Номер провадження: 22-ц/813/7993/22
Справа № 523/728/17
Головуючий у першій інстанції Малиновський О.М.
Доповідач Заїкін А. П.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.10.2022 року м. Одеса

Єдиний унікальний номер судової справи: 523/728/17

Номер провадження: 22-ц/813/7993/22

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

- головуючого судді Заїкіна А.П. (суддя доповідач),

- суддів Погорєлової С.О., Таварткіладзе О.М.,

учасники справи:

- позивач ОСОБА_1 ,

- відповідач ОСОБА_2 ,

розглянув у передбаченому ст. 369 ЦПК України порядку цивільну справу за позовною заявою в цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на додаткове рішення Суворовського районного суду м. Одеси, ухвалене суддею Малиновським О.М. 15 липня 2022 року,

встановив:

2. Описова частина

2.1 Короткий зміст позовних вимог

У січні 2017 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя.

ОСОБА_1 обґрунтовує свої вимоги тим, що з 25 лютого 2012 року вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем, який рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 12 липня 2016 року було розірвано. У період шлюбу за спільні кошти подружжям придбано майно, а саме - автомобіль Mitsubishi Lancer, реєстраційний номер НОМЕР_1 , який зареєстровано на ОСОБА_2 .. Вказаний автомобіль без її згоди був відчужений відповідачем на користь третьої особи.

Також під час спільного проживання з відповідачем вона з останнім для забезпечення народження дитини позичали у її матері кошти у розмірі - 8 000,00 Євро. Проте, вказані кошти відповідачем були привласнені і використані не на потреби сім`ї. Після розірвання шлюбу вказані кошти відповідач відмовився повертати.

З урахуванням викладеного, ОСОБА_1 просила суд поділити спільне майно подружжя, стягнувши з ОСОБА_2 на її користь: - компенсацію від продажу без її згоди автомобіля Mitsubishi Lancer, реєстраційний номер НОМЕР_1 , у розмірі - 2/3 суми ринкової вартості такого автомобіля, а саме - 6 000,00 Євро; - 100 % боргових зобов`язань подружжя у розмірі - 8 000.00 Євро (Т. 1, а. с. 1 3).

2.2 Короткий зміст рішення суду першої інстанції, мотивування його висновків

Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 25 червня 2021 року задоволено частково вищевказані позовні вимоги ОСОБА_1 .

В порядку поділу спільного сумісного майна подружжя стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошову компенсацію вартості Ѕ частки транспортного засобу марки Mitsubishi Lancer, р/н НОМЕР_1 , в розмірі 77 405(сімдесят сім тисяч чотириста п`ять) гривень 14 копійок.

В іншій частині позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя відмовити.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 понесені судові витрати в розмірі - 949,85грн.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що автомобіль марки «Mitsubishi Lancer», р/н НОМЕР_1 , придбаний під час шлюбу сторін, є спільною сумісною власністю подружжя. Проте, відповідач відчужив його без згоди позивачки, як іншого із подружжя. Відтак, суд дійшов висновку про те, що з відповідача на користь позивачки підлягає стягненню грошова компенсація вартості Ѕ частини спірного транспортного засобу.

Суд першої інстанції, відмовляючи у стягненні боргових зобов`язань, виходив з того, що належних та допустимих доказів про те, що у подружжя ОСОБА_2 виникли боргові зобов`язання, які слід враховувати під час поділу спільного майна подружжя, позивачкою суду не надано. Відтак, такі вимоги є безпідставними. (Т. 2, а. с. 222 - 224).

Постановою Одеського апеляційного суду від 26 квітня 2022 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 25 червня 2021 року змінено мотивувальну частину та викладено її в редакції постанови суду апеляційної інстанції щодо підстав та обґрунтувань відмови у вимогах ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя у вигляді боргових зобов`язань та стягнення - 8 000 євро (Т. 3, а. с. 47 50).

2.3 Короткий зміст заяви про ухвалення додаткового рішення

В червні 2021 року ОСОБА_1 звернулася до суду із заявою про ухвалення додаткового рішення та просила вирішити питання стосовно судових витрат, пов`язаних із розглядом справи, що становлять загалом - 47 716,81 грн..

