Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 жовтня 2022 року Солом`янський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді Калініченко О.Б.

при секретарі Соколовській А.А.,

розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Перший український експертний центр» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

В С Т А Н О В И В:

04.12.2020 року до суду надійшла позовна заява ТОВ «Перший український експертний центр» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

У позовній заяві сторона позивача посилається на те, що відповідно до рішення правління ПАТ «ХК «Київміськбуд» (протокол № 29 від 15.08.2012 року) житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 , передано в експлуатацію організації ТОВ «Перший український експертний центр», яке прийняло житловий будинок на подальшу експлуатацію та обслуговування.

ОСОБА_1 згідно договору купівлі-продажу квартири, серія номер: 2725 від 22.10.2010 року, належить на праві приватної власності квартира АДРЕСА_2 .

07.05.2019 року житловий будинок був переданий з обслуговування ТОВ «Перший український експертний центр» в управління ОСББ «Лобановського 6-Д». У будинку, зокрема і квартирі відповідача, позивачем безперебійно надавалися житлово-комунальні послуги.

Згідно розрахунку заборгованості б/н станом на 28.10.2020 року по особовому рахунку № НОМЕР_1 за період з 01.01.2019 року по 07.05.2019 року існує заборгованість за оплату житлово-комунальних послуг на суму 7981,92 грн.

Зазначена заборгованість відповідачем не сплачена та завдає збитки позивачу, у зв`язку з чим здійснюється нарахування інфляційних втрат у розмірі 260,38 грн. та 3 % річних - 273,55 грн.

Враховуючи викладене, позивач просить стягнути з відповідача як власника основну заборгованість за спожиті житлово-комунальні послуги в розмірі 7981,92 грн., суму інфляційних втрат - 260,38 грн. та 3 % річних - 273,55 грн., а також витрати по сплаті судового збору - 2102 грн.

Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 29.12.2020 року відкрито спрощене позовне провадження у справі та визначено сторонам строк на подання відзиву, відповіді на відзив та заперечень.

13.10.2021 року до суду надійшов відзив на позов, в якому відповідачка просить відмовити у задоволенні позовних вимог, зазначаючи, що всі послуги, що надавалися Товариством, були часткові та нерегулярні, всі скарги залишались без задоволення та належної реакції. До Товариства вже застосовувались заходи впливу та було визнано його монополістом на відповідному ринку.

Що стосується надання послуг з опалення та водовідведення, вказує, що такі послуги надаються та оплачуються без договору.

До того ж посилається на те, що за послуги з опалення, надані протягом періоду з листопаду 2018 року по лютий 2019 року, було застосовано тарифи , які є незаконними та необґрунтованими, оскільки на послуги з опалення за період, за який було виставлено рахунки, діяв тариф на централізоване опалення у разі наявності квартирного (на приміщення) та/або будинкового засобів обліку теплової енергії, яка використовується на опалення, у розмірі 1224,36 грн. за Гкал, що затверджено Розпорядженням виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 21.12.2016 року № 1297.

Новий тариф у розмірі 1476,60 грн. за Гкал був чинним виключно з моменту реєстрації Розпорядження № 289 від 20.02.2019 року у Головному управлінні юстиції у місті Києві, тобто з 11.03.2019 року.

Стосовно розрахунків за період з 01.01.2019 року до 07.05.2019 року, просить взяти до уваги, що наведені позивачем обсяги споживання теплової енергії не відповідають фактичним обсягам споживання, зафіксованим індивідуальним квартирним теплолічильником та визнаним і включеним самим позивачем до рахунків на сплату житлово-комунальних послуг за відповідні періоди.

Позивачем не наведено жодних доказів, які б обґрунтовували збільшення обсягів послуг з опалення (понад фактично спожиту теплову енергію за даними індивідуального квартирного теплолічнильника), оплату за які повинен був би здійснювати відповідач.

Виходячи з обсягів споживання послуг з опалення за даними індивідуального квартирного теплолічильника, визнаними позивачем, у позові містяться завищені суми, що нібито підлягають сплаті за зазначені послуги.

