Справа № 444/3598/21 Головуючий у 1 інстанції: Оприск З.Л.
Провадження № 22-ц/811/1119/22 Доповідач в 2-й інстанції: Мельничук О. Я.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 жовтня 2022 року Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Мельничук О.Я.,

суддів: Ванівського О.М., Цяцяка Р.П.,

при секретарі Ждан К.О.

з участю представника позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 , відповідачки ОСОБА_3 , представника відповідачки ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 , представника ОСОБА_1 на рішення Жовківського районного суду Львівської області від 31 березня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою,-

В С Т А Н О В И В :

В грудні 2021 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідачки про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою.

Позовні вимоги мотивує тим, що він ОСОБА_1 є власником земельної ділянки розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , площею 0.0670 га, цільове призначення - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд. Належна йому земельна ділянка № НОМЕР_1 є забудованою житловим будинком та господарськими будівлями, що належать йому на праві власності в цілому. Вказав, що ОСОБА_5 є власником суміжної земельної ділянки площею 0,07802 га, кадастровий № :01:007:0043, за адресою: АДРЕСА_1 . На земельній ділянці АДРЕСА_2 , знаходиться житловий будинок АДРЕСА_3 , який зареєстрований на праві власності в цілому за ОСОБА_3 . Зазначив, що будинок АДРЕСА_3 розміщений в притул до межі земельної ділянки АДРЕСА_1 , а саме: одна стіна житлового будинку на земельній ділянці АДРЕСА_3 розміщена на межі земельних ділянок та знаходиться на відстані 3,75 м. від житлового будинку АДРЕСА_1 . Вказав, що з початку квітня - по травень 2021 року відповідачка здійснила самовільні будівельні роботи по реконструкції даху в належному їй на праві власності житловому будинку АДРЕСА_3 . Внаслідок реконструкції даху в житловому будинку АДРЕСА_3 було змінено його конструкцію та розміри, що призвело до його нависання над належною позивачу земельною ділянкою АДРЕСА_1 . Вказав, що окрім цього, відповідачкою було влаштовано в житловому будинку АДРЕСА_3 вікно, що виходить у внутрішній двір позивача на земельну ділянку № НОМЕР_1 та знаходиться на віддалі 3,75 м. від житлового будинку АДРЕСА_1 . Зазначив, що внаслідок реконструкції дату та його звісу з торця житлового будинку АДРЕСА_3 на 0,60 м., в сторону суміжного житлового будинку АДРЕСА_1 , віддаль між будинками була зменшена виступаючою конструкцією даху житлового будинку АДРЕСА_3 на 0,60 м. і зараз становить - 3,15 м. Вказав, що відповіді державних органів у сфері містобудівельної діяльності підтверджують, що відповідач самовільно без жодних на те дозвільних документів здійснив реконструкцію даху будинку за адресою: АДРЕСА_3 , проте жодний з державних органів у сфері містобудівельної діяльності, що був повідомлений позивачем та його представником про здійснення відповідачкою самочинного будівництва не вжив жодних дій в межах повноважень щодо припинення самочинного будівництва відповідачкою. Зазначив, що відповідачка проігнорувала претензію-вимогу позивача про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою та здійснення перебудови даху житлового буднику від 17.06.2021 року № 377. Вказав, що відповідне будівництво з боку відповідачки суперечить вимогам ДБН Б.2.2-12:2019 та санітарним вимогам ДСП 173 і створюють пожежну небезпеку та негативно впливають на комфортність проживання мешканців житлового будинку АДРЕСА_1 , зокрема і позивача. Просив зобов`язати ОСОБА_3 усунути перешкоди ОСОБА_1 в користуванні земельною ділянкою площею 0,0670 га, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , шляхом демонтажу звісу даху будинку АДРЕСА_2 , який виступає за межі стіни зі сторони земельної ділянки належної ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 тобто, повернення його до попередньої форми з виконанням парапетної стіни висотою на 0,40 метри вище рівня існуючої покрівлі і влаштуванням даху таким чином, щоб він не виходив за межі земельної ділянки, на якій розташований за адресою: АДРЕСА_3 ; судові витрати покласти на відповідачку.

Рішенням Жовківського районного суду міста Львова від 31 березня 2022 року відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою.

