ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/4703/22 Справа № 204/3281/16-ц Суддя у 1-й інстанції - Мащук В. Ю. Суддя у 2-й інстанції - Городнича В. С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 жовтня 2022 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого - Городничої В.С.,

суддів: Лаченкової О.В., Петешенкової М.Ю.,

за участю секретаря судового засідання Панасенко С.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції у м.Дніпрі апеляційну скаргу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ухвалу Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 28 квітня 2022 року у справі за заявою ОСОБА_1 , заінтересовані особи: Публічне акціонерне товариство «Банк Форум», Національний банк України, Фонд гарантування вкладів фізичних осіб, Єрнаміо Консалтінг ЛТД, ОСОБА_2 , Дніпровський районний відділ державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві, про заміну порядку та способу виконання рішення суду у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Банк Форум» про стягнення заробітної плати, середньомісячного заробітку,

ВСТАНОВИЛА:

У березні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду із вищевказаною заявою, в обґрунтування якої зазначив, що Красногвардійським районним судом м.Дніпропетровська розглядалась цивільна справа №204/3281/16-ц за його позовом до ПАТ «Банк Форум» про стягнення середнього заробітку, у зв`язку зі звільненням в вихідний день - неділю, в період відпустки та лікарняного, видачу наказу «заднім числом», затримкою видачі трудової книжки та завіреної належним чином копії наказу про звільнення та стягнення моральної шкоди.

В своїй позовній заяві позивач наголошував, що відповідач адміністрація ПАТ «Банк Форум» порушив право працівника, яке визначене ст.42-1, ст.47, ст.116, ст.117, ст.235, ст.236 КЗпП України, фактично звільнила позивача за п.1 ст.40 КЗпП України в неділю - вихідний день, порушивши ст.71 КЗпП, у день відпустки та відмовились поновити на посаді за рішенням суду.

Рішення суду від 28 вересня 2016 року в справі №204/3281/16-ц набрало законної сили після перегляду Верховним Судом та судом апеляційної інстанції. Позовні вимоги задоволені. Судом ухвалено: «Цивільний позов ОСОБА_1 до ПАТ «Банк Форум» про стягнення заробітної плати, середньомісячного заробітку - задовольнити частково. Змінити дату звільнення ОСОБА_1 з 08 вересня 2013 року на 09 вересня 2013 року. Стягнути з ПАТ «Банк Форум» на користь ОСОБА_1 заробітну плату за один день роботи 09 вересня 2013 року. Стягнути із ПАТ «Банк Форум» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки заробітної плати з 05 травня 2015 року по 30 червня 2016року в сумі 123 702 грн 40 коп. Стягнути із ПАТ «Банк Форум» на користь ОСОБА_1 моральну шкоду у розмірі 5000 грн. Зобов`язати ПАТ «Банк Форум» видати ОСОБА_1 засвідчену копію наказу про його звільнення №1163/к від 09 вересня 2013 року. Стягнути із ПАТ «Банк Форум» судовий збір на користь держави у розмірі 3166 грн 22 коп».

Оскільки керівництво ПАТ «Банк Форум» відмовилось в добровільному порядку виконувати рішення суду, на виконання зазначеного рішення суду в справі №204/3281/16-ц видано виконавчий лист. Державним виконавцем Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби м.Київ ГТУЮ у м.Києві закрито виконавче провадження, а до суду заява про зміну порядку та способу або зміну сторони виконання рішення не направлялась. До теперішнього часу рішення суду №204/3281/16-ц в частині стягнення заробітку та моральної шкоди адміністрацією ПАТ «Банк Форум» не виконано. З дати набрання сили рішення суду в справі №204/3281/16-ц уповноважена особа фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Банк Форум» цинічно ігнорувала, здійснювала перешкоди та не виконувала рішення Красногвардійського районного суду, чекаючи припинення діяльності юридичної установи. Жодних заходів на добровільне виконання рішення суду в справі №204/3281/16-ц уповноважена особа не здійснила.

04 липня 2019 року відповідно до ст.53 ЗУ «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців та громадських формувань внесено запис про державну реєстрацію припинення ПАТ «Банк Форум», як юридичної особи, а отже, ліквідація банку вважається завершеною, а сам банк ліквідованим. ПАТ «Банк Форум» припинено з 04 липня 2019 року, про що внесено запис до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань за №7000829.