За правилами положень ст. 174 ЦПК України при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву.

Інших заяв по суті від сторін не надходило.

Оскільки розгляд справи відбувається у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, учасники справи не викликались.

Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши надані докази, суд приходить до наступного.

Судом встановлено, що відповідно до рішення правління ПАТ «ХК «Київміськбуд» (протокол № 29 від 15.08.2012 року) житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 , передано в експлуатацію організації ТОВ «Перший український експертний центр», яке прийняло житловий будинок на експлуатацію і обслуговування та в подальшому 07.05.2019 року передало його в управління ОСББ «Лобановського 6-Д».

ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_3 у вказаному будинку, що підтверджується копією договору купівлі-продажу квартири від 22.10.2010 року та інформаційною довідкою № 23497482 від 01.12.2020 року з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

За приписами ст. 322 ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ч. 2 ст. 382 ЦК України усі власники квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку є співвласниками на праві спільної сумісної власності спільного майна багатоквартирного будинку.

Громадяни, які мають у приватній власності жилий будинок (квартиру), зобов`язані забезпечувати його схоронність, провадити за свій рахунок поточний і капітальний ремонт, утримувати в порядку придомову територію (ст. 151 ЖК України).

Згідно ст. 179 ЖК України користування будинками (квартирами) державного і громадського житлового фонду, фонду житлово-будівельних кооперативів, а також приватного житлового фонду та їх утримання здійснюється з обов`язковим додержанням вимог Правил користування приміщеннями жилих будинків і прибудинковими територіями, які затверджуються Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до п. 7 Правил користування приміщеннями житлових будинків, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України № 572 від 08.10.1992 року зі змінами внесеними Постановою Кабінету Міністрів України від 24.01.2006 року № 45, власник та наймач (орендар) квартири зобов`язаний, зокрема: укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем відповідно до типового договору; оплачувати надані житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

За наданими визначенням в ч. 1 ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» житлово-комунальні послуги - це результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг; послуга з управління багатоквартирним будинком - це результат господарської діяльності суб`єктів господарювання, спрямованої на забезпечення належних умов проживання і задоволення господарсько-побутових потреб мешканців будинку шляхом утримання і ремонту спільного майна багатоквартирного будинку та його прибудинкової території відповідно до умов договору.

Положеннями ст. 5 цього Закону визначено, що до житлово-комунальних послуг належать:

1) житлова послуга - послуга з управління багатоквартирним будинком.

Послуга з управління багатоквартирним будинком включає: забезпечення утримання спільного майна багатоквартирного будинку, зокрема прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, якщо прибудинкова територія, за даними Державного земельного кадастру, знаходиться у власності або користуванні співвласників багатоквартирного будинку відповідно до вимог законодавства, виконання санітарно-технічних робіт, обслуговування внутрішньобудинкових систем (крім обслуговування внутрішньобудинкових систем, що використовуються для надання відповідної комунальної послуги у разі укладення індивідуальних договорів з обслуговуванням внутрішньобудинкових систем про надання такої послуги, за умовами яких обслуговування таких систем здійснюється виконавцем), утримання ліфтів тощо; купівлю електричної енергії для забезпечення функціонування спільного майна багатоквартирного будинку; поточний ремонт спільного майна багатоквартирного будинку; інші додаткові послуги, які можуть бути замовлені співвласниками багатоквартирного будинку;

2) комунальні послуги - послуги з постачання та розподілу природного газу, постачання та розподілу електричної енергії, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, поводження з побутовими відходами.

У ст. 12 Закону визначено, що надання житлово-комунальних послуг здійснюється виключно на договірних засадах.

При цьому, факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі, необхідним є доведення факту надання та споживання таких послуг. Відповідна позиція викладене у постанові КГС від 21.04.2020 року (справа № 910/7968/19).