Рішення суду в апеляційному порядку через свого представника ОСОБА_2 оскаржив ОСОБА_1 .

Вважає рішення суду незаконним, необгрунтованим та таким, що ухвалене з порушенням норм матеріального і процесуального права. Звертає увагу, що судом безпідставно не було взято до уваги доводи щодо незаконності проведеної реконструкції будинку відповідачкою. Зазначає, що суд безпідставно не застосував до даного спору норми ч.1 ст.34, ст.36 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності». В апеляційній скарзі скаржник просить рішення Жовківського районного суду Львівської області від 31 березня 2022 року скасувати та прийняти нове рішення, яким позов задоволити повністю.

07 липня 2022 року від ОСОБА_3 надійшов відзив на апеляційну скаргу в якому остання зазначає про безпідставність доводів апеляційної скарги, у зв`язку з чим просить в задоволенні апеляційної скарги відмовити, а оскаржуване рішення залишити без змін. Звертає увагу на відсутність необхідності для отримання дозвільної документації для проведення заміни даху. Звертає увагу на помилковість тверджень скаржника про те, що відповідачкою проводилася реконструкція будинку. Також звертає увагу відсутність порушень відповідачем вимог ДБН Б.2.2-12:2019 та санітарних вимог ДСП 173, створення пожежної небезпеки та негативного впливу на комфортність проживання позивача. Стверджує про недоведеність з сторони позивача здійснення самочинного будівництва та порушення меж земельної ділянки.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників справи, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_2 , представника ОСОБА_1 до задоволення не підлягає із наступних підстав.

Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

На підставі ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в Постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції таким вимогам відповідає.

Судом встановлено, що позивач по справі ОСОБА_1 є власником земельної ділянки, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , площею 0,0670 га, цільове призначення: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, що підтверджується копією Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЛВ-Д-1054 від 15 грудня 2000 року. Належна позивачу земельна ділянка є забудованою житловим будинком та господарськими будівлями, що належать йому на праві власності в цілому згідно копії свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданого 14.01.2000 року державним нотаріусом Жовківської державної нотаріальної контори Львівської області, що підтверджується копією реєстраційного посвідчення від 26.01.2000 року серії НОМЕР_2 .

ОСОБА_6 є власником земельної ділянки розташованої за адресою: АДРЕСА_3 , площею 0,0780 га, цільове призначення - для будівництва і обслуговування житлового будинку і господарських будівель, що підтверджується копією Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯГ № 053406 від 28 лютого 2006 року та Інформації з Державного земельного кадастру про право власності на речові права на земельну ділянку від 01.12.2021 року. ОСОБА_6 є власником житлового будинку за адресою: АДРЕСА_3 , підтверджується копією Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 287779477 від 01.12.2021 року.

Віддаль між стінами будинків АДРЕСА_1 та АДРЕСА_3 становить 3, 75 м, у 2018-2020р. було виконано звіс даху торця будинку на 0,60 м в сторону суміжної ділянки будинку АДРЕСА_1 , віддаль між будинками, була зменшена виступаючою конструкцією даху на 0,60 м і зараз становить - 3,15 м, вікно будинку АДРЕСА_3 , виходить у внутрішній двір будинку АДРЕСА_1 , і знаходиться на віддалі 3,75 м від вікон будинку АДРЕСА_1 , що підтверджується копією Звіту про технічне обстеження на відповідність державним будівельним нормам забудови території, на межі земельних ділянок, за адресою АДРЕСА_3 та будинку АДРЕСА_1 від 17.09.2021 року. Перелічені вище факти порушень вимог ДБН створюють небезпеку пожежної, аварійної, санітарно-гігієнічної ситуації, проживання для мешканців будинку АДРЕСА_1 . А також створює пожежну небезпеку, для мешканців будинку АДРЕСА_3 . Наведене підтверджується копією Звіту про технічне обстеження на відповідність державним будівельним нормам забудови території, на межі земельних ділянок, за адресою АДРЕСА_3 та буд. АДРЕСА_1 від 17.09.2021 року.

