ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер провадження 22-ц/821/1305/22Головуючий по 1 інстанції
Справа №707/898/17 Категорія: 302000000 Смоляр О. А.
Доповідач в апеляційній інстанції
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 жовтня 2022 року м. Черкаси

Черкаський апеляційний суд в складі колегії:

суддів Новікова О.М.,

Вініченка Б.Б., Фетісової Т.Л.,

за участю секретаря Чуйко А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 на рішення Черкаського районного суду Черкаської області від 23 червня 2022 року у справі за позовом заступника керівника Черкаської обласної прокуратури в інтересах держави в особі Черкаської обласної державної адміністрації до ОСОБА_2 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору Державне підприємство «Черкаське лісове господарство», ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , Черкаська районна державна адміністрація, Державний реєстратор виконавчого комітету Свидівоцької сільської ради Черкаського району Черкаської області Дудіна-Богданова Катерина Олександрівна, про витребування земельної ділянки, -

в с т а н о в и в:

У травні 2017 року заступник прокурора Черкаської області звернувся до суду з даним позовом.

В обґрунтування позовних вимог вказав, що рішенням Черкаського районного суду від 23.06.2016 у справі №707/2196/15-ц, задоволено позов заступника прокурора Черкаської області до Черкаської районної державної адміністрації, ОСОБА_4 , реєстраційної служби Черкаського районного управління юстиції, треті особи без самостійних вимог на предмет спору: ДП «Черкаське лісове господарство». Судом визнано недійсним розпорядження голови Черкаської РДА від 11.09.2014 № 242 «Про затвердження проекту землеустрою та передачу земельних ділянок у власність» з усіма його додатками в частині, що стосується ОСОБА_4 , та скасовано рішення про державну реєстрацію за ним права власності на земельну ділянку з кадастровим номером :01:002:0027.

Рішенням Черкаського районного суду від 08.06.2016 у справі № 707/2190/15-ц, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Черкаської області від 27.10.2016, задоволено позов заступника прокурора Черкаської області до Черкаської РДА, ОСОБА_3 , ОСОБА_5 , реєстраційної служби Черкаського районного управління юстиції, треті особи без самостійних вимог на предмет спору: ДП «Черкаське лісове господарство», Управління Держгеокадастру у Черкаському районі, ПП «Гарант». Судом визнано недійсним розпорядження голови Черкаської РДА від 11.09.2014 № 242 «Про затвердження проекту землеустрою та передачу земельних ділянок у власність» з усіма його додатками в частині, що стосується ОСОБА_3 , та скасовано рішення про державну реєстрацію за нею права власності на земельну ділянку з кадастровим номером :01:002:0019.

Наведені судові рішення обґрунтовано зокрема тим, що земельні ділянки з кадастровими номерами :01:002:0027 та :01:002:0019 надані як землі рекреаційного призначення для дачного будівництва, однак вони попередньо відносились до земель лісогосподарського призначення та перебували у постійному користуванні ДП «Черкаське лісове господарство». Таким чином, при передачі земельних ділянок у власність ОСОБА_4 та ОСОБА_3 відбулася протиправна зміна їх цільового призначення, проекти землеустрою, на підставі яких вони сформовані та безоплатно передані власність, не були належним чином розроблені і не містили усіх висновків щодо їх погодження, постійний користувач земель не надавав згоду на вилучення вказаних земельних ділянок, а Черкаська РДА не мала права ними розпоряджатися.

Разом з тим, незважаючи на те, що законність отримання ОСОБА_4 та ОСОБА_3 спірних земельних ділянок оскаржувалась прокуратурою в судовому порядку, останні 08.04.2016 на підставі договору купівлі-продажу № 1615 та 09.04.2016 на підставі договору купівлі-продажу №1642 продали, а ОСОБА_1 придбав ці ділянки.

Державний реєстратор виконавчого комітету Свидівоцької сільської ради Черкаського району Черкаської області Дудіна-Богданова К.О., 27.05.2016 прийняла рішення №14723003 про державну реєстрацію за ОСОБА_1 права власності на спірні земельні ділянки. Згідно інформації Головного управління Держгеокадастру у Черкаській області земельні ділянки з кадастровими номерами :01:002:0027 та :01:002:0019 об`єднані та присвоєно кадастровий номер :01:002:0035.

Оскільки, спірні землі попередньо обліковувалися за ДП «Черкаське лісове господарство», у справах № 707/2193/15-ц та №707/2190/15-ц встановлено, що припинення права власності на спірні земельні ділянки та припинення права постійного користування ними відбулося у спосіб не передбачений законом, шляхом прийняття Черкаської РДА незаконного розпорядження поза межами її компетенції. Таким чином, факт незаконного розпорядження Черкаською РДА з подальшим незаконним набуттям ОСОБА_4 та ОСОБА_3 права власності на спірні земельні ділянки за рахунок державних земель господарського призначення не потребує повторного доказування, оскільки обставина вже встановлена щодо них попереднім судовим рішенням.

Враховуючи те, що незаконність передачі у приватну власність спірних земельних ділянок за кадастровими номерами :01:002:0027 та :01:002:0019, та які у подальшому об`єднані та присвоєно кадастровий номер :01:002:0035, була встановлена у рішеннях Черкаського районного суду від 23.06.2016 та 08.06.2016, які набрали законної сили, а також те, що законом визначено спеціальний порядок скасування рішення про державну реєстрацію прав, підлягає скасуванню в судовому порядку рішення державного реєстратора виконавчого комітету Свидівоцької сільської ради, Черкаського району, Черкаської області Дудіної-Богданової К.О. № 14723003 від 27.05.2016, на підставі якого за ОСОБА_1 зареєстровано речове право на спірну земельну ділянку.