Сторона позивача зазначає, що основним предметом та напрямком діяльності Товариства є обслуговування і управління об`єктами нерухомості, надання житлово-комунальних послуг, об`єктів соціально-побутового та іншого призначення, в тому числі технічне обслуговування, реконструкція, капітальний і поточний ремонт. Відповідно до положень Статуту та Довідки з Єдиного державного реєстру підприємств, установи, організацій Товариство має всі законні права здійснювати надання житлово-комунальних послуг.

Відповідно до ліцензії Виконавчого органу КМР (КМДА) від 26.03.2013 року № 040937, № 040938 та від 20.05.2015 року № 278860 Товариство проводить господарську діяльність з виробництва теплової енергії, її транспортування магістральними і місцевими (розподільними) тепловими мережами та постачання, надання послуг з централізованого опалення, постачання гарячої води.

Зокрема, будинок за адресою АДРЕСА_1 відповідно до проекту забудови було спроектовано з наявністю власної котельні, яка забезпечує повністю потреби будинку у теплі, гарячій воді. До зовнішніх джерел тепло та гарячого водопостачання будинок не підключений. Крім того, житловий будинок спроектовано з урахуванням сукупного теплового режиму всіх приміщень за умови підтримання в них нормованої температури. Зокрема, проектом забудови передбачено опалення місць загального користування та сходових клітин. Внутрішньо будинкові мережі централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води належать до інженерного-технічного обладнання житлового будинку і є його невід`ємною частиною.

За доводами сторони позивача, відповідно до акту приймання-передачі будинку позивач був виконавцем функцій з своєчасного та якісного надання житлово-комунальних послуг для потреб споживачі у будинку, які відповідач отримував, не відмовлявся від їх отримання, отримував рахунки на сплату за житлово-комунальні послуги, які містили в собі суму заборгованості.

Однак, у відповідача наявна заборгованість за оплату житлово-комунальних послуг, яка згідно розрахунку заборгованості б/н станом на 28.10.2020 року за період з 01.01.2019 року по 07.05.2019 року складає 7981,92 грн.

Згідно ст. 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором.

Статтею 509 ЦК України передбачено, що зобов`язанням є правовідносини, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Положеннями ст. 526 ЦК України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідач у поданому до суду відзиві не погоджуються з наявністю у неї боргу у вказаній сумі.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ст. 81 ЦПК України).

Відповідно до п. 27 постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 18.12.2009 року «Про судове рішення у цивільній справі», під час судового розгляду предметом доказування є факти, якими обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше юридичне значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні рішення.

За правилами ч. 1 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Так, щодо доводів відповідача відносно того, що надання позивачем послуг здійснювалося частково та нерегулярно, то суд вважає, що вони не є доведеними. Долучені до відзиву фотографії, які, на її думку, свідчать про неналежне виконання житлово-комунальних послуг, не підтверджують таких обставин, оскільки встановити, де саме зроблені фотознімки і чого конкретно стосуються, а також яким чином пов`язані з забезпеченням позивачем споживачів житлово-комунальними послугами, встановити не вбачається за можливе.

Відповідачем не надано доказів, зокрема, що вона зверталася зі скаргами щодо обсягу та якості наданих позивачем послуг, і що такі скарги, як вона стверджує, залишалися позивачем без задоволення або реагування, що могло б підтвердити дійсно неналежне виконання позивачем своїх зобов`язань.

Відповідач також посилається на невідповідність визначених обсягів споживання теплової енергії фактичним за даними індивідуального квартирного теплолічильника. При цьому, з матеріалів справи та доводів відповідача не вбачається, що нею надавалися позивачу показники з індивідуального квартирного теплолічильника щодо фактичних обсягів споживання теплової енергії, що зумовило б уникнення в цій частині непорозумінь з позивачем та здійснення останнім нарахувань за фактично спожиті послуги.

Відповідач просить взяти до уваги наведені нею у відзиві показники індивідуального квартирного теплолічильника, однак, крім зведеної нею таблиці, жодних інших документів, які б містили таку інформацію та які можна було б визнати як належний та допустимий доказ, що, в свою чергу, спростовує розрахунок позивача, матеріали справи не містять.

