провадження № 22-ц/824/8003/2022 суддя-доповідач у суді ІІ інстанції Фінагеєв В.О.
П О С Т А Н О В А

Іменем України

17 жовтня 2022 року м. Київ

Київський апеляційний суд

у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Фінагеєва В.О. (суддя-доповідач), Кашперської Т.Ц., Яворського М.А.,

розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Святошинського районного суду міста Києва від 25 квітня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Комунального концерну «Центр комунального сервісу», Комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Святошинського району міста Києва» про відшкодування моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И В:

У листопаді 2021 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом та просила стягнути з відповідача на її користь моральну шкоду у розмірі 50 000 грн.; скасувати неправомірно нарахований борг у сумі 6 976 грн.; стягнути з відповідачів надмірно нарахованих сплат за електроенергію, незаконно стягнутих житлових субсидій та інших втрат у загальному розмірі 8 259 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідачі своїми протизаконними діями в сфері житлово-комунальних послуг, де позивач є споживачем, спричинили їй матеріальні збитки, ушкодження здоров`я, важкі фізичні та моральні страждання.

Рішенням Святошинського районного суду міста Києва від 25 квітня 2022 року позов ОСОБА_1 залишено без задоволення.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду першої інстанції через неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм процесуального права та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги позивач зазначає, що суд першої інстанції незаконно розглянув справу за правилами спрощеного розгляду справи без виклику сторін, оскільки позивач не подавала такого клопотання. Також, позивач вказує на те, що вказану справу не може бути віднесено до категорії малозначних справ. Позивач вказує, що підставами для відшкодування моральної шкоди є невиконання відповідачем управлінських функцій з утримання будинку та прибудинкової території, в якому проживає позивач, необґрунтовані надмірні нарахування, бездіяльність щодо їх виправлення, умисні довготривалі знущання, утримання чужого боргу на особовому рахунку позивача, внаслідок чого тричі знімалася житлова субсидія.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач КП «Центр комунального сервісу» вказує на те, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованими. Відповідач зазначає, щозвертаючись до суду з позовом, позивач не зазначила в чому полягає заподіяна їй моральна шкода, не конкретизувала якими саме діями чи бездіяльністю і в який момент відповідачами заподіяна дана шкода. Позивачем також не надано обґрунтування, як визначався розмір суми, яка заявлена до стягнення та не надано доказів, що підтверджують заподіяння моральної шкоди і розмір суми, що підлягає до відшкодування. Відповідач вказує, що судом першої інстанції в ухвалі про відкриття провадження від 13 грудня 2021 року зазначено підстави віднесення справи до категорії малозначних та підстави розгляду справи в порядку спрощеного провадження, а, відтак, доводи позивача щодо неправомірного розгляду справи у зазначеному порядку є необґрунтованими. Також, відповідач зазначає, що позивач, вказуючи про те, що суд позбавив її можливості подати докази, повинна була подати докази до суду першої інстанції разом з позовною заявою, а також разом із поданням відповіді на відзив. Також, відповідач зазначає, що в апеляційній скарзі позивач заявила додаткові позовні вимоги, при тому, що у позовній заяві просила відшкодувати лише моральну шкоду.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Святошинського району міста Києва» вказує про те, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованими. Твердження позивача про те, що рішення суду підлягає скасуванню через те, що розгляд справи було здійснено у порядку спрощеного провадження є необґрунтованим, оскільки заявлена ціна позову відповідає критерію малозначності справи у відповідності до вимог ч. 6 ст. 19 ЦПК України. Позивач, вказуючи на те, що суд позбавив її можливості подати докази, не звернула уваги на те, що всі докази мали бути подані нею одночасно з позовною заявою, чого зроблено не було. Відповідач також зазначає, що КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Святошинського району міста Києва» договір управління житловим будинком з співвласниками будинку за адресою АДРЕСА_1 та підприємством не укладало, підприємство управителем зазначеного будинку не призначалося, а, відтак, твердження позивача щодо завдання їй моральної шкоди через невиконання належним чином функції управителя та балансоутримувача будинку є необґрунтованим.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 13 статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи вищезазначене, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, апеляційний суд вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтвердженими тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом встановлено, що КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Святошинського району м Києва» не надає послуг з електропостачання. У м. Києві виконавцем послуг з розподілу електроенергії є ПрАТ ДТЕК «Київські електромережі», виконавцем послуг з постачання електричної енергії визначено товариство з обмеженою відповідальністю «Київські енергетичні послуги», з якими мешканцями мають бути укладені договори про постачання електричної енергії.

КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Святошинського району м. Києва» у відповіді на звернення позивача, неодноразово звертало увагу на необхідність укладення прямого договору про надання послуг з розподілу (передачі) електричної енергії, а також договору про постачання електричної енергії з надавачами зазначених послуг. Оскільки позивачем не було укладено прямих договорів про розподіл та постачання електричної енергії, то для розрахунку обсягів спожитої нею електричної енергії використовувалися показники загальнобудинкового приладу обліку.

Так, для обліку та нарахування плати за спожиту електричну енергію мешканцями квартир, які не мають укладених договорів з розподілу та постачання електричної енергії з виконавцями послуг, використовуються показники загальнобудинкового приладу обліку. Розподіл загальної кількості спожитої електричної енергії, відповідно до показників загальнобудинкового приладу обліку, здійснюється в рівних частках на кожного споживача, з яким відсутні укладені договори про постачання відповідних послуг, а розмір оплати за кожною квартирою визначається шляхом множення отриманого обсягу спожитої електричної енергії (на одного споживача) на кількість зареєстрованих у квартирі осіб. Таким чином, усім споживачам електричної енергії в житловому будинку, в якому мешкає Позивач, і, які не мають укладених договорів з виконавцями послуг з розподілу та постачання електричної енергії, нарахування за спожиту електричну енергію здійснюється за єдиним принципом.