На підставі викладеного та враховуючи подану прокурором заяву від 20.10.2021 року про зміну предмету позову, прокурор просив суд:

- витребувати у ОСОБА_1 на користь держави в особі Кабінету Міністрів України земельну ділянку площею 0,1909 га, кадастровий номер - :01:002:0035, що розташована в адміністративних межах Свидівоцької сільської ради Черкаського району Черкаської області за межами населеного пункту;

- скасувати державну реєстрацію від 27.05.2016, запис номер 14723003, з припиненням речового права приватної власності ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на земельну ділянку за кадастровим номером :01:002:0035, загальною площею 0,1909 га, розташовану в адміністративних межах Свидівоцької сільської ради Черкаського району Черкаської області;

- стягнути з ОСОБА_1 на користь прокуратури Черкаської області сплачений судовий збір в сумі 16488,42 грн.

Рішенням Черкаського районного суду Черкаської області від 19 жовтня 2021 року позов задоволено.

Витребувано у ОСОБА_1 на користь держави в особі Черкаської обласної державної адміністрації земельну ділянку площею 0,1909га, кадастровий номер :01:002:0035, що розташована в адміністративних межах Свидівоцької сільської ради Черкаського району Черкаської області.

Скасовано державну реєстрацію від 27.05.2016, запис номер 14723003, з припиненням речового права приватної власності ОСОБА_1 на земельну ділянку за кадастровим номером :01:002:0035, загальною площею 0,1909га, розташовану в адміністративних межах Свидівоцької сільської ради Черкаського району Черкаської області.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Черкаської обласної прокуратури судові витрати у справі, що складаються із судового збору у розмірі 16488,42 грн.

Рішення суду мотивовано тим, що факт незаконного розпорядження Черкаською РДА з подальшим незаконним набуттям ОСОБА_4 та ОСОБА_3 права власності на спірні земельні ділянки за рахунок державних земель лісогосподарського призначення не потребує повторного доказування, оскільки ця обставина вже встановлена щодо них судовими рішеннями у справах № 707/2193/15-ц та №707/2190/15-ц.

Водночас, ОСОБА_4 та ОСОБА_3 на підставі договору купівлі-продажу №1615 від 08.04.2016 року та договору купівлі-продажу №1642 від 09.04.2016 року продали спірні земельні ділянки ОСОБА_1 , а тому відновити становище, яке існувало до порушення, можливо лише шляхом витребування спірних земельних ділянок з чужого незаконного володіння на користь держави.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , вважаючи рішення суду незаконним та необґрунтованим, ухваленим з порушенням норм матеріального та процесуального права, з неповним з`ясуванням обставин, які мають значення для справи, при недоведеності обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, просить його скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення, яким позов залишити без розгляду.

Апеляційна скарга обгрунтована тим, що при зверненні з даним позовом прокурором не дотримано норми частини 3 статті 23 Закону України «Про прокуратуру» (в редакції чинній на час звернення з даним позовом), оскільки представництво в суді інтересів держави в особі кабінету Міністрів України та Національного банку України може здійснюватися прокурором Генеральної прокуратури України або регіональної прокуратури виключно за письмовою вказівкою чи наказом Генерального прокурора або його першого заступника чи заступника відповідно до компетенції.

Матеріали справи не містять письмової вказівки чи наказу Генерального прокурора або його першого заступника чи заступника відповідно до компетенції на представництво в суді інтересів держави в особі Кабінету Міністрів України.

Отже, наявні підстави для залишення позову без розгляду з підстав передбачених пунктом 2 частини 1 статті 257 ЦПК України, оскільки позовну заяву від імені заінтересованої особи подано особою, яка не має повноважень на ведення справи.

Крім того, висновок, що земельні ділянки з кадастровими номерами :01:002:0027 та :01:002:0019 об`єднані та їм присвоєно кадастровий номер :01:002:0035 судом здійснено на підставі інформації Головного управління Держгеокадастру у Черкаській області. Однак, в матеріалах справи відсутні така інформація Головного управління Держгеокадастру у Черкаській області щодо земельної ділянки з кадастровим номером :01:002:0035.

Вказує, що прокурором обрано неефективний спосіб захисту, оскільки він не призведе до повернення у власність держави земельної ділянки з належним цільовим призначенням, як земель лісогосподарського призначення. Зазначає, що первісною підставою вибуття земель лісогосподарського призначення з власності держави є п. 3 розпорядження Черкаської районної державної адміністрації від 11.09.2014 року №242 - віднесення земельних ділянок до категорії земель рекреаційного призначення. Наразі розпорядження Черкаської районної державної адміністрації від 11.09.2014 року №242 в цій частині не скасовано і залишається чинним.

Крім того, зауважує, що задоволення вимоги про скасування запису про державну реєстрацію права власності на майно, не є необхідним для ефективного відновлення права позивача, зважаючи на правові висновки викладені у постанові Великої палати Верховного Суду від 09.11.2021 року у справі №466/8649/16-ц.

Також звернуто увагу, що в матеріалах справи відсутні ухвала про закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті.

