Справа № 202/62/22
Провадження № 2/202/1021/2022
ІНДУСТРІАЛЬНИЙ РАЙОННИЙ СУД м. ДНІПРОПЕТРОВСЬКА
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(з а о ч н е)

12 вересня 2022 року м. Дніпро

Індустріальний районний суд міста Дніпропетровська у складі головуючої судді Марченко Н.Ю., за участю секретаря судового засідання Різниченко Я.М., представника позивачів ОСОБА_1 , розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 до ОСОБА_5 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Департамент адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради, Департамент житлового господарства Дніпровської міської ради, про визнання особи такою, що втратила право на користування жилим приміщенням, -

В С Т А Н О В И В:

У січні 2022 року позивачі звернулися до суду з позовом, в якому зазначили, що їм на праві приватної власності належить частина квартири АДРЕСА_1 .

Інша частина квартири не приватизована.

В зазначеній квартирі зареєстрований відповідач ОСОБА_5 .

Останній без поважних причин не проживає в квартирі з 2011 року, обов`язки щодо схоронності житлового фонду та оплати комунальних послуг не виконує, що свідчить про відсутність у відповідача зацікавленості у збереженні цього житла для проживання.

Перешкод у користуванні жилим приміщення відповідачу ніхто не чинить.

На думку позивачів, у зв`язку з тривалим непроживанням у квартирі, несплатою комунальних послуг та інших витрат по утриманню житла, відповідач втратив право користування цим житлом.

Крім того, зазначають, що відповідач тим самим створює їм перешкоди у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном.

За цих підстав позивачі просять визнати ОСОБА_5 таким, що втратив право користування житловим приміщенням - квартирою АДРЕСА_1 .

Ухвалою суду від 08 лютого 2022 року у справі було відкрите загальне позовне провадження та призначене підготовче засідання.

Ухвалою суду від 22 квітня 2022 року підготовче провадження у справі було закрито та справу призначено до судового розгляду по суті.

При цьому ухвалою суду від 29 червня 2022 року до участі у справі було залучено як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, Департамент житлового господарства Дніпровської міської ради.

В судовому засіданні представник позивачів адвокат Якуб С.А. позов підтримала та наполягала на його задоволенні, пояснивши, що визнання відповідача таким, що втратив право користування квартирою, необхідно позивачам для приватизації всієї квартири.

Відповідач ОСОБА_5 у судове засідання не з`явився, неодноразово повідомлявся судом про час і місце розгляду справи за своїм зареєстрованим місцем проживання, а також шляхом розміщення оголошення про виклик до суду на офіційному веб-порталі "Судова влада", відзив на позов не надав.

У зв`язку з неявкою відповідача в судове засідання і не поданням ним відзиву на позов, судом проведений заочний розгляд справи, яка вирішується на підставі наявних у справі даних та доказів.

Представник третьої особи - Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради надав заяву про розгляд справи без його участі.

Представник третьої особи - Департаменту житлового господарства Дніпровської міської ради в судове засідання не з`явився, повідомлявся про розгляд справи.

Суд, з`ясувавши всі обставини справи та перевіривши їх доказами, приходить до висновку, що позов задоволенню не підлягає з огляду на наступне:

Судом установлено, що на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого 07 травня 1997 року виконкомом міської Ради народних депутатів згідно з розпорядженням (наказом) № 3/1589-97 ОСОБА_3 та ОСОБА_2 належать 43/100 частини квартири спільного заселення - квартири АДРЕСА_1 площею 29,7 кв.м.

Право власності ОСОБА_3 та ОСОБА_2 на 43/100 частин вказаної квартири було зареєстроване МБТІ у реєстровій книзі за № 191п-27.

Відомості щодо приватизації решти 57/100 частин квартири в матеріалах справи відсутні.

При цьому згідно з копією реєстраційної справи на квартиру АДРЕСА_1 у користуванні ОСОБА_3 та члена її сім`ї ОСОБА_2 знаходиться кімната площею 17,3 кв.м. з балконом 0,9 кв.м.

Інші кімнати (57/100 частин квартири) були виділені у користування наймачу ОСОБА_5 .

В спільному користуванні ОСОБА_3 та ОСОБА_5 було залишено допоміжну площу 26,1 кв.м., а саме: кухню 7,9 кв.м., ванну кімнату 2,7 кв.м., вбиральню 1,2 кв.м., коридор 12,5 кв.м., вбудовану шафу 1,8 кв.м.

Також судом установлено, що на час розгляду справи у квартирі АДРЕСА_1 зареєстрований з 26.09.2003 року ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

З довідки про склад сім`ї або зареєстрованих осіб вбачається, що у квартирі АДРЕСА_1 розділені особові рахунки: 1-й рахунок відкритий на ОСОБА_5 , другий рахунок мають ОСОБА_2 та зареєстровані у квартирі ОСОБА_4 та ОСОБА_6 .

Заявляючи позовні вимоги про визнання відповідача такими, що втратив право користування спірною квартирою, позивачі посилаються на те, що відповідач у спірній квартирі не проживає без поважних причин з 2011 року, комунальні послуги та інші витрати, пов`язані з утриманням житла, не сплачує.

На підтвердження своїх позовних вимог позивачі надали суду акт, складений 28.06.2022 року ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 .