Фонд гарантування вкладів фізичних осіб та його працівник, відповідальний за проведення ліквідації ПАТ «Банк Форум» протягом декількох років не виконував рішення суду, що набрало законної сили, чим порушував Конституційне право заявника на життя, отримання заробітної плати.

Рішення Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 28 вересня 2016 року в справі №204/3281/16-ц набрало законної сили і відповідно до вимог ст.18 ЦПК України, ст.129, ст.129-1 Конституції України, є обов`язковим до виконання.

Разом з тим, виконання рішення суду у спосіб, визначений судом раніше, є утрудненим, а отже, є підстави для зміни способу виконання рішення.

У зв`язку з чим, заявник звернувся до суду з заявою про заміну порядку та способу виконання рішення суду й уточнивши свої вимоги просив суд:

- змінити порядок та спосіб виконання рішення Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська у справі 204/3281/16-ц, відповідач ПАТ «Банк Форум»;

- стягнути солідарно з Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, Єрнаміо Консалтінг ЛТД, ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 присуджені за рішенням суду у справі №204/3281/16-ц суму 123 702 грн 40 коп та моральну шкоду в сумі 5 000 грн.

Ухвалою Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 28 квітня 2022 року частково задоволено заяву ОСОБА_1 , боржник (вибув) ПАТ «Банк «Форум», боржник (новий) Національний банк України, боржник (новий) Фонд гарантування вкладів фізичних осіб, боржник (новий) Єрнаміо Консалтінг ЛТД, боржник (новий) ОСОБА_2 , третя особа Дніпровський районний відділ державної виконавчої служби м.Київ ГТУЮ у м.Києві, про заміну порядку та способу виконання рішення суду у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ПАТ «Банк Форум» про стягнення заробітної плати, середньомісячного заробітку. Змінено порядок та спосіб виконання рішення Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська у справі №204/3281/16-ц за позовною заявою ОСОБА_1 до ПАТ «Банк Форум» про стягнення заробітної плати, середньомісячного заробітку. Стягнуто з Фонду гарантування вкладів фізичних на користь ОСОБА_1 присуджені за рішенням суду у справі №204/3281/16-ц кошти у сумі 123 702 грн 40 коп та моральну шкоду в сумі 5 000 грн. В іншій частині заяви відмовлено.

Не погодившись з таким судовим рішенням, Фонд гарантування вкладів фізичних осіб подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить його скасувати і ухвалити нове рішення, яким у задоволенні заяви ОСОБА_1 про зміну порядку та способу виконання рішення Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 28 вересня 2016 року у справі №204/3281/16-ц відмовити у повному обсязі.

ОСОБА_1 , відповідно до ст.360 ЦПК України, подав відзив, в якому просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалу суду - без змін, посилаючись на незаконність та необґрунтованість доводів скарги.

Від ОСОБА_2 також надійшов відзив на апеляційну скаргу, відповідно до змісту якого суд першої інстанції правомірно відмовив Заявнику по заяві про зміну порядку та способу виконання рішення суду в частині вимог до ОСОБА_2 та Єрнаміо Консалтінг ЛТД, з чим погоджуються інші учасники справи, зокрема, Апелянт (ФГВФО) та Заявник/Позивач/Стягувач ( ОСОБА_1 ), згідно поданих апеляційної скарги та відзиву на апеляційну скаргу відповідно.

Інші учасники процесу не скористалися своїм правом подати до суду апеляційної інстанції відзив на апеляційну скаргу у цій справі станом на час її розгляду апеляційним судом, але в силу вимог ч.3 ст.360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Згідно з ч.3 ст.3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до вимог ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване судове рішення без змін, з огляду на таке.

Судом встановлено, що рішенням Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 28 вересня 2016 року цивільний позов ОСОБА_1 до ПАТ «Банк Форум» про стягнення заробітної плати, середньомісячного заробітку задоволено частково. Змінено дату звільнення ОСОБА_1 з 08 вересня 2013 року на 09 вересня 2013 року. Стягнуто з ПАТ «Банк Форум» на користь ОСОБА_1 заробітну плату за один день роботи 09 вересня 2013 року. Стягнуто з ПАТ «Банк Форум» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки заробітної плати з 05 травня 2015 року по 30 червня 2016 року в сумі 123 702 грн 40 коп. Стягнуто з ПАТ «Банк Форум» на користь ОСОБА_1 моральну шкоду у розмірі 5 000 грн. Зобов`язано ПАТ «Банк Форум» видати ОСОБА_1 засвідчену копію наказу про його звільнення №1163/к від 09 вересня 2013 року. Стягнуто з ПАТ «Банк Форум» судовий збір на користь держави у розмірі 3 166 грн 22 коп. У задоволенні позову в іншій частині відмолено (т.1 арк.с.103-106).