Заява обґрунтована тим, що в ході розгляду справи ОСОБА_1 було понесено витрати, пов`язані з розглядом справи, що в розумінні ст. 133 ЦПК України належать до судових витрат, а саме: - витрати на професійну правничу допомогу в сумі 45 455 грн.; - витрати, пов`язані із вчиненням процесуальних дій, зокрема транспортні витрати на проїзд до суду в сумі 2 261,81 грн. (а. с. 1 2 виділених матеріалів).

2.4 Короткий зміст судових рішень з розгляду заяви про ухвалення додаткового рішення

Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 13 липня 2021 року заяву ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення повернуто заявнику без розгляду (а. с. 25 виділених матеріалів).

Постановою Одеського апеляційного суду від 26 квітня 2022 року ухвалу Суворовського районного суду м. Одеси від 13 липня 2021 року скасовано, справу направлено до суду першої інстанції для продовження розгляду (Т. 3, а. с. 51 52).

2.5 Короткий зміст клопотання відповідача про зменшення розміру судових витрат, пов`язаних з розглядом справи

ОСОБА_2 в клопотанні просить зменшити розмір судових витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідач зазначає, що вказана цивільна справа не є складною, заявлена до стягнення сума витрат на правову допомогу не відповідає реальному обсягу такої допомоги у суді, часу витраченому на надання таких послуг, складності справи. Крім того, позовні вимоги були задоволені частково.

Позовна заява, апеляційна та касаційна скарги не містять ґрунтовного аналізу норм матеріального та процесуального права. Крім того, враховуючи незначну тривалість судових засідань, витрати на професійну правничу допомогу за участь у судових засіданнях не відповідають принципу співмірності відносно затраченого часу у проведених судових засіданнях.

Відповідач зазначає, що витрати на оплату експертизи, понесенні витрати на проведення експертного дослідження в розмірі - 175,80 грн. суд вже стягнув з відповідача рішенням від 25.06.2021.

ОСОБА_2 зазначає, що не відповідають дійсності й витрати на транспортні послуги. Надані адвокатом фіскальні чеки не є належними доказами. Згідно фіскальним чекам, які додані до заяви, а саме: - на аркуші справи 13 фіскальний чек на суму - 655 грн. не містить даних адвоката; - фіскальний чек від 28.06.2021 аркуші справи 14 на суму - 780,98 грн. взагалі отриманий вже після ухвалення судом рішення 25.06.2021; - фіскальний чек на суму - 674,75 грн. також не містить даних адвоката. Вартість транспортних витрат адвоката з суми 4 280 грн. просить зменшити на суму 2 110,74 грн..

Що стосується стягнення вартості транспортних витрат позивачки на суму 2 261,81 грн., наданні позивачкою до заяви посадочні транспортні документи на суму - 990,79 грн. на ім`я ОСОБА_3 взагалі не мають ніякого відношення до цієї справи, а тому не підлягають задоволенню.

Не підлягає стягненню також і вартість проведення експертизи на суму - 500 грн., оскільки ця сума нічим не підтверджена.

Відповідач просить зменшити витрати на професійну правничу допомогу з суми 40 500 грн. до суми 5 000 грн.. Витрати на транспортні розходи адвоката зменшити з - 4 280 грн. до суми 2 169,27 грн.. Витрати на транспортні розходи позивачки зменшити з суми 2 261,82 грн. до суми 1 271,02 грн..

У зв`язку з тим що позовні вимоги позивачем були задоволенні частково, усі судові витрати, а саме - витрати на професійну правничу допомогу у сумі 5 000 грн., витрати на транспортні послуги адвоката в сумі - 2169,27 грн. та транспортні витрати позивачки в сумі 1 271,02 грн. покласти на обидві сторони пропорційно розміру задоволеним позивним вимогам (Т. 3, а. с. 78 -80).

2.6 Короткий зміст додаткового рішення суду першої інстанції, мотивування його висновків

Додатковим рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 15 липня 2022 року стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу адвоката в розмірі 8 237,70грн., витрати, пов`язані з переїздом до іншого населеного пункту сторін, в розмірі - 1271,02грн., а всього стягнуто 9 508,72 грн..

