Справа № 357/950/21
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 жовтня 2022 року Білоцерківський міськрайонний суд Київської області в складі:

головуючого Кошель Б. І.

при секретарі Нізова А. Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду №6 м. Біла Церква заяву ОСОБА_1 про розподіл судових витрат у зв`язку із завершенням розгляду справи, -

В С Т А Н О В И В:

У лютому 2021 року ОСОБА_2 звернувся до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області з цивільним позовом до ОСОБА_1 , третя особа приватний нотаріус Дерун Каріна Анатоліївна про визнання недійсними договорів купівлі-продажу.

Ухвалою суду від 31 березня 2021 року вказану позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження.

Ухвалою суду від 27 вересня 2022 року позовну заяву ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа: Приватний нотаріус Білоцерківського районного нотаріального округу Київської області Дерун Каріна Анатоліївна про визнання недійсним договорів залишено без розгляду на підставі п.3 ч.1 ст.257 ЦПК України.

06 жовтня 2022 року ОСОБА_1 звернулась до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області із заявою про розподіл судових витрат у зв`язку із завершенням розгляду справи, в якій просить стягнути з ОСОБА_2 понесені нею витрати на оплату професійної правничої допомоги за договором про надання правничої допомоги №22.10.2019 та додаткової угоди №7 від 01 лютого 2021 року під час розгляду справи №357/950/21 у розмірі 20 000,00 грн. Вимоги обґрунтовані тим, що 27 вересня 2022 року ухвалою суду позовну заяву ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа: Приватний нотаріус Білоцерківського районного нотаріального округу Київської області Дерун Каріна Анатоліївна про визнання недійсним договорів залишено без розгляду на підставі п.3 ч.1 ст.257 ЦПК України. Вважає, що внаслідок необґрунтованих дій ОСОБА_2 відповідачка понесла витрати на професійну правничу допомогу у межах справи №357/950/21 для захисту від безпідставних вимог позивача, що є підставою для компенсації нею здійснених відповідачкою витрат, пов`язаних з розглядом справи, а саме витрат на професійну правничу допомогу.

Суд, вивчивши заяву ОСОБА_1 про розподіл судових витрат у зв`язку із завершенням розгляду справи, приходить до висновку, що заява не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, у лютому 2021 року ОСОБА_2 звернувся до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області з цивільним позовом до ОСОБА_1 , третя особа приватний нотаріус Дерун Каріна Анатоліївна про визнання недійсними договорів купівлі-продажу.

Ухвалою суду від 27 вересня 2022 року позовну заяву ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа: Приватний нотаріус Білоцерківського районного нотаріального округу Київської області Дерун Каріна Анатоліївна про визнання недійсним договорів залишено без розгляду на підставі п.3 ч.1 ст.257 ЦПК України.

Частина 9 статті 141 ЦПК України визначає, що у випадку зловживання стороною чи її представником процесуальними правами, або якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 44 ЦПК України, залежно від конкретних обставин суд може визнати зловживанням процесуальними правами дії, що суперечать завданню цивільного судочинства, зокрема, подання декількох позовів до одного й того самого відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав.

До такого ж висновку щодо наявності підстав для компенсації витрат на правничу допомогу в справі за аналогічних правовідносин (залишення позову без розгляду; вирішення питання щодо розподілу судових витрат внаслідок необґрунтованих дій позивача, що виразилися в повторному зверненні до суду до одних і тих самих відповідачів, з тим самим предметом та з тих самих підстав) прийшов Верховний Суд в постанові від 21 грудня 2020 року в справі №922/1001/20.

Висновків щодо наявності чи відсутності підстав для визнання дій ОСОБА_2 зловживанням правами відповідно до приписів ст.44 ЦПК України ця ухвала не містить. До позивача та його представника не було застосовано будь-яких заходів у зв`язку із зловживанням правами.

Виходячи з положень ст.13 ЦПК України кожна сторона розпоряджається своїми правами на власний розсуд, у тому числі правом визначити свою участь у тому чи іншому судовому засіданні.

За змістом ч. 5 ст.142 ЦПК України у разі закриття провадження у справі або залишення позову без розгляду відповідач має право заявити вимоги про компенсацію здійснених ним витрат, пов`язаних з розглядом справи, внаслідок необґрунтованих дій позивача.