Постановою Дніпровського апеляційного суду від 08 січня 2019 року апеляційну скаргу ПАТ «Банк Форум» задоволено. Рішення Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 28 вересня 2016 року скасовано та ухвалено нове рішення. В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ПАТ «Банк Форум» про стягнення заробітної плати, середньомісячного заробітку відмовлено в повному обсязі (т.2 арк.с.190-195).

Постановою Верховного суду від 05 серпня 2020 року ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 16 лютого 2018 року, ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 16 березня 2018 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 08 січня 2019 року скасовано. Справу №204/3281/16-ц передано до суду апеляційної інстанції для вирішення питання про відкриття апеляційного провадження (т.3, арк.с.137-146).

Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 09 грудня 2020 року апеляційна скарга ПАТ «Банк Форум» на рішення Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 28 вересня 2016 року по справі за позовом ОСОБА_1 до ПАТ «Банк Форум» про стягнення заробітної плати, середньомісячного заробітку повернено скаржнику (т.3, арк.с.171-172).

15 січня 2021 року ОСОБА_1 отримав виконавчі листи на виконання рішення Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 28 вересня 2016 року №204/3281/16-ц (т. 3, арк.с.176).

На момент ухвалення рішення Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 28 вересня 2016 року, яке набрало законної сили, повноваження ліквідатора ПАТ «Банк Форум» здійснювалися Фондом гарантування вкладів фізичних осіб в особі Уповноважених осіб. Даний факт не заперечувався у поданих письмових поясненнях представником Фонду.

Відповідно до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань 04 липня 2019 року ПАТ «Банк Форум» припинено без правонаступництва.

Відповідно до повідомлення Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 02 жовтня 2019 року за №37-748/19(3), архівні документи ПАТ «Банк Форум» передано до Національного банку України. Для отримання інформації та документів рекомендовано звернутися до Національного банку України (т.3, арк.с.184, т. 4, арк.с.117).

Задовольняючи частково заяву про заміну порядку та способу виконання рішення суду, суд першої інстанції виходив з того, що рішення Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 28 вересня 2016 року частково не виконано, а тому, керуючись вимогами Закону щодо обов`язковості виконання судового рішення, дійшов висновку про наявність правових підстав для часткового задоволення такої заяви та стягнення на користь ОСОБА_1 присуджених за рішенням суду у справі №204/3281/16-ц середнього заробітку за час затримки виплати заробітної плати з 05 травня 2015 року по 30 червня 2016 року в сумі 123 702, 40 грн та моральної шкоди з Фонду гарантування вкладів фізичних осіб.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Як установлено судом першої інстанції при розгляді даної заяви, рішення Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 28 вересня 2016 року, частково не виконано, в частині стягнення на користь працівника (заявника) ОСОБА_1 середнього заробітку за час затримки виплати заробітної плати з 05 травня 2015 року по 30 червня 2016 року в сумі 123 702, 40 грн; стягнення моральної шкоди.

Проте, станом на день звернення ОСОБА_1 до суду із заявою про зміну способу та порядку виконання рішення суду, і на час розгляду заяви по суті, заявник не може реалізувати своє право на виконання рішення суду в зазначених частинах, у зв`язку з припиненням юридичної особи ПАТ «Банк Форум», який був відповідачем у справі, внаслідок його ліквідації без правонаступників, та, як припиненням повноваження Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, у зв`язку з ліквідацією банку.

Водночас, відповідно до п.9 ч.1 ст.129 Конституції України однією з основних засад судочинства є обов`язковість судового рішення.

Відповідно до ст.129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Зазначені положення національного законодавства кореспондується з висновками висловленими у рішеннях Європейського суду з прав людини, зокрема, у рішенні по справі «Горнсбі проти Греції» суд зазначив, що виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватись як складова частина судового розгляду. Здійснення права на звернення до суду з позовом стосовно його прав та обов`язків цивільного характеру було б ілюзорним, якби внутрішня правова система допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося б на шкоду однієї зі сторін. Крім того, невиконання рішення є втручанням у право на мирне володіння майном, гарантоване ст.1 Першого протоколу до Конвенції. А у справі «Півень проти України» суд констатував порушення ст.6 Конвенції та зазначив, що невиконання судового рішення не може бути виправданим внаслідок недоліків законодавства, які унеможливлюють його виконання.