Відповідно до Звіту за результатами обстеження несучих та огороджуючих конструкцій будівлі по АДРЕСА_3 експертом опитуванням свідків встановлено, що при поділі земельної ділянки сусідом не були враховані вимоги норм щодо виділення смуги шириною 1 м вздовж будівлі для її обслуговування - влаштовано бетонний бордюр та цегляний паркан впритул до стін та фундаменту. Цоколь виступаючий тинькований. Стіни зовні та в середині тиньковані. Крім того, на прилеглій ділянці посаджені дерева (горіхи) на віддалі менше одного метра від встановленої межі, що викликало пошкодження корінням фундаментів та тинькування. Влаштування бетонного бордюру на значній довжині перекрило поверхневий стік біля будинку та викликало замочування основи під підошвою фундаментів і появу понаднормативних осадок фундаментів. При огляді 15 червня 2021 року тинькованих стін виявлено наскрізні тріщини та руйнування та обрушення тинькування на окремих ділянках цоколя. В стінах виявлені вертикальні наскрізні тріщини шириною розкриття до 1,0 мм на всю висоту кладки. Ушкодження тиньку і кладки стін зафіксовані на висоту будинку. Для зменшення негативного впливу замокання ґрунтів основи на будинок було при проведенні ремонту даху влаштовано виноси гідроізоляційного килима по периметру стін на 400-500 мм. Наявність наскрізних тріщин та осадок додатково погіршує технічний стан конструкцій, створює антисанітарні умови в приміщеннях, що може призвести до появи хронічних захворювань, подальших нерівномірних осідань та інших деформацій будівлі. Технічний стан кладки стін в цілому за результатами огляду задовільний і вони потребують проведення ремонту для недопущення подальшого погіршення технічного стану до незадовільного, непридатного до проживання (ширина тріщин більше 30 мм). При цьому необхідно усунути причини руйнування та перезволоження ґрунтів і конструкцій: відновити вільний стік атмосферних опадів навколо будинку, виконати вимощення по всьому периметру будинку з ухилом 1% від стін, шириною 600-800 мм. При проведенні ремонту будівлі дахові конструкції виконано відповідно до всіх вимог чинних будівельних норм і правил, що забезпечило відновлення жорсткості та стійкості даху.

Будинок АДРЕСА_3 після ремонту даху облаштований системою зливу, що підтверджується фото №№ 1, 2, 3, 4 (доданими до Звіту про технічне обстеження на відповідність державним будівельним нормам забудови території, на межі земельних ділянок, за адресою АДРЕСА_3 та буд. АДРЕСА_1 від 17.09.2021 року), фото № 14, 15 (доданими до позовної заяви).

Звіс даху торця будинку АДРЕСА_3 було виконано на 0,60м в сторону суміжної ділянки буд. АДРЕСА_1 , віддаль між будинками була зменшена виступаючою конструкцією даху на 0,60м і зараз становить 3,15 м, що підтверджується копією Звіту про технічне обстеження на відповідність державним будівельним нормам забудови території, на межі земельних ділянок, за адресою АДРЕСА_3 та буд. АДРЕСА_1 від 17.09.2021 року.

Окрім цього, рішенням виконкому Малехівської сільської ради Нестерівського району Львівської області від 24.05.1962 року дозволено ОСОБА_7 будівництво на присадибній ділянці матері ОСОБА_8 , де стояла стара хата, який в подальшому на підставі договору дарування житлового будинку ( АДРЕСА_3 від 15.09.2005 року на праві власності в цілому був зареєстрований за відповідачкою ОСОБА_3 . У період з 1969 по 1977 роки ОСОБА_9 та ОСОБА_8 побудували новий будинок ( АДРЕСА_1 ), що складається з однієї кімнати, кухні, коридору та кладовки, який в подальшому був успадкований позивачем ОСОБА_1 . При поділі земельної ділянки сусідами не були враховані вимоги норм щодо виділення смуги шириною 1 м вздовж будівлі для її обслуговування, будинок АДРЕСА_3 фактично розміщується на межі із суміжною ділянкою будинковолодіння АДРЕСА_1 . В 2021 році в будинку відповідачкою було проведено ремонт даху, після якого віддаль між будинками була зменшена виступаючою конструкцією даху житлового будинку АДРЕСА_3 на 0,60 м та становить 3,15м.

Ухвалюючи оскаржуване рішення суд виходив з тих підстав, що здійснена відповідачкою заміна даху та влаштування вікна в будинку не порушує законних прав та інтересів позивача і такі роботи не потребують додаткової дозвільної документації.