Слід зазначити, що Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затвердженими постановою КМУ від 21.07.2005 року № 630, які діяли на час виникнення спірних правовідносин (нарахування сум за спожиті послуги), встановлено, що плата за надані послуги вноситься споживачем відповідно до показань засобів обліку води і теплової енергії або затверджених нормативів (норм) споживання на підставі платіжного документа (розрахункової книжки, платіжної квитанції тощо) або відповідно до умов договору на встановлення засобів обліку.

У разі відсутності у квартирі (будинку садибного типу) та на вводах у багатоквартирний будинок засобів обліку води і теплової енергії плата за надані послуги справляється згідно з установленими нормативами (нормами) споживання: з централізованого постачання холодної та гарячої води і водовідведення з розрахунку на одну особу та на ведення особистого підсобного господарства; з централізованого опалення - з розрахунку за 1 кв. метр (куб. метр) опалюваної площі (об`єму) квартири (будинку садибного типу) та з урахуванням фактичної температури зовнішнього повітря і фактичної кількості днів надання цієї послуги в місяці, який є розрахунковим (п. 20, 21).

Пунктом 11 Правил передбачено, що у разі встановлення будинкових засобів обліку води у багатоквартирному будинку, де окремі (або всі) квартири обладнані квартирними засобами обліку, споживачі, які не зняли та не передали показання квартирного засобу обліку виконавцю та які не мають квартирних засобів обліку (у разі обладнання всіх квартир квартирними засобами обліку - споживачі, які не зняли та не передали показання квартирного засобу обліку виконавцю), оплачують послуги згідно з показаннями будинкових засобів обліку, не враховуючи витрати води виконавця, юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців, які є власниками або орендарями приміщень у цьому будинку, та сумарних витрат води за показаннями всіх квартирних засобів обліку. Різниця розподіляється між споживачами, які не мають квартирних засобів обліку, та споживачами, які не зняли та не передали показання квартирного засобу обліку води виконавцю, пропорційно кількості мешканців квартири в разі відсутності витоків із загальнобудинкової мережі, що підтверджується актом обстеження, який складається виконавцем у присутності не менш як двох мешканців будинку.

Плата за послуги нараховується згідно з показаннями будинкового засобу обліку води, а у разі його відсутності (несправності) за нормативами (нормами) споживання у таких випадках: у разі відсутності засобів обліку води, встановлених у квартирі (будинку садибного типу); у разі несправності квартирних засобів обліку, що не підлягає усуненню, з моменту її виявлення; у разі відсутності у виконавця показань квартирних засобів обліку за розрахунковий період з подальшим перерахунком відповідно до пункту 18 цих Правил.

Крім того, відповідно до ч. 2 ст. 382 ЦК України усі власники квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку є співвласниками на праві спільної сумісної власності спільного майна багатоквартирного будинку.

Відповідач є співвласником багатоквартирного будинку.

Закон України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» визначає особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку, регулює правові, організаційні та економічні відносини, пов`язані з реалізацією прав та виконанням обов`язків співвласників багатоквартирного будинку щодо його утримання та управління.

За правилами п.п. 1, 2 ч. 1 ст. 12 цього Закону витрати на управління багатоквартирним будинком включають: витрати на утримання, реконструкцію, реставрацію, проведення поточного і капітального ремонтів, технічного переоснащення спільного майна у багатоквартирному будинку; витрати на оплату комунальних послуг стосовно спільного майна багатоквартирного будинку.

Спільне майно багатоквартирного будинку - це, зокрема, приміщення загального користування (у тому числі допоміжні), будівлі і споруди, які призначені для задоволення потреб співвласників багатоквартирного будинку та розташовані на прибудинковій території, його прибудинкова територія (ст. 1 Закону).