Додаткове рішення суду мотивоване тим, що представником позивачки, адвокатом Козачуком М.В., який приймав участь в розгляді справи, на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу надано: - договір про надання правової допомоги від 10.01.2017 р., укладений між ОСОБА_4 та ОСОБА_1 ; - акт виконаних робіт до договору від 10.01.2017 р., складений - 29.06.2021 р., з детальним описом наданих послуг адвоката на загальну суму 45 455,00грн.; - платіжне доручення від 06.07.2022р. про проведення оплати ОСОБА_1 за надані послуги з правової допомозі.

Суд першої інстанції дійшов висновку, що витрати зазначені у п. п. 4, 5 акту виконаних робіт (оплата експертиз, транспортні витрати) на загальну суму 4 955,0 грн. не можуть бути віднесені до жодного з видів правничої допомоги, які передбачені статтями 1, 19 Закону № 5076-VI, а тому, зазначені витрати не можуть бути відшкодовані у якості витрат на професійну правничу допомогу.

Судом було прийнято до уваги наданий розрахунок виконаних робіт за договором від 10.01.2017р. на суму - 40 500,00 грн. (45 455 грн. 675,0 грн. 4 280,0 грн.).

Питання про стягнення понесених ОСОБА_1 витрат на проведення експертного дослідження було вирішено у даній справі рішенням суду від 25.06.2021 р..

Судом першої інстанції були задоволені позовні вимоги у розмірі - 20,34 % від первісної заявленої ціни позову - 77 405,14 грн. х 100 : 380 520,00 грн..

Відтак, виходячи з пропорційності задоволених позовних вимог), розмір витрат на правничу допомогу, який підлягає стягненню з відповідача на користь позивачки складає 8 237,70 грн. = 40 500,00 грн. х 20,34% : 100).

Щодо стягнення понесених витрат на проїзд ОСОБА_1 до суду в розмірі 2 261,81грн., судом були відхиленні представлені квитки на ім`я ОСОБА_3 , так як він не є стороною у справі. Судом було визнано документально обґрунтованим розмір понесених ОСОБА_1 витрат на проїзд до суду на суму 1 271,02 грн., які підлягають стягненню з відповідача (Т. 3, а. с. 82 84).

2.7 Короткий зміст вимог апеляційної скарги

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати додаткове рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 15 липня 2022 року в частині відмови у задоволенні вимог про відшкодування судових витрат. Ухвалити в цій частині нове судове рішення, яким задовольнити вимоги про стягнення з відповідача витрат, пов`язаних з розглядом справи на загальну суму 47 716, 81 грн..

2.8 Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що в оскарженій частині додаткове рішення ухвалено судом першої інстанції при неповному з`ясуванні обставин, що мають значення для справи, невідповідності висновків, викладених у рішенні суду, обставинам справи, з порушенням норм процесуального права, неправильному застосуванні норм матеріального права.

Апелянт вказує на те, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про відмову в стягненні витрат, здійснених адвокатом у зв`язку з прибуттям до суду, які передбачені договором та підтвердженні документально. Судом першої інстанції не було надано оцінку співмірності заявлених витрат зі складністю виконаних адвокатом робіт, затраченим адвокатом на виконання відповідних робіт часом, обсягом наданих послуг та виконаних робіт. Судом не було обґрунтовано причини зменшення заявленої суми витрат на правничу допомогу на 80% (Т. 3, а. с. 86 88).

2.9 Рух справи в суді апеляційної інстанції

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 29.08.2022 року відкрито апеляційне провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (а. с. 92 92 зворотна сторона).

Копію ухвали про відкриття апеляційного провадження у справі, з пропозицією надати відзив протягом встановленого строку, та копію апеляційної скарги було надіслано учасникам справи.

Копію ухвали про відкриття апеляційного провадження у справі, доставлено на електрону адресу ОСОБА_1 (а. с. 100).

З метою сповіщення ОСОБА_2 апеляційним судом на офіційній веб-сторінці суду розміщено повідомлення про наявність в провадженні суду цивільної справи за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на додаткове рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 15 липня 2022 року та можливість подачі відзиву на вказану апеляційну скаргу.