З такими висновками колегія суддів погоджується з наступних причин.

Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

На підставі ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно з положень ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Згідно ч.1 ст.77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Згідно ч.2 ст.78 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Статтею 79 ЦПК України передбачено, що достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Згідно норм ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно ч.6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Колегія суддів вважає не доведеним з сторони позивача ні в суді першої інстанції, ні в суді апеляційної інстанції того, що відповідач здійснюючи заміну покрівлі в своєму будинку мала б отримати спершу відповідні дозвільні документи, повідомити відповідні органи про початок заміни (реконструкцію) даху свого будинку, а також, що здійснені відповідачем роботи щодо реконструкції суперечать вимогам ДБН Б.2.2-12:2019 та санітарним вимогам ДСП 173 і створює пожежну небезпеку та негативно впливає на комфортність проживання мешканців житлового будинку АДРЕСА_1 . Також, судом не встановлення здійснення відповідачем самочинного будівництва, яке б порушувало законні права позивача, оскільки заміна покрівлі в будинку, без втручання в несучі конструкції таким не є і не підлягає прийняттю в експлуатацію після закінчення проведення відповідних робіт.

Слід зазначити, що питання права виконання будівельних робіт та необхідність дозвільних документів врегульовані ст.ст. 32, 34, 37 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності».

Колегія суддів звертає увагу, що отримання дозволу на виконання будівельних робіт щодо об`єктів, будівництво яких здійснюється на підставі будівельного паспорта, передбачено лише в тому випадку, коли будівельні роботи підлягають оцінці впливу на довкілля згідно із Законом України «Про оцінку впливу на довкілля».

Заміна покрівлі будівель і споруд згідно з будівельними нормами без втручання в несучі конструкції віднесена до переліку будівельних робіт, які не потребують документів, що дають право на їх виконання, та після закінчення яких об`єкт не підлягає прийняттю в експлуатацію, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 07.06.2017 №406 (п.2 Переліку).

Здійснена заміна відповідачкою покрівлі свого житлового будинку не відноситься до категорії робіт які потребують дозволу на виконання таких робіт, оскільки заміна покрівлі не є новим будівництвом і об`єкт будівництва не підлягає оцінці впливу на довкілля.

Покликання скаржника на те, що відповідачкою була проведена реконструкція будинку без розробленого та затвердженої проектної документації є безпідставними, оскільки предметом даного спору не є необхідність та/або відсутність проектної документації на реконструкцію будинку.

Доводи скаржника про порушення відповідачем вимог ДБН Б.2.2-12:2019 та санітарних вимог ДСП 173, створення пожежної небезпеки та негативного впливу на комфортність проживання не грунтуються на вимогах норма права та не підтверджені належними і допустимими доказами.

Сфера застосування ДБН Б.2.2-12:2019 «Планування та забудова територій», затверджених наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово комунального господарства України від 26.04.2019 № 104 (вступ в дію - 01.10.2019р.) визначається його п.1, а саме: планування і забудова територій. Дані норми не мають зворотної дії у часі.

Судом встановлено, що відповідачка по справі набула у власність житловий будинок АДРЕСА_3 , 15.09.2005р. на підставі договору дарування, що підтверджується, зокрема, Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 287779477 від 01.12.2021, а збудований будинок значно раніше. Відтак, вимоги про застосування ДБН, який вступив в дію 01.10.2019, до об`єктів, що збудовані до цієї дати є безпідставними.

У звіті про технічне обстеження зазначено про недотримання відповідачкою вимог п. 6.1.41 згаданого ДБН. В той же час, вказана норма регулює правовідносини щодо розміщення будинків в кварталах зі сформованою забудовою, тобто нового будівництва в існуючому кварталі; в даному випадку нове будівництво не здійснювалось, а лише замінено покрівлю існуючого будинку.

Вимоги до протипожежних відстаней встановлені п. 15.2 Розділу 15 «Протипожежні вимоги» ДБН Б.2.2-12:2019 «Планування та забудова територій», затверджених наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово комунального господарства України від 26.04.2019 № 104 (вступ в дію - 01.10.2019). Підпунктом 15.2.1. установлено, що протипожежні відстані між будинками і спорудами приймаються у світлі між зовнішніми стінами або іншими конструкціями; за наявності конструкцій будинків і споруд, виготовлених із горючих матеріалів, що виступають більше ніж на їм за площину фасаду, слід приймати відстані між цими конструкціями та іншим будинком.

Таким чином, наведеними нормами встановлено, що розрахунок відстаней ведеться від конструкцій лише в тому випадку, якщо такі конструкції виступають більше, ніж на 1м за площину фасаду. В той же час, виступ становить 0,60 м, що не заперечується сторонами.

У примітках до таблиці 15.2 вказано, що поділ будівель за ступенем вогнестійкості визначають згідно з вимогами ДБН В. 1.1-7.

Розділом 5 «Обмеження поширення пожежі між будинками» ДБН В. 1.1-7:2016 «Пожежна безпека об`єктів будівництва» встановлено способи, за допомогою яких досягається обмеження поширення пожежі. Перелік таких способів наведений у п. 5.1. цього розділу; встановлення протипожежних відстаней визнана таким способом, проте не єдиним; до переліку, зокрема включено: «зниження пожежної небезпечності будівельних матеріалів, що використовуються в зовнішніх огороджувальних конструкціях, у тому числі, облицювання, оздоблення, опорядження фасадів будинків, а також у покриттях; застосування конструктивних рішень, спрямованих на створення перешкод поширенню пожежі між будинками, наприклад: влаштування протипожежних стін, обмеження площі віконних та інших прорізів у зовнішніх стінах, використання вогнестійкого скління віконних прорізів, протипожежних завіс (екранів) тощо».

При цьому, абз.2 п. 5.2 ДБН В. 1.1-7:2016 передбачено, що «Визначення величини протипожежної відстані, якщо така величина не встановлена нормативними документами, може здійснюватися з використанням розрахункових або експериментальних методів».

При цьому, у Звіті про технічне обстеження відсутні дані як про визначення ступеня вогнестійкості будинку АДРЕСА_3 , так і про визначення величини протипожежної відстані між будинками, а відтак, вимога про демонтаж звісу даху будинку є безпідставною та необгрунтованою.

Покликання скаржника на порушення вимог санітарних вимог Державних санітарних правил планування та забудови населених пунктів, затверджених наказом Міністерства охорони здоров`я України від 19.06. 1996 N 173 є, необгрунтованим, оскільки не містить вказівки на конкретні норми ДСП, які порушуються. Зі змісту позовної заяви та Звіту про технічне обстеження (в якому також міститься покликання на ДСП без вказання норми) можна припустити, що таке стосується наявності вікна, що виходить на сторону, де розташований вхід до житлового будинку позивача.

Слід зазначити, що згадані ДСП містять лише одну вимогу до розташування вікон (п. 4.7), проте ця вимога стосується лише захисту від надлишкової теплової енергії дії інсоляції на території 3 і 4 кліматичних районів та, відповідно, не містить жодних обмежень щодо влаштування вікон на сторону інших садиб.

Житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно, відповідно до вимог ч. 1 ст. 376 ЦК України, вважаються самочинним будівництвом, якщо: 1) вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або 2) без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або 3) з істотними порушеннями будівельних норм і правил.

Позивачем не доведено, а судом не встановлено, що житловий будинок АДРЕСА_3 , має ознак самочинного будівництва.

Окрім цього, позивачем не доведено, що фактичні межі її земельної ділянки суміжної до сусідньої земельної ділянки відповідача відповідають чи не відповідають визначеним державним актом про право приватної власності на землю серії ЛВ-Д-1053 від 15.12.2000 (зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №1053).

Згідно норм ст.375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

З урахуванням вищенаведеного, колегія суддів вважає, що розглядаючи спір районний суд повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 , представника ОСОБА_1 жодним чином висновків суду першої інстанції не спростовують, а тому, апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення Жовківського районного суду Львівської області від 31 березня 2022 рокузалишити без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п.1 ч.1 ст. 374, ст.ст. 375, 381, 382, 384 ЦПК України, суд,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 , представника ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Жовківського районного суду Львівської області від 31 березня 2022 року- залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повний текст постанови складено 17 жовтня 2022 року.

Головуючий: О.Я. Мельничук

Судді: О.М. Ванівський

Р.П. Цяцяк