У відзиві на апеляційну скаргу прокурор відділу прокуратури області Куліш А. вказала, що враховуючи те, що незаконність передачі у приватну власність спірних земельних ділянок за кадастровими номерами :01:002:0027 та :01:002:0019, та які у подальшому об`єднані та присвоєно кадастровий номер :01:002:0035, була встановлена у рішеннях Черкаського районного суду від 23.06.2016 року та 08.06.2016 року, які набрали законної сили заступник керівника Черкаської обласної прокуратури звернувся до суду з вказаним позовом.

Вказує, що у даному випадку єдиним можливим способом захисту інтересів держави є витребування земельних ділянок з чужого незаконного володіння, оскільки необхідно відновити становище, яке існувало до порушення права власності Українського народу на землі лісогосподарського призначення.

Перед пред`явленням позову прокуратурою, керуючись ст. 23 Закону України «Про прокуратуру», 13.02.2017 за №05-279вих17 та 05-280вих17 надіслано листи до Кабінету Міністрів України щодо надання інформації чи ними вживались та чи будуть вживатися заходи щодо судового захисту та поновлення порушених прав на використання державним підприємством спірної земельної ділянки. За результатами розгляду листів прокурора установлено, що ні Кабінет Міністрів України, ні Міністерство юстиції України на захист порушених прав держави до суду не зверталися, тому у прокурора виникло право на звернення до суду у зв`язку з бездіяльністю цих органів. Встановивши наявність підстав для вжиття заходів представницького характеру в інтересах держави в особі Кабінету Міністрів України обласною прокуратурою 12.04.2017 року скеровано лист до Генеральної прокуратури України щодо погодження позову прокурора. Отже, прокуратурою дотримано вимоги ст. 23 Закону України «Про прокуратуру».

Відповідно до ст.ст. 26, 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», судове рішення про витребування у відповідача спірної земельної ділянки лісогосподарського призначення буде підставою для скасування державної реєстрації відповідно речового права приватної власності на земельну ділянку площею 0,1909 га кадастровий номер :01:002:0035, розташовану в адміністративних межах Свидівоцької сільської ради Черкаського району Черкаської області.

При цьому, ухвалення судом рішення, зокрема, про визнання недійсними чи скасування документів на підставі яких проведено державну реєстрації прав, скасування державної реєстрації речового права, допускається виключно з одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства.

Отже. належним способом захисту порушеного права держави в особі Черкаської обласної державної адміністрації буде позовна вимога про скасування державної реєстрації та припинення права приватної власності ОСОБА_1 на земельну ділянку за кадастровим номером :01:002:0035, площею 0,1909 га.

Судова колегія, заслухавши суддю-доповідача, дослідивши наявні у справі докази, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги доходить наступних висновків.

Згідно до вимог частин 1 та 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Оскаржуване судове рішення не повністю відповідає зазначеним вимогам закону.

Як вбачається із матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, рішенням Черкаського районного суду від 23.06.2016 у справі №707/2196/15-ц, задоволено позов заступника прокурора Черкаської області до Черкаської районної державної адміністрації, ОСОБА_4 , реєстраційної служби Черкаського районного управління юстиції, треті особи без самостійних вимог на предмет спору: ДП «Черкаське лісове господарство». Судом визнано недійсним розпорядження голови Черкаської РДА від 11.09.2014 № 242 «Про затвердження проекту землеустрою та передачу земельних ділянок у власність» з усіма його додатками в частині, що стосується ОСОБА_4 , та скасовано рішення про державну реєстрацію за ним права власності на земельну ділянку з кадастровим номером :01:002:0027.

Рішенням Черкаського районного суду від 08.06.2016 у справі № 707/2190/15-ц, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Черкаської області від 27.10.2016, задоволено позов заступника прокурора Черкаської області до Черкаської РДА, ОСОБА_3 , ОСОБА_5 , реєстраційної служби Черкаського районного управління юстиції, треті особи без самостійних вимог на предмет спору: ДП «Черкаське лісове господарство», Управління Держгеокадастру у Черкаському районі, ПП «Гарант». Судом визнано недійсним розпорядження голови Черкаської РДА від 11.09.2014 № 242 «Про затвердження проекту землеустрою та передачу земельних ділянок у власність» з усіма його додатками в частині, що стосується ОСОБА_3 , та скасовано рішення про державну реєстрацію за нею права власності на земельну ділянку з кадастровим номером :01:002:0019.

Наведені судові рішення обґрунтовано зокрема тим, що земельні ділянки з кадастровими номерами :01:002:0027 та :01:002:0019 надані як землі рекреаційного призначення для дачного будівництва, однак вони попередньо відносились до земель лісогосподарського призначення та перебували у постійному користуванні ДП «Черкаське лісове господарство». Таким чином, при передачі земельних ділянок у власність ОСОБА_4 та ОСОБА_3 відбулася протиправна зміна їх цільового призначення, проекти землеустрою, на підставі яких вони сформовані та безоплатно передані власність, не були належним чином розроблені і не містили усіх висновків щодо їх погодження, постійний користувач земель не надавав згоду на вилучення вказаних земельних ділянок, а Черкаська РДА не мала права ними розпоряджатися.

Відповідно до Інформаційної довідки з державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна №80114707, 27.05.2016 року за ОСОБА_1 зареєстровано право власності на земельну ділянку з кадастровим номером :01:002:0035, площею 0,1909 га для індивідуального дачного будівництва за адресою АДРЕСА_2 .