За вказаних обставин апеляційний суд вважає, що сторони є повідомленими про розгляд справи в апеляційному суді.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 17.10.2022 року призначено справу до розгляду в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи.

Згідно із ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи (їх виклик). У такому випадку судове засідання не проводиться.

Пунктом 1 ч. 4, п. 1 ч. 6 ст. 19 ЦПК України передбачено, що спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ.

Малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб

Відповідно п. 1 ч. 1, ч. ч. 2, 4 ст. 274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи.

У порядку спрощеного позовного провадження може бути розглянута будь-яка інша справа, віднесена до юрисдикції суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій цієї статті.

В порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах: 1) що виникають з сімейних відносин, крім спорів про стягнення аліментів збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення, розірвання шлюбу та поділ майна подружжя; 2) щодо спадкування; 3) щодо приватизації державного житлового фонду; 4) щодо визнання необґрунтованими активів та їх витребування відповідно до глави 12 цього розділу; 5) в яких ціна позову перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 6) інші вимоги, об`єднанні з вимогами у спорах, вказаних у пунктах 1 5 цієї частини.

Дана справа за предметом позову (поділ майна подружжя) та ціною позову є малозначною, тому вона підлягає розгляду в порядку спрощеного позовного провадження.

Згідно зі ст. 369 ЦПК України справу розглянуто апеляційним судом без виклику її учасників та без проведення судового засідання.

3. Мотивувальна частина

3.1 Позиція апеляційного суду

Заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши докази, що стосуються фактів, на які апелянт посилається в апеляційній скарзі, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при ухваленні рішення, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає задоволенню частково.

3.2 Встановлені судами першої та апеляційної інстанцій та неоспорені обставини по справі. Визначення відповідно до встановлених обставин правовідносин

10.01.2017 року між ОСОБА_1 та адвокатом Козачуком Михайлом Васильовичем було укладено договір б/н про надання правової допомоги (а. с. 3 5 виділених матеріалів).

Відповідно до акту виконаних робіт до договору від 10.01.2017р., складеного 29.06.2021 р., з детальним описом наданих послуг адвоката, загальна сума наданих послуг складає 45 455 грн. (а. с. 6 виділених матеріалів).

Відповідно до платіжного доручення від 06.07.2022 р. ОСОБА_1 проведено оплату за надані послуги з правової допомозі на загальну суму 45 455 грн. (Т. 3, а. с. 65).

Між сторонами виникли правовідносини з компенсації судових витрат.

3.3 Доводи, за якими суд апеляційної інстанції погодився/не погодився з висновками суду першої інстанції, та застосовані норми права

Відповідно до ч. ч. 1, 2, 6 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково наданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Згідно з положеннями ч. ч. 1, 2 та 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним та обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються яка на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (ч. 1 ст. 12 ЦПК України).

Відповідно до положень ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

Згідно з ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Частиною першою статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (факті), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК України).

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст. 79 ЦПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч. 1 ст. 80 ЦПК України).

У частині першій ст. 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Встановивши обставини справи, дослідивши та оцінивши усі надані сторонами письмові докази й наведені доводи за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про необхідність стягнення витрат на правничу допомогу адвоката, однак не вірно визначився з їх розміром.

3.4 Мотиви прийняття/відхилення аргументів, викладених в апеляційній скарзі та прийняття аргументів відзиву на апеляційну скаргу

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи за власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.

Згідно з положеннями ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Частиною 3 ст. 133 ЦПК України закріплено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, експертів та проведенням експертизи.

Відповідно до ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. У якості доказів у більшості випадків достатньо надати суду договір про надання правової допомоги, акт прийому-передачі наданих послуг згідно договору про надання правової допомоги, платіжні доручення на оплату послуг адвоката та квитанції про оплату клієнтом цих доручень. Цю позицію підтримав у своїй постанові Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду у справі №19/64/2012/5003 від 31.01.2019 р., зазначивши, що «суд апеляційної інстанції, врахувавши те, що відповідачем підтверджено правовий статус адвоката, наявність доказів фактичного перерахування йому коштів на підставі договору, а також співмірність розміру витрат з наданими послугами, правомірно виніс додаткову постанову, якою задовольнив заяву про відшкодування судових витрат на оплату послуг адвоката».