Так, у Рішенні Конституційного суду від 26 червня 2013 року №5-рп/2013 (справа щодо офіційного тлумачення положень п.2 ч.2 ст.17, п.8 ч.1 ст.26, ч.1 ст.50 Закону України «Про виконавче провадження») зазначено, що право на судовий захист є конституційною гарантією прав і свобод людини і громадянина, а обов`язкове виконання судових рішень складовою права на справедливий судовий захист; набрання судовим рішенням законної сили є юридичною подією, з настанням якої виникають, змінюються чи припиняються певні правовідносини, а таке рішення набуває нових властивостей; основною з цих властивостей є обов`язковість сутнісна ознака судового рішення як акта правосуддя; невід`ємною складовою права кожного на судовий захист є обов`язковість виконання судового рішення. Це право охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави; невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом.

Крім того, у рішенні Конституційного Суду України від 26 червня 2013 року взято до уваги практику Європейського суду з прав людини, який, зокрема, у рішенні по справі «Шмалько проти України» (заява №60750/00) вказав, що право на виконання судового рішення є складовою права на судовий захист, передбаченого ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, для цілей якої виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина судового розгляду (пункт 43).

У рішенні Конституційного Суду України від 15 травня 2019 року №2-р(II)/2019 (справа щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень ч.2 ст.26 Закону України «Про виконавче провадження» (щодо забезпечення державою виконання судового рішення)) судовий захист прав і свобод людини і громадянина необхідно розглядати як вид державного захисту прав і свобод людини і громадянина, і саме держава бере на себе такий обов`язок відповідно до ч.2 ст.55 Конституції України; право на судовий захист є гарантією реалізації інших конституційних прав і свобод, їх утвердження й захисту за допомогою правосуддя. Отже, як випливає з наведеного, держава повинна повною мірою забезпечити реалізацію гарантованого ст.55 Конституції України права кожного на судовий захист.

Конституційний Суд України наголосив, що забезпечення державою виконання судового рішення як невід`ємної складової права кожного на судовий захист закладено на конституційному рівні у зв`язку із внесенням Законом України «Про внесення змін до Конституції України (щодо правосуддя)» від 02 червня 2016 року №1401-VIII змін до Конституції України та доповненням її, зокрема, ст.129-1, ч.2 якої передбачено, що держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.

Також Конституційний Суд України, взявши до уваги ст.ст.3, 8, ч.ч.1, 2 ст.55, ч.ч.1, 2 ст.129-1 Конституції України, свої юридичні позиції щодо визначення виконання судового рішення складовою конституційного права на судовий захист, дійшов висновку, що держава, створюючи належні національні організаційно-правові механізми реалізації права на виконання судового рішення, повинна не лише впроваджувати ефективні системи виконання судових рішень, а й забезпечувати функціонування цих систем у такий спосіб, щоб доступ до них мала кожна особа, на користь якої ухвалене обов`язкове судове рішення, у разі, якщо це рішення не виконується, у тому числі державним органом.

Конституційним Судом України наголошено, що визначений у законі порядок забезпечення державою виконання судового рішення має відповідати принципам верховенства права та справедливості, гарантувати конституційне право на судовий захист; невиконання державою позитивного обов`язку щодо забезпечення функціонування запроваджуваної нею системи виконання судових рішень призводить до обмеження конституційного права на судовий захист та нівелює його сутність.

У Рішенні від 15 травня 2019 року №2-р(II)/2019 Конституційний Суд України з посиланням на практику ЄСПЛ підкреслив, що визначене ст.6 Конвенції право на суд було б ілюзорним, якби правова система держави допускала, щоб остаточне обов`язкове судове рішення не виконувалося на шкоду одній зі сторін; саме на державу покладено позитивний обов`язок створити систему виконання судових рішень, яка була б ефективною як у теорії, так і на практиці, і гарантувала б їх виконання без неналежних затримок; ефективний доступ до суду включає право на те, щоб рішення суду було виконане без невиправданих затримок; держава і її державні органи відповідальні за повне та своєчасне виконання судових рішень, які постановлені проти них (пункт 43 рішення у справі «Шмалько проти України», заява №60750/00; пункт 84 рішення у справі «Валерій Фуклєв проти України», заява №6318/03; пункт 64 рішення у справі «Apostol v. Georgia», заява №30779/04; пункти 46, 51, 54 рішення у справі «Юрій Миколайович Іванов проти України», заява №40450/04).