Вирішуючи спір про визнання відповідача такими, що втратив право користування спірною квартирою, суд враховує, що відповідно до статті 18 ЖК України управління житловим фондом здійснюється власником або уповноваженим ним органом у межах, визначених власником.

Згідно зі статтю 15 ЖК України виконавчі комітети районних, міських, районних у містах Рад народних депутатів на території району, міста, району в місті здійснюють управління житловим фондом місцевих Рад, здійснюють контроль за використанням і схоронністю житлового фонду, приймають рішення про надання жилих приміщень у будинках житлового фонду місцевої Ради, видають ордери на жилі приміщення.

Відповідно до ст. 30 Закону України «Про місцеве самоврядування» до відання виконавчих органів міських рад належать повноваження щодо управління об`єктами житлово-комунального господарства, що перебуває у комунальній власності відповідних територіальних громад, розподіл та надання відповідно до законодавства житла, що належить до комунальної власності.

Статтею 61 ЖК України визначено, що користування жилим приміщенням у будинках державного і громадського житлового фонду здійснюється відповідно до договору найму жилого приміщення. Договір найму жилого приміщення в будинках державного і громадського житлового фонду укладається в письмовій формі на підставі ордера на жиле приміщення між наймодавцем - житлово-експлуатаційною організацією (а в разі її відсутності - відповідним підприємством, установою, організацією) і наймачем - громадянином, на ім`я якого видано ордер.

Статтею 47 Конституції України та статтею 9 ЖК України гарантовано право на житло, відповідно до якого ніхто не може бути виселеним із займаного житла або обмежений у праві користування жилим приміщенням, не інакше як на підставі і у порядку, передбаченому законом.

Відповідно до частини 1 статті 71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців.

Якщо наймач або члени його сім`ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору судом (частина 2 статті 71 ЖК України).

Таким чином, виходячи із вказаних положень закону, особа може бути визнана такою, що втратила право на користування жилим приміщенням у випадку, коли вона була відсутня в ньому понад шість місяців і без поважних причин.

При цьому відповідно до ст. 4 ЦПК України та ст. 15 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Статтею 391 ЦК України визначено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Статтею 396 ЦК України також передбачено, що особа, яка має речове право на чуже майно, має право на захист цього права, у тому числі і від власника майна, відповідно до положень глави 29 цього Кодексу.

Згідно з положеннями статей 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності, згідно з якими кожна сторона повинна довести ті обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, а суд розглядає справу в межах заявлених вимог і вирішує справу на підставі наданих доказів.

Визначаючи наявність правових підстав для визнання відповідача таким, що втратив право користування квартирою в квартирі АДРЕСА_1 , суд ураховує, що матеріали справи не містять переконливих доказів про не проживання та не користування відповідачем спірною квартирою з 2011 року без поважних причин.

Наданий позивачами акт від 28.06.2022 року про непроживання відповідача в квартирі АДРЕСА_1 не може бути прийнятий судом до уваги, оскільки особи, які його склали, а саме ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , згідно з відмітками в їх паспортах, копії яких долучені до акта, у будинку АДРЕСА_2 не проживають.

Зі змісту самого акта не вбачається, на підставі яких відомостей вказаними особами констатований факт непроживання відповідача в спірній квартирі.

Безпосередньо в судовому засіданні вказані в акті особи як свідки не допитувалися, у зв`язку з чим суд позбавлений можливості встановити достовірність даних щодо непроживання відповідача у квартирі без поважних причин.

Крім того, суд звертає увагу, що позивачами не надано належних та достатніх доказів, що реєстрацією відповідача у квартирі порушуються їх права чи законні інтереси, оскільки вони не є ані власниками, ані законними володільцями (користувачами) інших 57/100 частин квартири.

Так, суд бере до уваги, що позивачі ОСОБА_3 та ОСОБА_2 є власниками частини квартири спільного заселення, а саме 43/100 частин. Позивачі не є власниками житлової площі, на якій зареєстрований відповідач та яка була виділена у користування наймачу ОСОБА_5 (57/100 частини), мають з відповідачем розділені особові рахунки на квартиру. Доказів передання їм в установленому порядку цієї житлової площі у користування позивачі не надали. Власник житла, що знаходиться у комунальній власності, чи інша уповноважена особа, яка здійснює управління громадським житловим фондом, вимог про визнання відповідача таким, що втрати право користування спірним житлом, не ставили.

Відтак суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 є необґрунтованими.

Враховуючи вищенаведене, в задоволенні позовних вимог про визнання ОСОБА_5 таким, що втратив право користування житловим приміщенням - квартирою АДРЕСА_1 , необхідно відмовити.

Відповідно до статті 141 ЦПК України у зв`язку з відмовою в позові понесені судові витрати позивачам не відшкодовуються.

Керуючись ст. ст. 258-259, 263-265 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

У задоволенні позову ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 до ОСОБА_5 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Департамент адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради, Департамент житлового господарства Дніпровської міської ради, про визнання особи такою, що втратила право на користування жилим приміщенням, відмовити.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Відповідач, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Позивач, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити рішення суду в апеляційному порядку повністю або частково.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Дніпровського апеляційного суду безпосередньо або через Індустріальний районний суд міста Дніпропетровська (до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи) протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом встановлених строків не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Суддя Н.Ю. Марченко