Згідно п. 3.1. Договору від 10.01.2017 р. вартість послуг була встановлена у розмірі визначеному за домовленістю сторін: - підготовка процесуальних документів 1 350,0 грн.; - участь у судовому засіданні 5 400,0 грн. за одне; - участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції 2 700,00 грн. за одне засідання.

Разом з тим, згідно п.3.3. Договору сторони домовились про те, що транспортні витрати на проведення експертизи, замовлення документів, довідок, тощо, поштові витрати здійснюються окремо (не входять у вартість послуг, визначених в п.3.1. Договору), за наявності копій підтверджуючих документів.

Відповідно до акту виконаних робіт від 29.06.2021 р., серед іншого у п. п. 4, 5 визначені послуги у вигляді оплати експертизи, довідок 675,0 грн., транспортні витрати в розмірі 4 280,00 грн..

Відповідно до ст. 138 ЦПК України витрати, пов`язані з переїздом до іншого населеного пункту сторін та їхніх представників, а також найманням житла, несуть сторони. Стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, та її представникові сплачується іншою стороною компенсація за втрачений заробіток чи відрив від звичайних занять. Компенсація за втрачений заробіток обчислюється пропорційно від розміру середньомісячного заробітку, а компенсація за відрив від звичайних занять - пропорційно від розміру мінімальної заробітної плати. Граничний розмір компенсації за судовим рішенням витрат сторін та їхніх представників, що пов`язані з явкою до суду, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Отже, помилковими є висновки суду першої інстанції, що транспортні витрати адвоката не підлягають стягненню.

Так, у частині першій статті 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" визначено, що іншими видами правової допомоги є види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення:

Представництво вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.

Таким чином, беручи на себе обов`язок щодо здійснення представництва інтересів клієнта в суді, адвокат бере на себе відповідальність не лише за якусь одну дію, наприклад написання процесуального документу чи виступ у суді, а бере на себе обов`язок по вчиненню комплексу дій, метою яких є забезпечення реалізації та захисту прав і обов`язків клієнта.

Отже, участь у судовому засіданні являє собою не формальну присутність на ньому, а підготовку адвоката до цього засідання, витрачений час на дорогу до судового засідання та у зворотному напрямку, його очікування та безпосередня участь у судовому засіданні.

Такі стадії представництва інтересів у суді, як прибуття на судове засідання та очікування цього засідання є невідворотними та не залежать від волі чи бажання адвоката. При цьому паралельно, вчиняти якісь інші дії на шляху до суду чи під залом судового засідання адвокат не може та витрачає на це свій робочий час.

З огляду вищевказане колегія суддів вважає, що такі стадії, як прибуття до суду чи іншої установ та очікування є складовими правничої допомоги, які в комплексі з іншими видами правничої допомоги сприяють забезпеченню захисту прав та інтересів клієнта.

З урахуванням наведеного час, який адвокат витрачає на дорогу для участі у судовому засіданні, є складовою правничої допомоги і підлягає компенсації нарівні з іншими витратами.

Вказані висновки узгоджуються з висновками Верховного суду викладеними в постанові від 25 травня 2021 року у справі №910/7586/19,

Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 27 квітня 2006 року N 590 "Про граничні розміри компенсації витрат, пов`язаних з розглядом цивільних, адміністративних та господарських справ, і порядок їх компенсації за рахунок держави", додатком до якої встановлено (компенсація в адміністративних справах), що витрати, пов`язані з переїздом до іншого населеного пункту та за наймання житла, - стороні, на користь якої ухвалено судове рішення і яка не є суб`єктом владних повноважень, її представникові не можуть перевищувати встановлені законодавством норми відшкодування витрат на відрядження (далі - Постанова N 590).

