Справа № 562/3420/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"29" вересня 2022 р.

Здолбунівський районний суд Рівненської області

в складі: головуючого судді Мичка І.М.

при секретарі Щербак В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду справу за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про стягнення заборгованості

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся в суд з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про стягнення коштів за кредитним договором б/н від 09 липня 2010 року, укладеним між ОСОБА_4 та АТ КБ «Приватбанк». ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 помер. Вказує, що відповідачі по справі є спадкоємцями після смерті ОСОБА_4 . Просить стягнути з відповідачів кошти в сумі 11 735 грн.

Позивач в судове засідання не з`явився. Про час і місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Банком подана заява про розгляд справи за відсутності представника позивача.

ОСОБА_1 подано відзив, де вона вказує, що спадкова справа після смерті ОСОБА_4 не заводилася. Відповідачі є неналежними. Не приймали спадщини після смерті ОСОБА_4 . Банк пропустив шестимісячний строк для пред`явлення вимог до спадкоємців. Позов подано з пропуском позовної давності. Просила в задоволені позову відмовити. Подано заяву про розгляд справи без її участі.

Відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в судове засідання не з`явилися. Про час і місце розгляду справи повідомлені належним чином.

Суд дослідивши матеріали справи, встановив наступне.

09 липня 2010 року ОСОБА_4 підписана заявка на отримання кредитної карточки, що стверджується анкетою-заявою. Надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Правил надання банківських послуг ПриватБанку сторонами не підписані.

Відповідно до Довідки про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної карти оформленої на ОСОБА_4 , картка видана з кредитним лімітом - 0 грн. ІНФОРМАЦІЯ_2 , тобто після смерті ОСОБА_4 , змінено кредитний ліміт на 12 600. Валюта не вказана.

ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_4 помер.

Банк просить стягнути кошти зі спадкоємців померлого ОСОБА_4 .

Відповідно до ст.1281 ЦК України спадкоємці зобов`язані повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо їм відомо про його борги, та/або якщо вони спадкують майно, обтяжене правами третіх осіб.

Кредиторові спадкодавця належить пред`явити свої вимоги до спадкоємця, який прийняв спадщину, не пізніше шести місяців з дня одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину на все або частину спадкового майна незалежно від настання строку вимоги.

Якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про прийняття спадщини або про одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину, він має право пред`явити свої вимоги до спадкоємця, який прийняв спадщину, протягом шести місяців з дня, коли він дізнався про прийняття спадщини або про одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину.

Кредитор спадкодавця, який не пред`явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки, встановлені частинами другою і третьою цієї статті, позбавляється права вимоги.

У відповідності до ст.1282 ЦК України спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині.

Вимоги кредитора спадкоємці зобов`язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями та кредитором інше не встановлено.

У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора звертає стягнення на майно, яке було передане спадкоємцям у натурі.

Отже для стягнення заборгованості за кредитним договором зі спадкоємців необхідно встановити хто є спадкоємцями, які прийняли спадщину, коли вони прийняли спадщину, коли банку стало відомо про прийняття спадщини, яка вартість спадкового майна, одержаного у спадщину.

На ухвалу Здолбунівського районного суду Рівненської області від 16 березня 2022 року від Державного нотаріуса надійшла інформація про те, що спадкова справа після смерті ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , не заводилася.

Центр надання адміністративних послуг Здолбунівської міської ради на виконання вимог ухвали Здолбунівського районного суду Рівненської області від 16 травня 2022 року, надав суду довідку про зареєстрованих осіб за адресою: АДРЕСА_1 , станом на 01.04.2021 року. Згідно цієї інформації станом на 01.04.2021 року за адресою: АДРЕСА_1 , були зареєстровані наступні особи: ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_5 , ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_6 , ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_7 , ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_8 .

Однак чи є відповідачі по справі спадкоємцями після смерті ОСОБА_4 , до якої черги спадкування належать, позивач суду, не надав. Сам по собі факт проживання за однією адресою на момент смерті особи, не свідчить про родинні відносини та про те, що відповідачі є спадкоємцями.

Позивач не вказує, коли йому стало відомо про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Відповідно до ч.3 ст.1268 ЦК України, на яку вказує позивач, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Отже шестимісячний строк вимоги до відповідачів розпочався з 25 серпня 2019 року. Закінчився 25 лютого 2020 року. Позовна заява подана 17 листопада 2021 року, тобто з пропуском цього строку. Тому позивач позбавлений права пред`являти вимоги до відповідачів у відповідності до ч.4 ст.1281 ЦК України.

Позивач всупереч вимог ст.81 ЦПК України не надав суду доказів вартості спадкового майна, одержаного у спадщину

Суд не приймає доводити позивача про те, що Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт, витяг з Умов та правил надання банківських послуг є частиною кредитного договору від 09 липня 2010 року, укладеного між ОСОБА_4 та АТ КБ «Приватбанк».

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

За змістом статті 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Порядок нарахування відсотків за користування кредитом та пені регулюються

ст.ст. 549, 551, 1048-1050 ЦК України.

У заяві-анкети позичальника від 09 липня 2010 року процентна ставка не зазначена. Крім того, у цій заяві, підписаній сторонами, відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру.

Позивач, обґрунтовуючи право вимоги, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором від 09 липня 2010 року, посилався на Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку.

Матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Витяг з Тарифів та Витяг з Умов розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та щодо сплати неустойки (пені, штрафів), та, зокрема саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування. Позивач не надав жодного належного та допустимого доказу на ствердження цих обставин.

Роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15) і не спростовано позивачем при розгляді вказаної справи.

В даному випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» в період - з часу виникнення спірних правовідносин (09 липня 2010 року) до моменту звернення до суду із вказаним позовом (17 листопада 2021 року), тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.

Таку ж позицію висловила і Велика Палата Верховного Суду в постанові від 03 липня 2019 року, справа № 342/180/17, Провадження № 14-131цс19.

Враховуючи наведене в задоволені позову слід відмовити за безпідставністю позовних вимог.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 2-4, 12, 13, 19, 23, 76-89, 141, 158, 258-268 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

В задоволені позову Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про стягнення заборгованості - відмовити

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Рівненського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя І.М.Мичка