Підстава виникнення права власності договір купівлі-продажу, земельної ділянки, серія та номер: 1615, виданий 08.04.2016, видавник: Степаненко А.М. приватний нотаріус Черкаського міського нотаріального округу; договір купіль-іпродажу, земельної ділянки, серія та номер: 1642, виданий 09.04.2016, видавник: Степаненко А.М., приватний нотаріус Черкаського міського нотаріального округу; технічна документація із землеустрою щодо поділу та об`єднання земельних ділянок, сері та номер: б/н. виданий 25.04.2016, видавник: ФОП ОСОБА_6 ; витяг з Державного земельного кадастру про земельну ділянку, серія та номер: НВ-016, виданий 05.05.2016, видавник: управління Держгеокадастру у Черкаському районі Черкаській області; довідка, серія та номер: 750, виданий 05.05.2016, видавник: виконавчий комітет Свидівоцької сільської ради (т. 1 .ас. 31).

Звертаючись до суду із вказаним позовом прокурором зазначено, що, незважаючи на те, що законність отримання ОСОБА_4 та ОСОБА_3 спірних земельних ділянок оскаржувалась прокуратурою в судовому порядку, останні 08.04.2016 на підставі договору купівлі-продажу № 1615 та 09.04.2016 на підставі договору купівлі-продажу №1642 продали, а ОСОБА_1 придбав ці ділянки. 27.05.2016 Державний реєстратор виконавчого комітету Свидівоцької сільської ради Черкаського району Черкаської області Дудіна-Богданова К.О., прийняла рішення №14723003 про державну реєстрацію за ОСОБА_1 права власності на спірні земельні ділянки. Згідно інформації Головного управління Держгеокадастру у Черкаській області земельні ділянки з кадастровими номерами :01:002:0027 та :01:002:0019 об`єднані та присвоєно кадастровий номер :01:002:0035. З наведених обставин вбачається порушення права державної власності на землю, відновлення якого можливо лише шляхом витребування земельної ділянки.

В апеляційній скарзі відповідачем зауважено, що матеріали справи не містять як договорів купівлі-продажу спірних земельних ділянок, так і відомостей про те, що ці земельні ділянки були об`єднані в одну з присвоєнням кадастрового номеру :01:002:0035.

Водночас, колегія суддів звертає увагу, що ставлячи під сумнів наявність вказаних правочинів, відповідачем усупереч нормам частини 3 статті 12 та частини 1 статі 81 ЦПК України, до суду не надав доказів на спростування таких доводів позивача.

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

За змістом статей 13, 19 Конституції України від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до положень статті 20 Земельного кодексу України віднесення земель до тієї чи іншої категорії здійснюється на підставі рішень органів державної влади, Верховної ради Автономної Республіки Крим, Ради Міністрів Автономної Республіки Крим та органів місцевого самоврядування відповідно до їх повноважень.

Згідно статті 55 ЗК України до земель лісогосподарського призначення належать землі, вкриті лісовою рослинністю, а також не вкриті лісовою рослинністю, нелісові землі, які надані та використовуються для потреб лісового господарства. До земель лісогосподарського призначення належать землі, зайняті зеленими насадженнями в межах населених пунктів, які не віднесені до категорії лісів; окремими деревами і групами дерев, чагарниками на сільськогосподарських угіддях, присадибних, дачних і садових ділянках.

Відповідно до вимог статей 56, 57 ЗК України землі лісогосподарського призначення можуть перебувати в державній, комунальній та приватній власності.

Відповідно до положень статей 141, 149 ЗК України земельні ділянки, які перебувають у користуванні осіб, передаються у власність чи користування іншим особам лише після їх вилучення у встановленому законом порядку у попереднього користувача.

Згідно з ч. 1 ст. 57 Земельного кодексу України земельні ділянки лісогосподарського призначення за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування надаються в постійне користування спеціалізованим державним або комунальним лісогосподарським підприємствам, іншим державним і комунальним підприємствам, установам та організаціям, у яких створено спеціалізовані підрозділи, для ведення лісового господарства.

За загальним правилом, визначеним у ч. 4 ст. 84 Земельного кодексу України, землі лісогосподарського призначення належать до земель державної власності, які не можуть передаватись у приватну власність, крім випадків, значеним цим Кодексом.

Єдиним виключенням є передбачена ч. 2 ст. 56 даного Кодексу можливість передачі громадянам та юридичним особам безоплатно або за плату у власність за рішенням органів місцевого самоврядування та органів виконавчої влади замкнених земельних ділянок лісогосподарського призначення загальною площею до 5 гектарів у складі угідь селянських, фермерських та інших господарств.

Таким чином, розпорядження Черкаською районною державною адміністрацією землями лісогосподарського призначення не у спосіб та поза межами повноважень, передбачених законом, та реєстрація права власності на землю за громадянином, які визнано недійсними у судовому порядку, не можуть бути розцінені як вираження волі держави на таке розпорядження, а відтак наявні підстави для витребування майна на підставі статті 388 ЦК України.

Крім того, у даному випадку відсутнє законодавчо встановлене погодження Кабінету Міністрів України щодо зміни цільового призначення спірних земель.

Вказана правова позиція висловлена у постановах Верховного Суду країни від 25.01.2017 у справі №3-1533гс16 №916/2131/15.

27.05.2021 набрав чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вдосконалення системи управління та дерегуляції у сфері земельних відносин» (далі - Закон України 1423-ІХ).