Таким чином, законодавець, гарантуючи особам право на звернення до суду за захистом та право на позов, передбачив компенсацію здійснених відповідачем витрат, пов`язаних з розглядом справи, внаслідок необґрунтованих дій позивача.

Разом із тим, системний аналіз вказаної процесуальної норми дозволяє дійти висновку, що така компенсація можлива виключно у разі наявності відповідної вимоги відповідача, заявленої у зв`язку із вирішенням питання щодо залишення позову без розгляду. При цьому заявник повинен зазначити, у чому саме полягають необґрунтовані дії позивача.

Добросовісні дії позивача спрямовані на захист його порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів не можна вважати необґрунтованими, оскільки вони вчинені при здійсненні конституційного права на судовий захист.

Таким чином, необхідною умовою для застосування ч.5 ст.142 ЦПК України у разі закриття провадження у справі або залишення без розгляду є доведення факту вчинення позивачем необґрунтованих дій.

Під такими діями слід розуміти завідомо безпідставне та/або штучне ініціювання судового провадження, тощо. При цьому відповідач у такому випадку повинен надати суду вмотивоване та підтверджене доказами клопотання про компенсацію відповідних витрат із зазначенням, у чому саме полягають відповідні необґрунтовані дії позивача.

Відповідно до ч. 6 ст. 142 ЦПК України, у випадках, встановлених частинами третьою - п`ятою цієї статті, суд може вирішити питання про розподіл судових витрат протягом п`ятнадцяти днів з дня постановлення ухвали про закриття провадження у справі або залишення позову без розгляду, рішення про задоволення позову у зв`язку з його визнанням, за умови дотримання відповідною стороною вимог частини дев`ятої статті 141 цього Кодексу.

Як вбачається з роз`яснень в п.38 Постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17.10.2014 №10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах », що у разі залишення заяви без розгляду відповідач має право заявити вимоги про відшкодування здійснених ним витрат, пов`язаних із розглядом справи, внаслідок необґрунтованих дій позивача. У такому разі заявлені вимоги розглядаються у цій же справі одночасно із вчиненням наведених процесуальних дій. При цьому, саме по собі пред`явлення позову не може свідчити про необґрунтовані дії позивача.

Позивач звернувся до суду з позовом, оскільки вважав, що його права та інтереси порушено.

Звернення до суду з позовом є суб`єктивним правом позивача, гарантованим ст. ст.55,124 Конституції України, та безумовним доступом до правосуддя незалежно від обґрунтованості позову.

Для стягнення компенсації здійснених відповідачем витрат, пов`язаних з розглядом справи, відповідачу згідно з процесуальним обов`язком доказування необхідно було довести, а суду встановити і зазначити про це в судовому рішенні, які саме необґрунтовані дії позивача були ним здійснені в ході розгляду справи та в чому вони виражені, зокрема: чи діяв позивач недобросовісно та пред`явив необґрунтований позов; чи систематично протидіяв правильному та швидкому вирішенню спору; чи недобросовісний позивач мав на меті протиправну мету - ущемлення прав та інтересів відповідача; чи були дії позивача умисні та який ступінь його вини й чим це підтверджується.

Вказаних висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 03 липня 2019 року по справі №543/408/17.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що залишення позову без розгляду не свідчить про його безпідставність і необґрунтованість, залишення заяви без розгляду - це форма закінчення розгляду справи без ухвалення рішення. На цій стадії судового процесу суд не встановлює обґрунтованості чи необґрунтованості позовної заяви, не встановлює фактичні обставини, не досліджує надані докази та не надає доводам сторін відповідної оцінки, оскільки не розглядає спір по суті. Тобто, вирішення питання обґрунтованості чи безпідставності та доведеності заявлених позовних вимог входить до виключних повноважень суду, який має зробити висновки за результатами розгляду цивільної справи по суті. Судом не приймались рішення про визнання дій позивача такими, що містять ознаки зловживання процесуальними правами, тому не може бути підставою для визнання дій позивача необґрунтованими.

Враховуючи викладене, суд не вбачає підстав для компенсації витрат на професійну правничу допомогу.

На підставі викладеного та керуючись ст. 44,141,142,247 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В :

В задоволенні заяви ОСОБА_1 про розподіл судових витрат у зв`язку із завершенням розгляду справи, відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня проголошення ухвали.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

СуддяБ. І. Кошель