Постановою від 02 лютого 2011 року N 98 "Про суми та склад витрат на відрядження державних службовців, а також інших осіб, що направляються у відрядження підприємствами, установами та організаціями, які повністю або частково утримуються (фінансуються) за рахунок бюджетних коштів" Кабінет Міністрів України затвердив суми витрат на відрядження державних службовців, а також інших осіб, що направляються у відрядження підприємствами, установами та організаціями, які повністю або частково утримуються (фінансуються) за рахунок бюджетних коштів, згідно з додатком 1 (далі - Постанова N 98).

Відповідно до п. 1 п. 7 Постанови N 98 державним службовцям, а також іншим особам, які направляються у відрядження підприємствами, установами та організаціями, що повністю або частково утримуються (фінансуються) за рахунок коштів бюджетів, за наявності підтвердних документів відшкодовуються витрати, зокрема, на проїзд (у тому числі на перевезення багажу, бронювання транспортних квитків) до місця відрядження і назад, а також за місцем відрядження (у тому числі на орендованому транспорті).

Однак, колегія суддів звертає увагу, що до заяви про ухвалення додаткового рішення не було надано розрахунку витрат на переїзд адвоката та жодним чином не обґрунтовано вказані вимоги. Надані квитанції про придбання палива не підтверджують транспортні витрати адвоката саме у зв`язку з розглядом даної справи.

Отже, транспортні витрати адвоката визначені в п. 5 акту виконаних робіт в розмірі 4 280 грн. не підлягають стягненню.

Питання про стягнення понесених ОСОБА_1 витрат на проведення експертного дослідження було вирішено у даній справі рішенням суду від 25.06.2021 р., яким було стягнуто понесені на проведення експертного дослідження витрати в розмірі - 175,80 грн..

Отже, суд першої інстанції вірно прийняв до уваги наданий розрахунок виконаних робіт за договором від 10.01.2017 р. на суму - 40 500,00 грн. = 45 455 грн. 675,00 грн. 4 280,00 грн..

Колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги щодо неспівмірності визначених судом витрат на правову допомогу, з огляду на наступне.

Як зазначено у частинах 2 та 3 статті 141 ЦПК України, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову на відповідача; 2) у разі відмови в позові на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. У випадках, передбачених законом, ця допомога надається безоплатно. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Правові засади організації і діяльності адвокатури та здійснення адвокатської діяльності в Україні визначаються Законом України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність».

Згідно зі статтею 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» (у редакції на час укладення договору) договір про надання правової допомоги домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) (далі Закон) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Відповідно до частини першої статті 26 Закону адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги. Документами, що посвідчують повноваження адвоката на надання правової допомоги, можуть бути: 1) договір про надання правової допомоги; 2) довіреність; 3) ордер; 4) доручення органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правової допомоги.

Згідно із частиною першою статті 27 Закону договір про надання правової допомоги укладається в письмовій формі. До договору про надання правової допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права (частина третя статті 27 Закону).

За своєю правовою природою договір про надання правової допомоги є договором про надання послуг, що регулюється Главою 63 ЦК України та загальними положенням про договір, передбаченими Главою 52 ЦК України.

Відповідно до частини першої статті 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Відповідно до статті 903 ЦК України визначено, що у разі, якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Договір є відплатним, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає із суті договору (частина п`ята статті 626 ЦК України).

Отже, договір про надання правової допомоги, як і будь-який договір про надання послуг, може бути оплатним або безоплатним.

Згідно з правовим висновком викладеним у додатковій постанові Верховного Суду від 06 березня 2019 року у справі №922/1163/18: «Договір про надання правової допомоги є підставою для надання адвокатських послуг та, зазвичай, укладається в письмовій формі (виключення щодо останнього наведені в частині 2 статті 27 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність»);

Згідно із частиною 4 статті 10 ЦПК України, суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Необхідність визнання обов`язковості практики Європейського Суду з прав людини, що законодавчо ґрунтується на нормах пункту першого Закону України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2,4,7 та 11 до Конвенції від 17 липня 1997 року», згідно якого Україна повністю визнає на своїй території дію статті 46 Конвенції щодо визнання обов`язковою і без укладення спеціальної угоди юрисдикцію Європейського суду з прав людини в усіх питаннях, що стосується тлумачення і застосування Конвенції, а також статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року №3477-IV, у якій зазначено, що суди застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права.