Відповідно до ч. 8 ст. 122 ЗК України Кабінет Міністрів України передає лише земельні ділянки із земель державної власності у власність або користування, які не входять до складу адміністративно-територіальних одиниць, а також у користування земельні ділянки зони відчуження та зони безумовного (обов`язкового) відселення території, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи. Таким чином, Кабінет Міністрів України не може здійснювати вилучення та надання земельних ділянок державної власності лісогосподарського призначення

Згідно ч. 5 ст. 122 ЗУ України обласні державні адміністрації на їхній території передають земельні ділянки із земель державної власності, крім випадків, визначених частинами третьою, четвертою і восьмою цієї статті, у власність або у користування у межах міст обласного значення та за межами населених пунктів, а також земельні ділянки, що не входять до складу певного району, або у випадках, коли районна державна адміністрація не утворена, для всіх потреб.

Пунктом 4 ч. 1 ст. 31 ЛК України визначено, що обласні державні адміністрації у сфері лісових відносин у межах своїх повноважень на їх території передають у власність надають у постійне користування для ведення лісового господарства земельні лісові ділянки, що перебувають у державній власності, на відповідній території.

Підпунктом 58 пункту 4 розділу І Закону України 1423-ІХ, внесені зміни до розділу X Перехідні положення Земельного кодексу України, зокрема, доповнено пунктом 24 який передбачає, що з дня набрання чинності цим пунктом землями комунальної власності територіальних громад вважаються всі землі державної власності, розташовані за межами населених пунктів у межах таких територіальних громад, крім земель: а) що використовуються органами державної влади, державними підприємствами, установами, організаціями на праві постійного користування (у тому числі земельних ділянок, що перебувають у постійному користуванні державних лісогосподарських підприємств).

Земельні ділянки, що вважаються комунальною власністю територіальних громад сіл, селищ, міст відповідно до цього пункту і право державної власності на які зареєстроване у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, переходять у комунальну власність з моменту державної реєстрації права комунальної власності на такі земельні ділянки.

Інші земельні ділянки та землі, не сформовані у земельні ділянки, переходять у комунальну власність з дня набрання чинності цим пунктом.

З дня набрання чинності цим пунктом до державної реєстрації права комунальної власності на земельні ділянки державної власності, що передаються у комунальну власність територіальних громад, органи виконавчої влади, що здійснювали розпорядження такими земельними ділянками, не мають права здійснювати розпорядження ними.

З огляду на обставини справи, встановлені у судових рішеннях у справах №707/2196/15-ц та №707/2190/15-ц, при передачі Черкаською районною державною адміністрацією спірних земельних ділянок у власність відбулася протиправна зміна їх цільового призначення, проекти землеустрою, на підставі яких вони сформовані та безоплатно передані власність, не були належним чином розроблені і не містили усіх висновків щодо їх погодження, постійний користувач земель не надавав згоду на вилучення вказаних земельних ділянок, а Черкаська РДА не мала права ними розпоряджатися.

Як встановлено судом першої інстанції та не спростовано відповідачем у справі, до ухвалення судових рішень у справах №707/2196/15-ц та №707/2190/15-ц, ОСОБА_1 набуто право власності на дані земельні ділянки на підставі договору купівлі-продажу № 1615 від 08.04.2016 та на підставі договору купівлі-продажу №1642 від 09.04.2016.

Згідно з частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до частини першої статті 5 ЦПК України слідує що, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

За змістом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу у разі їх порушення, невизнання або оспорювання.

Захист порушеного права особи має бути ефективним, тобто повинен здійснюватися з використанням такого способу захисту, який може відновити, наскільки це можливо, відповідні права, свободи й інтереси позивача.

Статтею 16 ЦК України визначено способи захисту цивільних прав та інтересів, а також можливість їх захистити іншим способом, встановленим договором або законом чи судом у визначених законом випадках.

Зазначений захист має бути ефективним, тобто повинен здійснюватися з використанням такого способу захисту, який може відновити, наскільки це можливо, відповідні права, свободи й інтереси позивача (пункт 57 постанови Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі № 338/180/17).

Главою 29 ЦК України визначено такі способи захисту права власності як витребування майна з чужого незаконного володіння (віндикаційний позов) та усунення перешкод у реалізації власником права користування та розпорядження його майном (негаторний позов).

ЦК України передбачені засади захисту права власності, зокрема право на витребування власником свого майна від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним (стаття 387 ЦК України) та від добросовісного набувача (стаття 388 ЦК України).

Захист порушених прав особи, яка вважає себе власником майна, але не володіє ним, можливий шляхом пред`явлення віндикаційного позову до незаконно володіючої цим майном особи (у разі відсутності між ними зобов`язально-правових відносин), якщо для цього існують підстави, передбачені статтею 388 ЦК України, які, зокрема, дають право витребувати майно в добросовісного набувача.

Витребування майна від добросовісного набувача залежить від обставин вибуття майна з володіння власника та оплатності (безоплатності) придбання цього майна набувачем.

Так, від добросовісного набувача, який оплатно придбав майно в особи, яка не мала права його відчужувати, власник має право витребувати це майно лише в разі, якщо майно було загублене власником або особою, якій майно було передане власником у володіння, або викрадене у того чи іншого, або вибуло з їхнього володіння іншим шляхом не з їхньої волі (частина перша статті 388 ЦК України).