На підставі аналізу ст.ст.3, 8, ч.ч.1, 2 ст.55, ст.129, ч.ч.1, 2 ст.129-1 Конституції України у їх системному зв`язку, Конституційний Суд України у Рішенні від 15 травня 2019 року №2-р(II)/2019 констатував, що обов`язкове виконання судового рішення є необхідною умовою реалізації конституційного права кожного на судовий захист, тому держава не може ухилятися від виконання свого позитивного обов`язку щодо забезпечення виконання судового рішення задля реального захисту та відновлення захищених судом прав і свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави.

Отже, обов`язковість виконання судового рішення є важливою складовою права особи на справедливий суд, що гарантоване ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, та однією з основних засад судочинства, визначених ст.ст.129, 129-1 Конституції України, ст.13 ЗУ «Про судоустрій і статус суддів».

У своїй скарзі апелянт посилається на те, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про часткове задоволення заявлених вимог ОСОБА_1 , оскільки заявником у заяві не ставиться питання про зміну способу виконання судового рішення. Натомість, фактично заявник просить суд здійснити заміну вибулої сторони виконавчого провадження в порядку ст.442 ЦПК України, а саме ПАТ «Банк Форум» на іншу юридичну особу Фонд гарантування вкладів фізичних осіб, яка не є її правонаступником.

Однак, колегія суддів відхиляє такі доводи скаржника, з наступних підстав.

Відповідно до частин першої, третьої статті 435 ЦПК України за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання.

Підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочення або розстрочення виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим.

Поняття «спосіб і порядок» виконання судового рішення мають спеціальне значення, яке розраховане на виконавче провадження. Вони означають визначену рішенням суду послідовність і зміст вчинення виконавчих дій державним виконавцем. Спосіб виконання судового рішення - це спосіб реалізації та здійснення способу захисту, що встановленого ст.16 ЦК України. Під зміною способу виконання рішення суду слід розуміти прийняття судом нових заходів для реалізації рішення в разі неможливості його виконання у спосіб, раніше встановлений.

Спосіб виконання рішення визначається на підставі встановлених у ст.16 ЦК України способів захисту цивільних прав. Зміна способу і порядку виконання рішення полягає у заміні одного заходу примусового виконання іншим. При вирішенні питання про зміну способу виконання рішення суду підлягають з`ясуванню обставини, що свідчать про абсолютну неможливість виконання рішення суду. При цьому, у будь-якому випадку при зміні способу і порядку виконання рішення суду суд не може змінювати останнє по суті.

При вирішенні питання про встановлення або зміну способу і порядку виконання рішення, суд повинен з`ясовувати обставини, що свідчать про неможливість такого виконання.

Відповідно до п.10 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність органів і посадових осіб державної виконавчої служби та звернень учасників виконавчого провадження» №14 від 26 грудня 2003 року при вирішенні заяв державного виконавця чи сторони про відстрочку або розстрочку виконання рішення, встановлення або зміну способу й порядку його виконання суду потрібно мати на увазі, що, відповідно до ст.373 ЦПК та ст.121 ГПК їх задоволення можливе лише у виняткових випадках, які суд визначає виходячи з особливого характеру обставин, що ускладнюють або виключають виконання рішення (хвороба боржника або членів його сім`ї, відсутність у нього майна, яке за рішенням суду має бути передане стягувачу, стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо).

Зважаючи на викладене, оскільки судом першої інстанції установлено наявність обставини, що унеможливлює виконання рішення Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 28 вересня 2016 року, яке набрало законної сили, колегія суддів погоджується з висновком районного суду, що наявні передбачені законом підстави для зміни способу виконання цього рішення.

При цьому, колегія суддів вважає обґрунтованим висновок суду першої інстанції щодо необхідності зміни саме способу виконання рішення суду, як прийняття нових заходів для реалізації рішення, шляхом встановлення судом нового заходу для реалізації права заявника ОСОБА_1 на отримання стягнутих на його користь рішенням суду грошових коштів, а саме присудженого до стягнення середнього заробітку та моральної шкоди, виходячи з наступного.