Тобто, встановлено, що Комунальне підприємство «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Святошинського району м. Києва» не здійснює нарахування плати за послуги з електропостачання позивачу та не здійснює постачання електроенергії. Підприємство лише розподіляє нараховану енергопостачальною компанією суму вартості електричної енергії між споживачами в будинку в залежності від кількості зареєстрованих в квартирах осіб.

Разом з тим, позивачем лише 14 серпня 2021 року було укладено договір про надання послуг з розподілу (передачі) електричної енергії з ПрАТ «ДТЕК Київські електромережі».

При цьому, як вбачається з доданої до позовної заяви копії відповіді комунального концерну «Центр комунального сервісу» від 18 листопада 2021 року № 3987-4, позивача було повідомлено, що на підставі її звернення у листопаді 2021 року концерном за вказаною адресою здійснено коригування (зняття) нарахувань за послугу з постачання електричної енергії на суму 302,72 грн. (відповідно до актуалізованих даних про укладення прямого договору з надання електричної енергії даних про укладання прямого договору з надання електричної енергії із виконавцем зазначеної послуги від 14.08.2021 року).

КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Святошинського району м. Києва» створено відповідно до рішення Київської міської ради від 09 жовтня 2014 року № 270/270 «Про удосконалення структури управління житлово- комунальним господарством міста Києва» та діє на підставі статуту, затвердженого розпорядженням виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської адміністрації) від 06 січня 2015 року № 8. При цьому підприємство є новоствореною юридичною особою, яке засноване на комунальній власності територіальної громади міста Києва та віднесене до сфери управління Святошинської районної в місті Києві державної адміністрації та не є правонаступником жодного з раніше існуючих комунальних підприємств. Зважаючи на вказане, підприємство не має правових підстав для списання боргу, що виник у Позивача за надані їй житлово-комунальні послуги до моменту його створення.

Ухвалюючи рішення про залишення позову без задоволення, суд першої інстанції виходив з того, що для цього відсутні правові підстави, а позовні вимоги є не обґрунтованими.

Апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції з наступних підстав.

Згідно з частиною першою статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Відповідно до п. З постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної/немайнової/шкоди/» № 4 від 31.03.1995 року (з наступним змінами) під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Пунктом 4 зазначеної постанови Пленуму Верховного Суду України визначено, що позивачем має бути зазначено в чому полягає моральна шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її завдано позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується.

Згідно з п. 5 вказаної постанови Пленуму Верховного Суду обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

За правилами ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. 12 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно із практикою Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно - правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.

Тягар доведення обґрунтованості вимог пред`явленого позову за загальним правилом покладається на позивача.

Статтею 263 ЦПК України передбачено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні. Згідно із статтями 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів. Відповідно до вимог статей 76-79 ЦПК України доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях.

Враховуючи зазначені вимоги закону, дослідивши матеріали справи та доводи позивача, суд дійшов висновку, що в матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази на підтвердження спричиненої моральної шкоди, причинного зв`язку між шкодою та діями відповідача, а також не наведено належного обґрунтування суми заявленої моральної шкоди.

Доводи позивача про те, що відповідачами неправомірно нараховано борг за 2009-2012 роки, надмірно нараховані кошти за електроенергію та вимога щодо повернення їй житлової субсидії, не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи в суді першої інстанції.

Зазначені висновки суду доводами апеляційної скарги, які фактично зводяться до незгоди з рішенням, не спростовуються.

Таким чином, наведені в позовній заяві фактичні обставини та твердження не підтверджуються належними та допустимими доказами, які безпосередньо свідчили б, що відповідачами було порушено або обмежено будь-які права позивача, як споживача житлово-комунальних послуг, а також доказів того, що відповідачами було завдано їй будь-яких моральних чи фізичних страждань.

До апеляційної скарги ОСОБА_1 долучила ряд додаткових доказів у справі.

У той же час, відповідно до вимог ч. 2 ст. 83 ЦПК України позивач повинен подати докази разом з поданням позовної заяви.

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 367 ЦПК України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються апеляційним судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

На момент подачі позовної заяви вказані докази були наявні у позивача, однак, вона не подавала їх до суду першої інстанції. В апеляційній ОСОБА_1 не навела поважних причин, які перешкоджали подати їй зазначені докази у встановлений законом строк.

Відповідно до ст. 126 ЦПК України право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом. Документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Як вбачається зі змісту позовних вимог, заявлених в суді апеляційної інстанції, позивач просить також визнати дії та бездіяльність відповідачів протизаконними. Зазначену вимогу позивач не заявляла у суді першої інстанції. При цьому, у відповідності до вимог ч. 6 ст. 367 ЦПК України в суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Враховуючи зазначене, висновки суду першої інстанції щодо відсутності підстав для задоволення позову відповідають фактичним обставинам справи, рішення суду ухвалене на підставі наявних у матеріалах справи доказів, що у відповідності до ст. 375 ЦПК України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення без змін.

На підставі викладеного та керуючись статтями 374, 375, 381, 382-384 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Святошинського районного суду міста Києва від 25 квітня 2022 рокузалишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню не підлягає, крім випадків, визначених частиною 3 статті 389 Цивільного процесуального кодексу України.

Судді Фінагеєв В.О.

Кашперська Т.Ц.

Яворський М.А.