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 29 травня 2019 року у справі № 367/2022/15-ц (провадження № 14-376цс18) дійшла висновку, що з огляду на приписи статей 387 і 388 ЦК України помилковими є висновки щодо неможливості витребування власником земельних ділянок, які були поділені та/або об`єднані. Формування земельних ділянок їх володільцем, зокрема внаслідок поділу та/або об`єднання, з присвоєнням їм кадастрових номерів, зміною інших характеристик не впливає на можливість захисту права власності чи інших майнових прав у визначений цивільним законодавством спосіб.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 29 травня 2019 року у справі № 367/2022/15-ц (провадження № 14-376цс18) наведено правовий висновок про те, що власник з дотриманням вимог статей 387 і 388 ЦК України може витребувати належне йому майно від особи, яка є останнім його набувачем, незалежно від того, скільки разів це майно було відчужене до того, як воно потрапило у володіння останнього набувача. Для такого витребування оспорювання наступних рішень органів державної влади чи місцевого самоврядування, договорів, інших правочинів щодо спірного майна і документів, що посвідчують відповідне право, не є ефективним способом захисту права власника.

Суд звертає увагу на те, що у спорах стосовно прибережних захисних смуг, земель лісогосподарського призначення, інших земель, які перебувають під посиленою правовою охороною держави, держава, втручаючись у право приватних осіб на мирне володіння відповідними земельними ділянками, захищає загальні інтереси у безпечному довкіллі, непогіршенні екологічної ситуації, у використанні власності не на шкоду людині та суспільству (частина третя статті 13, частина сьома статті 41, частина перша статті 50 Конституції України). Ці інтереси реалізуються, зокрема, через цільовий характер використання земельних ділянок (статті 18, 19, пункт "а" частини першої статті 91 ЗК України), які набуваються лише згідно із законом (стаття 14 Конституції України) (пункт 127 постанови Великої Палати Верховного Суду від 07 листопада 2018 року у справі № 488/5027/14-ц, пункт 90 постанови Великої Палати Верховного Суду від 07 листопада 2018 року у справі № 488/6211/14-ц, пункт 148 постанови Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року № 183/1617/16, пункт 53 постанови Великої Палати Верховного Суду від 29 травня 2019 року у справі № 367/2022/15-ц, пункт 117 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12 червня 2019 року у справі № 487/10128/14-ц).

Заволодіння приватними особами земельними ділянками, які перебувають під посиленою правовою охороною держави, всупереч чинному законодавству, зокрема без належного дозволу уповноваженого на те органу, може зумовлювати конфлікт між гарантованим статтею 1 Першого протоколу до Конвенції правом цих осіб мирно володіти майном і правами інших осіб та всього суспільства на безпечне довкілля, особливо коли в силу об`єктивних, видимих природних властивостей земельної ділянки відповідач, проявивши розумну обачність, міг та повинен був знати про те, що спірні земельні ділянки належить до земель лісогосподарського призначення (близькі за змістом висновки висловлені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 15 травня 2018 року у справі № 372/2180/15-ц, від 22 травня 2018 року у справі № 469/1203/15-ц, від 30 травня 2018 року у справі № 469/1393/16-ц, від 14 листопада 2018 року у справі 183/1617/16).

Звернення прокурора з вимогою про витребування земельних ділянок із володіння ОСОБА_1 у цій справі спрямоване на задоволення суспільної потреби у відновленні законності під час вирішення суспільно важливого та соціально значущого питання - розпорядження землями лісового фонду, безоплатної передачі у власність громадянам земельних ділянок і лісів із державного власності, а також захист суспільних інтересів загалом, права власності на землю Українського народу, лісів - національного багатства України та лісів, як джерела задоволення потреб суспільства в лісових ресурсах. Суспільний інтерес полягає у відновленні правового порядку в частині визначення меж компетенції органів державної влади та місцевого самоврядування, відновленні становища, яке існувало до порушення права власності Українського народу на землі лісогосподарського призначення, захист такого права шляхом повернення в державну власність земель лісогосподарського призначення, що незаконно вибули з такої власності.

Серед способів захисту речових прав цивільне законодавство виокремлює, зокрема, витребування майна із чужого незаконного володіння (стаття 387 Цивільного кодексу України) та усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження майном (стаття 391 ЦК України, частина друга статті 152 ЗК України). Наведені способи захисту реалізуються шляхом подання віндикаційного та негаторного позовів відповідно.

Власник земельної ділянки може вимагати, зокрема, усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою (частина друга статті 152 ЗК України).

Заволодіння громадянами та юридичними особами землями, на які поширюється чітка заборона на передання їх у приватну власність з метою будівництва й обслуговування індивідуального житлового будинку та господарських споруд всупереч вимогам ЗК України та ЛК України є неможливим (аналогічні висновки Великою Палатою Верховного Суду сформульовано у постановах від 28 листопада 2018 року у справі № 504/2864/13-ц, від 12 червня 2019 року у справі № 487/10128/14-ц щодо земель водного фонду).

Власник земельної ділянки лісогосподарського призначення може вимагати усунення порушення його права власності на цю ділянку, зокрема оспорюючи відповідні рішення органів державної влади чи органів місцевого самоврядування, договори або інші правочини та вимагаючи повернути таку ділянку (пункт 143 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12 червня 2019 року у справі № 487/10128/14-ц, пункт 46 постанови Великої Палати Верховного Суду від 07 квітня 2020 року у справі № 372/1684/14-ц).

З урахуванням зазначеного, колегія суддів вважає, що в силу об`єктивних, видимих природних властивостей земельної ділянки, відповідач, проявивши розумну обачність, міг і повинен був знати про те, що ці ділянки належать до земель лісогосподарського призначення (аналогічні правові висновки, висловлені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 15 травня 2018 року у справі № 372/2180/15-ц, провадження № 14-76цс18, від 22 травня 2018 року у справі № 469/1203/15-ц, провадження № 14-95цс18 і від 30 травня 2018 року у справі № 469/1393/16-ц, провадження № 14-71цс18).