Відповідно до ст.240-1 КЗпП України у разі, коли працівника звільнено без законної підстави або з порушенням встановленого порядку, але поновлення його на попередній роботі неможливе внаслідок ліквідації підприємства, установи, організації, орган, який розглядає трудовий спір, зобов`язує ліквідаційну комісію або власника (орган, уповноважений управляти майном ліквідованого підприємства, установи, організації, а у відповідних випадках - правонаступника), виплатити працівникові заробітну плату за весь час вимушеного прогулу.

Крім того, у пункті 18 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» №9 від 06 листопада 1992 року визначено наступне, коли працівника звільнено без законних підстав або з порушенням встановленого порядку, але поновити його на роботі неможливо внаслідок ліквідації підприємства, установи, організації, суд визнає звільнення неправильним і зобов`язує ліквідаційну комісію або власника (орган, уповноважений управляти майном ліквідованого підприємства, установи, організації, а у відповідних випадках - правонаступника) виплатити цьому працівникові заробітну плату за час вимушеного прогулу (ч.2 ст.235 КЗпП України).

Постановою Правління Національного банку України від 13 червня 2014 року №355 відкликано банківську ліцензію та розпочато ліквідацію ПАТ «Банк Форум», призначено уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Банк Форум».

На час винесення рішення судом першої інстанції 28 вересня 2016 року уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб здійснювала процедуру ліквідації банку, владні повноваження щодо ведення тимчасової адміністрації банку, мала повноваження з розпорядження майном банку.

Як вбачається з матеріалів справи, а саме копії трудової книжки серії НОМЕР_1 ОСОБА_1 11 жовтня 2018 року зроблено наступний запис: «Запис за №34 є недійсним, поновлено на попередній роботі. Наказ №149к від 11 жовтня 2018 року. 12 жовтня 2018 року зроблено запис: «Звільнений з посади за угодою сторін згідно п.1 ст.36 КЗпП України. Наказ №151-к від 11 жовтня 2018 року».

Таким чином, рішення суду по справі за позовом ОСОБА_1 , постановлене при вирішенні трудового спору, було виконано в частині, під час здійснення процедури з ліквідації ПАТ «Банк Форум» Фондом гарантування вкладів фізичних осіб, рішення ж щодо виплати належних до стягнення сум, залишилось не виконаним, тому наявні підстави для висновку, про те, що Фонд гарантування вкладів фізичних осіб повинно виконати рішення суду та сплатити ОСОБА_1 належні суми, а саме суми заробітної плати та моральної шкоди.

Доводи скаржника про те, що Фонд гарантування вкладів фізичних осіб не є правонаступником ПАТ «Банк Форум» та не відповідає за зобов`язаннями неплатоспроможного банку у спірних (трудових) правовідносинах, колегія суддів вважає неспроможними, з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст.3 ЗУ «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» Фонд є установою, що виконує спеціальні функції у сфері гарантування вкладів фізичних осіб та виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків у випадках, встановлених цим Законом.

Відповідно до ч.1 ст.4 ЗУ «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» основним завданням Фонду є забезпечення функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб, виведення неплатоспроможних банків з ринку та здійснення ліквідації банків.

Відповідно до ч.5 ст.36 ЗУ «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» під час тимчасової адміністрації не здійснюється:

1) задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку;

2) примусове стягнення майна (у тому числі коштів) банку, накладення арешту та звернення стягнення на майно (у тому числі кошти) банку (виконавче провадження щодо банку зупиняється, у тому числі знімаються арешти, накладені на майно (у тому числі на кошти) банку, а також скасовуються інші вжиті заходи примусового забезпечення виконання рішення щодо банку);

2-1) накладення нових обтяжень чи обмежень на майно (активи) (у тому числі арештів, заборони прийняття рішень про продаж або про вчинення інших дій);

3) нарахування неустойки (штрафів, пені), інших фінансових (економічних) санкцій за невиконання чи неналежне виконання зобов`язань щодо сплати податків і зборів (обов`язкових платежів), а також зобов`язань перед кредиторами, у тому числі не застосовується індекс інфляції за весь час прострочення виконання грошових зобов`язань банку;

4) зарахування зустрічних вимог, у тому числі зустрічних однорідних вимог, припинення зобов`язань за домовленістю (згодою) сторін (у тому числі шляхом договірного списання), поєднанням боржника і кредитора в одній особі;

5) нарахування відсотків за зобов`язаннями банку перед вкладниками та кредиторами;

6) заміна кредитора у зобов`язанні банку на договірній основі, крім випадків передачі всього або частини майна (активів) та всіх або частини зобов`язань приймаючому або перехідному банку.