Місцями загального користування є загальнодоступні місця у будівлі/будинку (вестибюль, загальний коридор, сходова клітка, загальні кухні, спільні душові та санвузли, загальні пральні, передпокій квартири тощо), окрім допоміжних приміщень, якими в свою чергу є приміщення, призначені для забезпечення експлуатації будівлі/будинку та побутового обслуговування його мешканців (колясочні, комори, сміттєкамери, горища, підвали, шахти і машинні відділення ліфтів, вентиляційні камери та інші підсобні і технічні приміщення).

Частиною 2 ст. 12 Закону визначено, що витрати на управління багатоквартирним будинком розподіляються між співвласниками пропорційно до їхніх часток співвласника, якщо рішенням зборів співвласників або законодавством не передбачено іншого порядку розподілу витрат.

Таким чином, нарахування оплати за послуги з опалення місць загального користування співвласникам будинку законодавчо обґрунтовані та носять обов`язковий характер.

У випадку дії договірних відносин передбачених Правилами № 830 розподіл теплової енергії проводиться відповідно до вимог Методики розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг, затвердженої наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 22.11.2018 року № 315, яка встановлює порядок визначення обсягів спожитої у будівлі теплової енергії на опалення житлових та нежитлових приміщень, які є самостійними об`єктами нерухомого майна, опалення місць загального користування, гаряче водопостачання (у разі обліку теплової енергії у гарячій воді), забезпечення функціонування внутрішньобудинкових систем опалення та гарячого водопостачання (за наявності циркуляції); обсягів холодної, гарячої води, витраченої на загальнобудинкові потреби; обсягів холодної та гарячої води, спожитої споживачами, приміщення яких не оснащені вузлами розподільного обліку; порядок розподілу обсягів спожитих комунальних послуг з постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, тощо.

Якщо співвласниками багатоквартирного будинку не прийнято рішення про визначення моделі організації договірних відносин з виконавцем послуги з постачання теплової енергії, то і нарахування за спожиту теплову енергію проводиться відповідно до Правил № 630.

Непогодження відповідача в цій частині зводяться до нерозуміння таких нарахувань.

Відповідно до ч. 7 ст. 18 Закону України «Про місцеві державні адміністрації» місцева державна адміністрація регулює ціни та тарифи за виконання робіт та надання житлово-комунальних послуг підприємствами, а також визначає і встановлює норми їх споживання, здійснює контроль за їх додержанням.

Нарахування заборгованості за спожиті послуги за адресою: м. Київ, вул. В. Лобановського, 6-Д, має здійснюватися за тарифами, які закріплені розпорядженнями виконавчого органу КМР (КМДА), інформація про які є загальнодоступною та загальновідомим фактом, офіційно опублікована.

Разом з тим, перевіривши вказану інформацію відповідача у відзиві щодо застосування позивачем невірних тарифів на опалення, суд встановив, що дійсно, за надані за період з січня 2019 року по квітень 2019 року послуги за опалення позивачем було застосовано тарифи у розмірі 1476,60 грн. за Гкал, встановлений розпорядженням виконавчого органу КМР (КМДА) від 20.02.2019 року № 289, яке було зареєстровано у Головному управлінні юстиції у місті Києві 11.03.2019 року.

За правилами ч. 6 ст. 41 Закону України «Про місцеві державні адміністрації» нормативно-правові акти місцевих державних адміністрацій підлягають державній реєстрації у відповідних органах юстиції в установленому порядку і набирають чинності після реєстрації з моменту їх оприлюднення, якщо самими актами не встановлено пізніший строк введення їх у дію.

Таким чином, в цій частині розрахунок позивача не ґрунтується на вимогах закону, оскільки до набрання чинності вказаним вище розпорядженням - 11.03.2019 року, діяло розпорядження виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 21.12.2016 року № 1297, яким встановлено було тариф у сумі 1224,36 грн. за Гкал.

