженого транспортного засобу. Поданий суду висновок експерта №1-6/22 від 20 липня 2022 року лише вказує вартість відновлювального ремонту та вартість матеріального збитку, однак не доводить обставин необхідності заміни певних деталей на нові без коефіцієнту зносу.

Суд також звертає увагу, що відповідач, у разі не згоди зі сумою страхового відшкодування, яка йому була виплачена страховиком, не позбавлений права звернутись з відповідним позовом до страховика.

Відповідно до вимог статті 192 ЦК України гривня є законним платіжним засобом на території України. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом.

За змістом статті 524 ЦК України грошовим визнається зобов`язання, виражене у грошовій одиниці України гривні, проте в договорі сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті.

Загальні положення виконання грошового зобов`язання закріплені у статті 533 ЦК України, зокрема: грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях; якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом; використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов`язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом.

У частині третій статті 533 ЦК України закріплено, що використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов`язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом.

Як вбачається з офіційного курсу гривні щодо іноземних валют станом на 18 серпня 2018 року (дата подачі представником позивача заяви про збільшення позовних вимог) курс гривні до долара США становив 36,5685.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що вимога позивача про стягнення з відповідача коштів в сумі 1000 доларів США, що еквівалентно 36568,00 гривень підлягає до задоволення.

Щодо стягнення судових витрат по справі, суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до положень частини 1, пункту 1 частини 3 статті 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно з частинами 1-6 статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Отже, зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі №826/1216/16 (провадження №11-562ас18) зроблено висновок, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Суд враховує, що представником позивача на підтвердження понесених витрат на отримання професійної правничої допомоги надано до суду всі передбачені законом докази, а саме Договір про надання правової допомоги від 13 грудня 2021 року, Ордер на надання правничої (правової) допомоги серія АС №1038530 від 16 травня 2022 року; Акт Т №13/12 виконаних робіт, згідно Договору про надання правничої допомоги від 13 грудня 2021 року, прибутковий касовий ордер №13/12 від 18 лютого 2022 року, квитанція до прибуткового касового ордеру №13/12 від 18 лютого 2022 року.

Надаючи оцінку доказам у справі, суд враховує позицію Великої Палати ВС висловлену у справі № 904/4507/18, де зазначено, що гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата) підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону №5076-VІ).

При встановленні розміру гонорару відповідно до частини 3 статті 30 Закону №5076-VІ врахуванню підлягають складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, витрачений ним час, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини.

Також за статтею 28 Правил адвокатської етики, затверджених звітно - виборним з`їздом адвокатів України від 09 червня 2017 року гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів професійної правничої (правової) допомоги клієнту. ВП ВС наголосила, що порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата тощо), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. Розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом. Адвокат має право у розумних межах визначити розмір гонорару, виходячи із власних міркувань. При встановленні розміру гонорару можуть враховуватися складність справи, кваліфікація, досвід і завантаженість адвоката та інші обставини. Погоджений адвокатом з клієнтом та/або особою, яка уклала договір в інтересах клієнта, розмір гонорару може бути змінений лише за взаємною домовленістю. В разі виникнення особливих по складності доручень клієнта або у випадку збільшення затрат часу і обсягу роботи адвоката на фактичне виконання доручення (підготовку до виконання) розмір гонорару може бути збільшено за взаємною домовленістю.

Відповідно до п.1 ч.2 ст.141 ЦПК України, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача.

Суд приходить до переконання, що стягнення суми коштів у заявленому представником позивача за надану правничу допомогу є обґрунтованими, враховуючи складність справи, час затрачений на надання допомоги, підготовку процесуальних документів. Такий розмір винагороди є співрозмірним із складністю справи, що випливають із договірних правовідносин.

Згідно з ч.1 ст.141 ЦПК України, суд присуджує з відповідача на користь позивача судовий збір пропорційно до задоволених вимог у сумі 992,40 гривень.

Керуючись ст.129 КУ України, ст.ст.4, 15, 16, 22, 988, 1166, 1187, 1194 ЦК України, ст.ст.2, 12, 13, 81 137, 141, 223, 263-265 ЦПК України

УХВАЛИВ:

Позов задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 грошові кошти в розмірі 36568 (тридцять шість тисяч п`ятсот шістдесят вісім) гривень.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 витрати на правничу допомогу у розмірі 4000 (чотири тисячі) гривень.

Стягнути з ОСОБА_3 в користь ОСОБА_1 992 (дев`ятсот дев`яносто дві) гривні 40 копійок судового збору.

Рішення може бути оскаржене до Волинського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Волинського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Сторони по справі є:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 , паспорт громадяни України серія НОМЕР_4 , РНОКПП: НОМЕР_5 ).

Відповідач: ОСОБА_3 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП: НОМЕР_6 .

Дата складання повного тексту рішення 21 жовтня 2022 року.

Суддя Горохівського районного суду

Волинської області В.М. Сметана