Відповідно до п.3 ч.6 ст.36 ЗУ «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» обмеження, встановлене п.1 ч.5 цієї статті, не поширюється на зобов`язання банку, зокрема, щодо виплати заробітної плати, авторської винагороди, відшкодування шкоди, заподіяної життю та здоров`ю працівників банку. Зобов`язання банку, передбачені п.2, 6 ч.6 цієї статті, виконуються банком у межах його фінансових можливостей у порядку, встановленому нормативно-правовими актами Фонду.

Однак, виплата заробітної плати не обмежується і не пов`язується з фінансовими можливостями банку, оскільки вона передбачена п.3 ч.6 ст.36 ЗУ «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Початок процедури ліквідації банку, про наслідки якої зазначено у ст.ст.46, 48 ЗУ «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», не тягне за собою обмеження прав працівників (колишніх працівників) такого банку на отримання заробітної плати відповідно до п.3 ч.6 ст.36 ЗУ «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Відповідно до ст.43 Конституції України гарантоване право на своєчасне одержання винагороди за працю, яке захищається законом. Це право кореспондується з вимогами ст.97 та гарантіями ст.233 КЗпП України, ст.21 ЗУ «Про оплату праці».

Тобто, запровадження в банківській установі тимчасової адміністрації чи початок її ліквідації не можуть бути підставою для відмови у захисті судом права працівника щодо виплати заробітної плати.

Аналогічний правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду

від 05 червня 2018 року у справі №274/3529/16-ц.

При цьому, обмеження, встановлені ст.36 Закону про гарантування вкладів, поширюються також і на вимоги до банку, в якому запроваджена тимчасова адміністрація або розпочата ліквідація, про стягнення відшкодування, виходячи з середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні відповідно до ст.117 КЗпП України, які за своєю природою хоч і стосуються відповідальності роботодавця за несвоєчасне виконання зобов`язань з оплати праці, проте, не є вимогами про стягнення заробітної плати.

Такі висновки сформульовані у постановах Верховного Суду від 12 грудня 2018 року у справі №362/7975/15-ц (провадження №61-8798св18), від 29 серпня 2018 року у справі №127/10129/17 (провадження №14-254цс18).

Також відповідно до висновків, викладених в постановах Верховного Суду від 12 грудня 2018 року у справі №362/7975/15-ц (провадження №61-8798св18), від 29 серпня 2018 року у справі №127/10129/17 (провадження №14-254цс18), від 22 серпня 2018 року у справі №559/1777/15-ц (провадження №14-263цс18), від 13 березня 2018 року у справі №910/23398/16 (провадження №12-20гс18), від 25 січня 2018 року у справі №711/2644/16-ц (провадження №61-505св17), у постановах Верховного Суду України від 12 квітня 2017 року у справі №757/5583/15-ц (провадження №6-350цс17), від 20 січня 2016 року у справі №127/2709/15-ц (провадження №6-2001цс15), запровадження тимчасової адміністрації банку та початок його ліквідації унеможливлюють стягнення з банку коштів в інший спосіб, аніж це передбачено Законом про гарантування вкладів.

Крім того, відповідно до ст.11 Конвенції Міжнародної організації праці №95, яка ратифікована Україною 04 серпня 1961 року, визнано, що у разі банкрутства або ліквідації підприємства працівники, «зайняті на цьому підприємстві, матимуть становище привілейованих кредиторів щодо заробітної плати, яку вони мають одержати за послуги, надані в період, що передував банкрутству чи ліквідації, котрий буде визначено національним законодавством» і яку буде виплачено, як привілейований кредит, до того, як звичайні кредитори зможуть зажадати власну частку. Порядок черговості погашення привілейованого кредиту має визначатися національним законодавством.

Такий порядок передбачено у п.2 ч.1 ст.52 ЗУ «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», а саме, що кошти, одержані в результаті ліквідації та продажу майна (активів) банку, спрямовуються Фондом на задоволення вимог кредиторів. У другій черзі задовольняються грошові вимоги щодо заробітної плати, що виникли із зобов`язань банку перед працівниками до прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку.