Так, враховуючи наданий позивачем розрахунок заборгованості та виставлені рахунки, які були долучені до відзиву відповідачем, слід зробити перерахунок нарахованої суми за надані послуги з опалення за період з листопада 2018 року по лютий 2019 року: 1224,36 х 1,0529 = 1289,13 грн. - листопад 2018 року; 1224,36 х 1,8458 = 2259,92 грн. - грудень 2018 року; 1224,36 х 1,1684 = 1430,54 грн. - січень 2019 року; 1224,36 х 1,3182 = 1613,95 грн. - лютий 2019 року.

Отже, станом на 01.01.2019 року сума заборгованості складала 2619,87 грн., а не як вказано в розрахунку 3308,25 грн., з огляду на наступні розрахунки:

- листопад 2018 року: 567,18+1289,13+42,81=1899,12 грн., які були сплачені у сумі за рахунком № НОМЕР_2 кс 578 - 2149,16 грн. разом з боргом 567,18 грн. з огляду на те, що в рахунку № НОМЕР_3 кс 590 борг відсутній;

- грудень 2018 року: 567,18+2259,92+42,81=2869,91 грн., за який слід відняти переплату за листопад 2018 року у сумі 250,04 грн.

В січні 2019 року відповідачем було сплачено 2698,26 грн., отже, переплата складає 78,39 грн.

Таким чином, заборгованість відповідача за період з 01.01.2019 року по 28.10.2020 року складає 6666,34 грн. (2378,50 грн. (утримання будинків) + 4944,13 грн. (опалення) - 577,92 грн. (інші послуги) - 78,39 грн. (переплата).

Сторона позивача також просить стягнути інфляційні втрати у розмірі 260,38 грн. та 3 % річних у розмірі 273,55 грн., відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, згідно з якою боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Формулювання ст. 625 ЦК України, коли нарахування процентів тісно пов`язується із застосуванням індексу інфляції, орієнтує на компенсаційний характер. За змістом ч. 2 ст. 625 ЦК України нарахування інфляційних витрат на суму боргу та 3 % річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника (спеціальний вид цивільно-правової відповідальності) за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат (збитків) кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові (постанови ВСУ від 06.06.2012 року у справі № 6-49цс12, від 24.10.2011 року у справі № 6-38цс11).

Разом з тим, є очевидним, що здійснені позивачем нарахування є не вірними з огляду на висновок, якого дійшов суд щодо стягнення з відповідача суми боргу за житлово-комунальні послуги.

Враховуючи, що позивачем свідомо здійснювалося нарахування оплати за опалення відповідачу за вищими тарифами, ніж вони були насправді, суд вважає, що у такому випадку застосування до відповідача такої міри відповідальності є безпідставним.

З огляду на наведене, позов підлягає задоволенню частково.

З урахуванням часткового задоволення позову відповідно до ст. 141 ЦПК України стягненню з відповідача також підлягає судовий збір, сплачений позивачем при зверненні до суду, пропорційно задоволеним вимогам.

Так, заявлений розмір позовних вимог складав 8515,85 грн. За результатами розгляду справи суд прийшов до висновку стягнути з відповідача заборгованість у розмірі 6666,34 грн. Тобто у відсотковому відношенні заявлений розмір позовних вимог зменшений на 21,72 % (різниця від 100/8515,85 х 6666,34).

Отже, стягненню з відповідача на користь позивача підлягає судовий збір у розмірі 1645,45 грн. (2270-21,72 %).

Керуючись ст.ст. 15, 16, 360, 525, 526, 610 ЦК України, ЖК України, Законом України «Про житлово-комунальні послуги», Законом України «Про місцеві державні адміністрації», Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затвердженими постановою КМУ від 21.07.2005 року № 630, ст.ст. 3, 4, 5, 12, 13, 76-81, 141, 178, 259, 263-265, 268, 273 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Перший український експертний центр» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 ( АДРЕСА_4 ; РНОКПП НОМЕР_4 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Перший український експертний центр» (м. Київ, вул. Саперне поле, 14/55, оф. 1004, ) заборгованість за житлово-комунальні послуги в розмірі 6666,34 грн.; а також судовий збір - 1645,45 грн.

В задоволенні інших вимог - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржено до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення або складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду

Суддя: