Ухвала

18 жовтня 2022 року

місто Київ

справа № 686/25070/20

провадження № 61-9844ск22

Верховний Суд у складі судді Першої судової палати Касаційного цивільного суду Усика Г. І. вивчив касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 13 травня 2022 року та постанову Хмельницького апеляційного суду від 29 вересня 2022 року

у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ідея Капітал» до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про визнання договорів дарування земельних ділянок недійсними та визнання права власності,

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2020 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія Ідея Капітал» (далі - ТОВ «ФК «Ідея Капітал») звернулося до суду із позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , у якому просив визнати договори дарування земельних ділянок недійсними та визнати право власності на це майно за ОСОБА_2 .

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 13 травня 2022 року, залишеним без змін постановою Хмельницького апеляційного суду від 29 вересня 2022 року, позов задоволено частково.

Визнано недійсними:

1. договір дарування від 05 жовтня 2017 року щодо земельної ділянки, площею 0,2013 га, кадастровий номер :05:005:0250, розташованої на АДРЕСА_1 ;

2. договір дарування від 05 жовтня 2017 року щодо земельної ділянки, площею 0,2000 га, кадастровий номер :05:005:0427, розташованої на АДРЕСА_2 ;

3. договір дарування від 06 жовтня 2017 року щодо земельної ділянки, площею 0,2000 га, кадастровий номер :05:005:0339, розташованої на АДРЕСА_3 ;

4. договір дарування від 06 жовтня 2017 року щодо земельної ділянки, площею 0,2000 га, кадастровий номер :05:005:0428, розташованої на АДРЕСА_4 ;

5. договір дарування від 06 жовтня 2017 року щодо земельної ділянки, площею 0,2000 га, кадастровий номер :05:005:0335, розташованої на АДРЕСА_5 ;

6. договір дарування від 06 жовтня 2017 року щодо земельної ділянки площею 0,2013 га, кадастровий номер :05:005:0429, розташованої по АДРЕСА_6 ;

7. договір дарування від 06 жовтня 2017 року щодо земельної ділянки, площею 0,1985 га, кадастровий номер :05:005:0424, розташованої на АДРЕСА_7 ;

8. договір дарування від 06 жовтня 2017 року щодо земельної ділянки, площею 0,2014 га, кадастровий номер :05:005:0286, розташованої на АДРЕСА_8 ;

9. договір дарування від 06 жовтня 2017 року щодо земельної ділянки, площею 0,2002 га, кадастровий номер :05:005:0343, розташованої на АДРЕСА_9 ;

10. договір дарування від 06 жовтня 2017 року щодо земельної ділянки, площею 0,2013 га, кадастровий номер :05:005:0434, розташованої на АДРЕСА_10 .

В іншій частині позову відмовлено. Здійснено розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі, поданій до Верховного Суду засобами поштового зв`язку 03 жовтня 2022 року, ОСОБА_1 просить скасувати рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 13 травня 2022 року та постанову Хмельницького апеляційного суду від 29 вересня 2022 року в частині задоволених позовних вимог, ухвалити в цій частині нове судове рішення про відмову у задоволенні позову. В іншій частині рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Касаційну скаргу подано без додержання вимог процесуального закону, чинного на момент звернення зі скаргою.

Провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи (частина третя статті 3 ЦПК України).

На порушення вимог пункту 3 частини четвертої статті 392 ЦПК України до касаційної скарги не додано документ, що підтверджує сплату судового збору.

У касаційній скарзі міститься клопотання про зменшення та розстрочення сплати судового збору за подання касаційної скарги до ухвалення судового рішення у справі.

Клопотання обґрунтовано тим, що розмір доходу заявника у 2021 році склав 350 000,00 грн, крім того, у зв`язку із веденням на всій території України воєнного стану, заявник з лютого 2022 року не отримує доходів. Зазначені обставини унеможливлюють сплату судового збору у розмірі, визначеному законом. Тому, з метою гарантування права на доступ до суду заявник просив клопотання задовольнити.

Згідно з частиною першою статті 136 ЦПК України суд, враховуючи майновий стан сторони, може своєю ухвалою відстрочити або розстрочити сплату судового збору на визначений строк у порядку, передбаченому законом, але не більше як до ухвалення судового рішення у справі.

З підстав, зазначених у частині першій цієї статті, суд у порядку, передбаченому законом, може зменшити розмір належних до сплати судових витрат, пов`язаних з розглядом справи, або звільнити від їх сплати (частина третя статті 136 ЦПК України).

Відповідно до статті 8 Закону України «Про судовий збір», враховуючи майновий стан сторони, суд може своєю ухвалою за її клопотанням відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі за таких умов: 1) розмір судового збору перевищує 5 відсотків розміру річного доходу позивача - фізичної особи за попередній календарний рік; або 2) позивачами є: а) військовослужбовці; б) батьки, які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину-інваліда, якщо інший з батьків ухиляється від сплати аліментів; в) одинокі матері (батьки), які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину-інваліда; г) члени малозабезпеченої чи багатодітної сім`ї; ґ) особа, яка діє в інтересах малолітніх чи неповнолітніх осіб та осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена; або 3) предметом позову є захист соціальних, трудових, сімейних, житлових прав, відшкодування шкоди здоров`ю.

Суд може зменшити розмір судового збору або звільнити від його сплати на підставі, зазначеній у частині першій цієї статті (частина друга статті 8 Закону України «Про судовий збір»).

Верховним Судом враховано, що Закон України «Про судовий збір» визначає порядок сплати судового збору, встановлює ставки, які залежать від змісту позовних вимог (майнового, немайнового характеру), інших заяв процесуального характеру, статусу особи позивача (юридична, фізична особа).

Наведений Закон визначає обов`язок особи, яка звертається до суду за захистом свого майнового, немайнового права та/або обов`язку, здійснити сплату судового збору. Такий обов`язок справляння судового збору є законним фінансовим обмеженням та убезпечує від надання права на безкоштовні провадження у цивільних справах.

Згідно зі статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

За змістом цієї практики щодо застосування статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, наведеній, зокрема у рішеннях Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) у справах «Гергел і Георгета Стоїческу проти Румунії», «Креуз проти Польщі», сплата судових витрат не повинна перешкоджати доступу до суду, ускладнювати цей доступ таким чином, щоб завдати шкоди самій суті цього права. Судовий збір має бути розумним, таким, що з урахуванням фінансового положення заявника може бути ним сплачений. Великий розмір судових витрат, який не враховує фінансове положення заявників, може бути розглянутий як такий, що непропорційно обмежує право на доступ до правосуддя.

ЄСПЛ також вказав, що інтереси справедливого здійснення правосуддя можуть виправдовувати накладення фінансових обмежень на доступ особи до суду. Положення пункту 1 статті 6 Конвенції про виконання зобов`язання забезпечити ефективне право доступу до суду не означає просто відсутність втручання, але й може вимагати вчинення позитивних дій у різноманітних формах з боку держави; не означає воно й беззастережного права на отримання безкоштовної правової допомоги з боку держави у цивільних спорах і так само це положення не означає надання права на безкоштовні провадження у цивільних справах (Рішення ЄСПЛ у справі «Креуз проти Польщі» («Kreuz v. Poland») від 19 червня 2001 року, пункт 59).

Оцінюючи фінансовий стан особи, яка звертається до суду з вимогою про звільнення її від сплати судового збору, зменшення його розміру, надання відстрочки чи розстрочки в його сплаті, національні суди повинні встановлювати наявність у такої особи реального доходу (розмір заробітної плати, стипендії, пенсії, прибутку тощо), рухомого чи нерухомого майна, цінних паперів, можливості розпорядження ними без значного погіршення фінансового стану (рішення ЄСПЛ «Kniat v. Poland» від 26 липня 2005 року, пункт 44; рішення ЄСПЛ «Jedamski and Jedamska v. Poland» від 26 липня 2005 року, пункти 63-64).

Враховуючи наведені норми національного законодавства та рішення ЄСПЛ щодо обов`язку учасника справи здійснити сплату судового збору у визначеному законом розмірі, суд касаційної інстанції робить висновок, що наведені ОСОБА_1 доводи не підтверджено письмовими доказами, тобто не надано докази про доходи заявника за попередній календарний рік (2021 рік), зазначене унеможливлює перевірку наведених заявником обставин та вирішення клопотання про зменшення та розстрочення сплати судового збору за подання касаційної скарги.

За наведених обставини заявнику необхідно подати докази на підтвердження його майнового стану, а саме відомості про доходи за попередній календарний рік, або докази на підтвердження сплати судового збору за подання касаційної скарги з урахуванням оскарження рішень судів попередніх інстанцій в частині десяти вимог немайнового характеру (2 102,00 х 10 = 21 020,00 х 200% = 42 040,00).

Судовий збір за подання касаційної скарги до Верховного Суду має бути перераховано або внесено до ГУК у м. Києві/Печерс. р-н/22030102, , банк отримувача: Казначейство України (ЕАП), рахунок отримувача UA0026007, ККДБ: 22030102, «Судовий збір (Верховний Суд, 055)».

Порядок сплати судового збору визначено статтею 6 Закону України

«Про судовий збір». На підтвердження сплати судового збору потрібно суду надати документ, що підтверджує його сплату або документ, що підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

Відповідно до вимог частини другої статті 393 ЦПК України у разі, якщо касаційна скарга оформлена з порушенням вимог, визначених статтею 392 цього Кодексу, застосовуються положення статті 185 цього Кодексу, про що суддею постановляється відповідна ухвала.

Суд роз`яснює, що якщо заявник не усуне недоліки касаційної скарги у строк, встановлений судом, скарга вважається неподаною і повертається заявнику (частина третя статті 185 ЦПК України).

Керуючись статтями 185, 392, 393 ЦПК України, Верховний Суд

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 13 травня 2022 року та постанову Хмельницького апеляційного суду від 29 вересня 2022 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ідея Капітал» до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про визнання договорів дарування земельних ділянок недійсними та визнання права власності, залишити без руху.

Надати для усунення зазначених недоліків строк тривалістю в десять дніввід моменту отримання копії цієї ухвали суду.

У разі невиконання у встановлений строк цієї ухвали касаційна скарга вважатиметься неподаною та буде повернута заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Г. І. Усик