Загальний інтерес у контролі за використанням земельної ділянки за цільовим призначенням для гарантування безпечності довкілля та непогіршення екологічної ситуації у цій справі переважає приватний інтерес заявників у збереженні права власності на земельну ділянку.

Отже, витребування земельної ділянки у ОСОБА_1 не порушуватиме принцип пропорційності втручання у право мирного володіння майном.

Колегія суддів, встановивши, що Черкаська РДА, розпорядившись землями лісового фонду, перевищила свої повноваження, спірні земельні ділянки вибула з володіння власника - держави України, поза її волею, а особи, які їх незаконно набули відчужили третій особі - ОСОБА_1 , доходить висновку про наявність правових підстав для витребування спірної земельної ділянки від добросовісного набувача у порядку статті 388 ЦК України та вказане є належним способом захисту.

Водночас, щодо заявленої вимоги прокурора про скасування державної реєстрації права власності, колегія суддів враховує висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду у справі № 466/8649/16-ц від 09 листопада 2021 року, у якому викладено наступне:

«83. Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Подібні висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 5 червня 2018 року у справі № 338/180/17 (провадження № 14-144цс18), від 11 вересня 2018 року у справі № 905/1926/16 (провадження № 12-187гс18), від 30 січня 2019 року у справі № 569/17272/15-ц (провадження № 14-338цс18), від 2 липня 2019 року у справі № 48/340 (провадження № 12-14звг19) та багатьох інших.

84. При цьому відповідно до усталеної практики Великої Палати Верховного Суду якщо позивач вважає, що його право порушене тим, що право власності зареєстроване за відповідачем, то належним способом захисту є віндикаційний позов, оскільки його задоволення, тобто рішення суду про витребування нерухомого майна із чужого незаконного володіння, є підставою для внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Натомість вимоги про скасування рішень, записів про державну реєстрацію права власності на це майно за незаконним володільцем не є необхідним для ефективного відновлення його права (див., зокрема, пункт 100 постанови Великої Палати Верховного Суду від 7 листопада 2018 року у справі № 488/5027/14-ц (провадження № 14-256цс18)).

86. Ефективність віндикаційного позову забезпечується саме наявністю державної реєстрації права власності за відповідачем, оскільки за відсутності такої реєстрації судове рішення про задоволення віндикаційного позову не є підставою для державної реєстрації права власності за позивачем. Тому позовна вимога про скасування державної реєстрації права власності відповідача суперечить позовній вимозі про витребування нерухомого майна. Виходячи з цього в задоволенні позовних вимог про скасування державної реєстрації права власності слід відмовити.

87. Велика Палата Верховного Суду також звертає увагу на те, що відповідно до пункту 1 частини першої статті 4 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» право власності підлягає державній реєстрації. Задоволення позовної вимоги про скасування державної реєстрації права власності суперечить зазначеній імперативній вимозі закону, оскільки виконання судового рішення призведе до прогалини в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно в частині належності права власності на спірне майно. Отже, замість скасування неналежного запису про державну реєстрацію до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно має бути внесений належний запис про державну реєстрацію права власності позивача. Такий запис, як зазначено вище, вноситься на підставі судового рішення про задоволення віндикаційного позову.».

З огляду на зазначене, колегія суддів вважає, що позовна вимога прокурора про скасування державної реєстрації від 27.05.2016 року, запис номер 14723003, з припиненням речового права приватної власності ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на земельну ділянку за кадастровим номером :01:002:0035, загальною площею 0,1909 га, розташовану в адміністративних межах Свидівоцької сільської ради Черкаського району Черкаської області, задоволенню не підлягає.

Колегія суддів вважає за доцільне звернути увагу, що ЦК України визначає механізм повного відшкодування заподіяних кінцевим набувачам збитків. Так, з урахуванням приписів частин третьої і четвертої статті 390 ЦК України, кінцевий набувач, який не заявив зустрічні позови у справі, може заявити до власника земельних ділянок позов про відшкодування здійснених з часу, з якого власникові належить право на їх повернення, необхідних витрат на утримання та збереження витребуваних земельних ділянок, а у разі здійснення поліпшень цих ділянок, які не можна відокремити від них без завдання їм шкоди, - позов про відшкодування здійснених витрат у сумі, на яку збільшилася вартість земельних ділянок. Крім того, кінцевий набувач, із власності якого витребовується земельна ділянка, також не позбавлений можливості відновити права на підставі частини першої статті 661 ЦК України, пред`явивши вимогу до осіб, в яких вони придбали ці ділянки, про відшкодування збитків. Вказане відповідає висновку Верховного Суду України, викладеному у постанові від 16 грудня 2015 року у справі № 6-2510цс15.

Щодо подання позову прокурором в інтересах держави в особі Кабінету Міністрів України, колегія суддів враховує наступне.

Відповідно до статті 131-1 Конституції України на прокуратуру України покладається представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.

З метою представництва інтересів громадянина або держави в суді прокурор в межах повноважень, визначених законом, звертається до суду з позовною заявою (заявою), бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом інших осіб, на будь-якій стадії її розгляду, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення Верховним Судом України, про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами.

Прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній заяві (заяві) самостійно визначає, в чому полягає порушення інтересів держави, та обґрунтовує необхідність їх захисту, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. У разі відсутності такого органу або відсутності у нього повноважень щодо звернення до суду прокурор зазначає про це в позовній заяві і в такому разі прокурор набуває статусу позивача.