Отже, виходячи зі змісту зазначених норм, а також наведених висновків Верховного суду, суд першої інстанції дійшов мотивованого висновку, що стягнення присуджених до стягнення заявнику сум середньої заробітної плати за рішенням суду повинно здійснюватися в порядку, визначеному ЗУ «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Таким чином, Фонд гарантування вкладів фізичних осіб, який під час розгляду судом справи та ухвалення рішення мав повноваження розпоряджатися майном ПАТ «Банк Форум», зокрема, повноваження на задоволення вимог фізичних осіб, у тому числі щодо виплати працівнику середнього заробітку та присудженої суми моральної шкоди.

Водночас, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції в частині вирішення вимог заявника щодо стягнення з Єрнаміо Консалтинг ЛТД та ОСОБА_2 присуджених за рішенням суду суму 123 702, 40 грн та моральної шкоди в сумі 5 000 грн, з огляду на таке.

Так, обґрунтовуючи вимоги заяви у вказаній частині, заявник посилався на те, що відповідно даних Національного Банку України засновник та учасник ПАТ «Банк Форум» є Єрнаміо Коналтінг ЛТД, а власник істотної участі ПАТ «Банк Форум» опосередковано володіє ОСОБА_2 .

Відповідно до даних, які містяться на сайті Національного Банку України, зазначено інформацію про власників істотної участі станом на 01 січня 2014 року у ПАТ «Банк Форум», який був ліквідований не з ініціативи власників, пряма істотна участь належить Єрнаміо Консалтінг ЛТД, опосередкована участь належить ОСОБА_2 .

Між тим, вказана інформація зазначена станом на 01 січня 2014 року, а відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців та громадських формувань 04 липня 2019 року було внесено запис про державну реєстрацію припинення ПАТ «Банк Форум», без правонаступників, кошти за рішенням суду не можуть бути стягнуті з Єрнаміо Консалтінг ЛТД, опосередкована участь належить ОСОБА_2 .

Крім того, судом першої інстанції було враховано, що господарські товариства, відповідно до ч.2 ст.113 ЦК України, можуть бути створені у формі повного товариства, командитного товариства, товариства з обмеженою або додатковою відповідальністю, акціонерного товариства.

При цьому, відповідно до ч.2 ст.152 ЦК України акціонерне товариство самостійно відповідає за своїми зобов`язаннями усім своїм майном. Акціонери не відповідають за зобов`язаннями товариства і несуть ризик збитків, пов`язаних з діяльністю товариства, у межах вартості акцій, що їм належать. Особливістю акціонерного товариства є не просто наявність статутного капіталу, але й вказівка на те, що цей капітал ділиться на визначену кількість часток однакової номінальної вартості.

Таким чином, за загальним правилом акціонерне товариство, як юридична особа, самостійний суб`єкт цивільних відносин, відповідає за своїми зобов`язаннями самостійно, і той факт, що акціонери товариства мають корпоративні права щодо нього, не дає підстав для покладення на них відповідальності по боргах такого акціонерного товариства, а тому проведення ліквідації ПАТ «Банк Форум» здійснювалося Фондом гарантування вкладів фізичних осіб, який в ході проведення ліквідаційної процедури і мав здійснювати належні виплати, у тому числі фізичним особам з виплати заробітної плати.

Інші доводи апеляційної скарги щодо порушення судом першої інстанції норм процесуального права та неправильного застосування норм матеріального права, зводяться до незгоди з висновками суду, особистого тлумачення норм матеріального і процесуального права, не впливають на фактичні обставини справи, які встановлені судом відповідно до чинного законодавства, та не спростовують законність оскаржуваного судового рішення.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.

Суд апеляційної інстанції враховує положення практики Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи, висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх.

Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burgandothers v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no. 2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41).

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів, розглянувши справу в межах заявлених вимог та доводів апеляційної скарги на момент винесення судового рішення, вважає, що суд першої інстанції порушень матеріального та процесуального права при вирішенні даної заяви не допустив, ним правильно визначено характер спірних правовідносин та встановлено дійсні обставини справи, ухвала суду відповідає фактичним обставинам справи, а наведені в апеляційній скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують, тому підстави для скасування оскаржуваного судового рішення відсутні.

Згідно із ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин, апеляційний суд залишає апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржувану ухвалу без змін.

Відповідно до ст.141 ЦПК України суд апеляційної інстанції, залишаючи судове рішення без змін, не змінює розподіл судових витрат.

Керуючись ст. ст. 259, 367, 374, 375 ЦПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб залишити без задоволення.

Ухвалу Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 28 квітня 2022 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий: В.С. Городнича

Судді: О.В. Лаченкова

М.Ю. Петешенкова