При визначенні суми відшкодування суд має враховувати критерій реальності витрат (встановлення їх дійсності та необхідності), а також критерій розумності їх розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Такі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна та інші проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» від 28.11.2002 зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір (аналогічна правова позиція викладена Касаційним господарським судом у складі Верховного Суду у додаткових постановах від 20.05.2019 у справі № 916/2102/17, від 25.06.2019 у справі № 909/371/18, у постановах від 05.06.2019 у справі № 922/928/18, від 30.07.2019 у справі № 911/739/15 та від 01.08.2019 у справі № 915/237/18).

Статтею 141 ЦПК України визначено розподіл судових витрат між сторонами, зокрема ч.1, 2 даної статті визначено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до ч.8 ст.141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

На підставі частин 1 та 13 статті 141 ЦПК України судові витрати покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове рішення, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

При зверненні до суду із позовною заявою ОСОБА_1 було заявлено дві майнові вимоги, з визначеною нею ціною позову на суму - 14 000 Євро (380 520,00 грн.). При цьому, позовні вимоги на суму 8 000 Євро були залишені судом без задоволення, заявлені позовні вимоги на суму 6 000 Євро були задоволені частково, зокрема на суму 77 405,14 грн..

З огляду на вказане, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що виходячи з пропорційності задоволеним позовним вимогам (судом були задоволені позовні вимоги у розмірі - 20,34 % від первісної заявленої ціни позову (77 405,14 грн. х 100 : 380 520,00грн.), судові витрати також підлягають стягненню частково пропорційно задоволеним позовним вимогам.

Отже, відповідно до п. 3 ч.2 ст. 141 ЦПК України витрати на правничу допомогу адвоката на користь відповідача підлягають стягненню пропорційно розміру задоволених позовних вимог, у даному випадку пропорційно до тієї частини вимог, які було задоволено судом.

Відтак, розмір витрат на правничу допомогу, який підлягає стягненню з відповідача на користь позивача складає 8 237,70грн. = 40 500,00 грн. х 20,34% : 100).

3.5 Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги, з посиланням на норми права, якими керувався суд апеляційної інстанції

Виходячи з вищезазначеного, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 є частково доведеними, а тому її треба задовольнити частково.

Слід також зазначити, що Європейський суд з прав людини вказав, що п. 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України», № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

При цьому, колегією суддів ураховано усталену практику Європейського суду з прав людини, який неодноразово відзначав, що рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторін (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Руїз Торія проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain, п. п. 29 - 30).

Право на обґрунтоване рішення дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії», п. 32.) Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Бюрг та інші проти Франції» (Burg and others v. France), (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гору проти Греції» №2) [ВП], § 41» (Gorou v. Greece no.2).

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374, п. п. 3, 4 ст. 376 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги змінює судове рішення, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення при невідповідності висновків суду обставинам справи, з порушенням норм процесуального права або неправильному застосуванні норм матеріального права.

Згідно із ч. 4 ст. 376 ЦПК України, зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частин.

Оскільки висновки суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні вимог щодо стягнення транспортних витрат на адвоката не відповідають дійсним обставинам по справі, колегія суддів вважає, що мотивувальна частина рішення суду першої інстанції підлягає зміні за вищевказаного обґрунтування.

В решті рішення необхідно залишити без змін.

3.6 Дата ухвалення постанови, порядок та строк касаційного оскарження

За правилами, передбаченими ч. 5 ст. 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовної практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Частиною першою статті 390 ЦПК України передбачено, що касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Касаційна скарга подається безпосередньо до суду касаційної інстанції (ст. 391 ЦПК України).

4. Резолютивна частина

Керуючись ст. ст. 268, 367, 368, 374, 376, 381, 382, 383, 384, 389, 390 ЦПК України, Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Додаткове рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 15 липня 2022 року змінити. Викласти мотивувальну частину додаткового рішення суду першої інстанції в редакції мотивувальної частини даної постанови.

В решті додаткове рішення - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному не підлягає за винятками, передбаченими частиною 3 статті 389 ЦПК України.

Головуючий суддя: А. П. Заїкін

Судді: С. О. Погорєлова

О. М. Таварткіладзе