Відповідно до частини першої статті 23 Закону України «Про прокуратуру» (тут і далі в редакції чинній на час звернення з позовом до суду) представництво прокурором інтересів громадянина або держави в суді полягає у здійснення процесуальних та інших дій, спрямованих на захист інтересів громадянина або держави, у випадках та порядку, встановлених законом.

Згідно з частиною третьою статті 23 Закону України «Про прокуратуру» прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Представництво в суді інтересів держави в особі Кабінету Міністрів України та Національного банку України може здійснюватися прокурором Генеральної прокуратури України або регіональної прокуратури виключно за письмовою вказівкою чи наказом Генерального прокурора або його першого заступника чи заступника відповідно до компетенції.

Відповідно до вимог ч. ч. 3, 4 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» прокуратурою області до пред`явлення даного позову до Черкаського районного суду отримано письмову вказівку заступника Генерального прокурора України від 27.04.2017 № 05/1-254вих17 щодо можливості звернення до суду з позовом в інтересах Кабінету Міністрів України, та 28.04.2017 за № 05-787вих17 направлено повідомлення Кабінету Міністрів України про намір пред`явити даний позов.

Отже, прокурором пред`явлено позов в інтересах держави в особі Кабінету Міністрів України як належного на той час розпорядника землі з дотриманням порядку визначеного статтею 23 Закону України «Про прокуратуру».

Щодо посилань в апеляційній скарзі на порушення судом норм процесуального права, оскільки у матеріалах справи відсутня ухвала про закриття підготовчого засідання та призначення справи до розгляду, то колегія суддів враховує наступне.

Ухвалою Черкаського районного суду Черкаської області від 22 травня 2017 року судом відкрито провадження у справі та призначено до судового розгляду (т. 1 а.с. 51).

При цьому у даній ухвалі суд послався на те, що матеріали, які є в справі дозволяють призначити справу до судового засідання.

З вказаного вбачається, що попереднє судове засідання в порядку статті 130 ЦПК України (в редакції чинній на час постановлення ухвали) судом не призначалося.

Водночас, зважаючи на норми частини 7 вказаної статті, попереднє судове засідання не є обов`язковим. Питання про необхідність його проведення вирішується суддею під час відкриття провадження у справі.

Отже, призначення справи до розгляду по суті без проведення попереднього судового засідання, як це було передбачено чинними на той час нормами ЦПК України, не було обов`язковим та не є порушенням норм процесуального права.

В той же час, відповідачем вірно зазначено про те, що під час розгляду клопотання прокурора про зупинення провадження у справі та постановлення ухвали від 13 липня 2018 року, судом вказано, що цивільна справа розглядається у підготовчому судовому засіданні.

Однак, колегія суддів вважає, що такі доводи апеляційної скарги не впливають на вирішення судом справи по суті та не є підставами для обов`язкового скасування судового рішення, перелік яких визначений у частині 3 статті 376 ЦПК України.

Підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права (пункти 3, 4 частини 1 статті 376 ЦПК України).

Із матеріалів апеляційної скарги, змісту оскаржуваного судового рішення вбачається, що скарга є частково обґрунтованою і наведені в ній доводи дають підстави для висновків про недотримання судом норм матеріального права в частині скасування державної реєстрації речового права, а тому воно підлягає скасуванню у даній частині з ухваленням нового про відмову у задоволенні позову прокурора у цій частині. В решті рішення суду відповідає вимогам законності та обґрунтованості.

Відповідно до частини 13 статі 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Згідно з частиною 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

При вирішенні питання стягнення судового збору судом першої інстанції не було взято до уваги, що відповідач ОСОБА_1 є інвалідом 2 групи, а тому у відповідності до ЗУ «Про судовий збір» він звільнений від сплати судового збору в судах першої та апеляційних інстанцій, у зв`язку з чим, апеляційний суд вважає за необхідне здійснити перерозподіл судових витрат за розгляд справи в судах.

Враховуючи, що прокуратурою при подачі позову було сплачено судовий збір в сумі 16488, 42 грн., саме ця сума підлягає розподілу.

Таким чином, відповідно до пропорційно задоволений позовних вимог, підлягає стягненню на користь Черкаської обласної прокуратури з державного бюджету України судовий збір в сумі 14888,42 грн. (за задоволену вимогу майнового характеру в суді першої інстанції. При цьому, враховуючи, що апеляційним судом рішення скасовано в частині скасування державної реєстрації (вимога немайнового характеру), то з Черкаської обласної прокуратури необхідно стягнути на користь держави судовий збір в сумі 2400 грн. (1600 немайнов.*150%). Шляхом взаєморозрахунку, остаточно необхідно компенсувати Черкаській обласні прокуратурі за рахунок коштів державного бюджету судовий збір в сумі 12488,42 грн. (14888, 42 грн. - 2400 грн.).

Керуючись ст. ст. 35, 258, 374, 376, 381- 384 ЦПК України, апеляційний суд,-

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Черкаського районного суду Черкаської області від 23 червня 2022 року скасувати в частині позовних вимог прокурора про скасування державної реєстрації від 27.05.2016, запис номер 14723003, з припиненням речового права приватної власності ОСОБА_1 на земельну ділянку за кадастровим номером :01:002:0035, загальною площею 0,1909 га, розташовану в адміністративних межах Свидівоцької сільської ради Черкаського району Черкаської області.

Ухвалити в цій частині нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову.

В решті - рішення суду залишити без змін.

Стягнути з державного бюджету України на користь Черкаської обласної прокуратури судовий збір в сумі 12488, 42 грн.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 07 жовтня 2022 року.

Судді: