провадження № 2/205/444/22
28 вересня 2022 року м. Дніпро
Ленінський районний суд м. Дніпропетровська в складі: головуючого судді Басової Н.В., за участю секретаря судового засідання Саруханової К.А., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпрі цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа: Другий Правобережний відділ державної виконавчої служби у Чечелівському та Новокодацькому районах міста Дніпра Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), про скасування арешту,
ОСОБА_1 16 грудня 2021 року звернувся до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська з вищезазначеним позовом, в якому просив скасувати арешт із нерухомого майна, а саме: з квартири АДРЕСА_1 , що накладений на підставі постанови державного виконавця від 14 листопада 2011 року у виконавчому провадженні № 29869485 з примусового виконання виконавчого листа № 2-3931/11, виданого 14 жовтня 2011 року Ленінським районним судом м. Дніпропетровська.
Позов мотивований тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер батько позивача ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Відповідно до договору купівлі-продажу від 06 вересня 2005 року, посвідченого приватним нотаріусом Кухтіною В.В. квартира АДРЕСА_1 належала ОСОБА_2 . Позивач після смерті батька звернувся до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини. Нотаріусом було повідомлено позивачу, що відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно від 08 серпня 2021 року на вищевказану квартиру накладено арешт згідно постанови державного виконавця Ленінського ВДВС від 14 листопада 2011 року по виконавчому провадженню № 29869485. На цей час власником вказаної квартири є позивач, який фактично прийняв спадщину після смерті свого батька ОСОБА_2 , якому належала квартира, але не може отримати свідоцтво про право на спадщину у зв`язку з накладеним арештом. Позивач звернувся до Новокодацького ВДВС із заявою про зняття арешту та 02 серпня 2021 року отримав лист, відповідно до якого арешт було накладено на підставі ухвали Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 04 жовтня 2011 року по справі № 2-3931/11. Арешт на квартиру АДРЕСА_1 накладений в порядку забезпечення позову по справі № 2-3931/11 за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди внаслідок ДТП. 29 листопада 2011 року виконавче провадження № 29869485 закінчено на підставі п. 8 ч. 1 ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження». Строк зберігання виконавчого провадження закінчився та матеріали були знищені. З огляду на виконання рішення суду в повному обсязі на цей час відсутня потреба у заходах забезпечення позову по справі № 2-3931/11. Більше того, батько позивача ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , не є учасником справи № 2-3931/11, відповідачем у даній справі є ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , який 12 лютого 2011 року скоїв дорожньо-транспортну пригоду, керуючи автомобілем «Форд Фієста», д/н НОМЕР_1 . Натомість батько позивача ОСОБА_2 ніколи не володів транспортним засобом «Форд Фієста», д/н НОМЕР_1 , та на момент ДТП не мав посвідчення водія. В серпні 2021 року ОСОБА_4 звернувся до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська з клопотанням про скасування заходів забезпечення позову по справі № 2-3931/11, але ухвалою від 13 серпня 2021 року йому було відмовлено, оскільки він не був стороною у цивільній справі.
Позивач ОСОБА_1 письмово просив розглядати справу без його участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить їх задовольнити, проти заочного розгляду справи не заперечує.
Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце слухання справи повідомлявся належним чином. Про причини своєї неявки суд не повідомив. Письмових заяв та/або відзиву від нього не надходило.
Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце слухання справи повідомлявся належним чином. Про причини своєї неявки суд не повідомив. Письмових заяв та/або відзиву від нього не надходило.
Представник третьої особи Другого Правобережного відділу державної виконавчої служби у Чечелівському та Новокодацькому районах міста Дніпра Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце слухання справи повідомлявся належним чином. У відзиві на позов просив розглядати без його участі відповідно до вимог чинного законодавства.
На підставі ч. 4 ст. 223, ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд вважає можливим розглядати справу за відсутності відповідачів.
Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Частиною 1 статті 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані та здобуті докази, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню за наступних підстав.
Згідно ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
На підставі ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер батько позивача ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 11).
Відповідно до договору купівлі-продажу від 06 вересня 2005 року, посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Кухтіною В.В. квартира АДРЕСА_1 належала ОСОБА_2 (а.с. 13-16).
Позивач після смерті батька ОСОБА_2 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , звернувся до приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу Ужва Т.М. із заявою про прийняття спадщини, при цьому нотаріусом було повідомлено позивачу, що відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно від 08 серпня 2021 року на вищевказану квартиру накладено арешт згідно постанови державного виконавця Ленінського ВДВС від 14 листопада 2011 року по виконавчому провадженню № 29869485 (а.с. 17).
Арешт на квартиру АДРЕСА_1 накладений в порядку забезпечення позову по справі № 2-3931/11 за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди внаслідок ДТП.
В серпні 2021 року позивач звернувся до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська з клопотанням про скасування заходів забезпечення позову по справі № 2-3931/11, але ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 13 серпня 2021 року йому було відмовлено, оскільки він не був стороною у цивільній справі (ас. 29-30).
Матеріалами справи підтверджено, що батько позивача ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , не був учасником справи № 2-3931/11 (а.с. 26-28).
Згідно ст. 41 Конституції України право власності є непорушним. Кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю.
Статтею 1 Першого Протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Верховною Радою України 17.07.1997 року, передбачено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.
За змістом права власності, визначеного ст. 317 ЦК України, право власності це право володіння, користування і розпорядження майном.
Згідно ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
На підставі ч. 2 ст. 319 ЦК України власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.
Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Статтею 391 ЦК України, передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.
Відповідно до положень статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом.
Згідно зі статтею 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.
Частиною першою статті 1269 ЦК України встановлено, що спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини.
Відповідно до ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.
Відповідно до ст. 56 Закону України «Про виконавче провадження» арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника. Перешкоджання вчиненню виконавцем дій, пов`язаних із зверненням стягнення на майно (кошти) боржника, порушення заборони виконавця розпоряджатися або користуватися майном (коштами), на яке накладено арешт, а також інші незаконні дії щодо арештованого майна (коштів) тягнуть відповідальність, установлену законом.
В силу статті 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутись до нотаріуса за видачею свідоцтва про право на спадщину та зареєструвати це право.
Відповідно до статей 68, 69 Закону України «Про нотаріат», підпункту 4.17 пункту 4 глави 10 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, якщо на спадкове майно накладено арешт видача свідоцтва про право на спадщину затримується до зняття арешту.
Відповідно до ч. ч. 1, 2, 3 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. У разі набрання законної сили судовим рішенням про зняття арешту з майна боржника арешт з такого майна знімається згідно з постановою виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. У разі виявлення порушення порядку накладення арешту, встановленого цим Законом, арешт з майна боржника знімається згідно з постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець.
З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що позовні вимоги законні, обґрунтовані та доведені зібраними у справі доказами, а тому підлягають задоволенню.
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).
Вирішуючи питання про розподіл судових витрат відповідно до ст. 141 ЦПК України, суд приймає до уваги те, що позов підлягає задоволенню, тому з відповідачів у рівних частках на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 908,00 грн.
На підставі викладеного та керуючись ст. 41 Конституції України, ст. ст. 15-16, 317, 319, 321, 391, 1216, 1218, 1269, 1296-1297 ЦК України, ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження», ст. ст. 4, 12-13, 81, 141, 258-259, 263-266, 280, 282-284, 289, 354 ЦПК України,
Позовні вимоги ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_2 , місце проживання: АДРЕСА_2 ) до ОСОБА_2 (місце проживання: АДРЕСА_3 ), ОСОБА_3 (місце проживання: АДРЕСА_4 ), третя особа: Другий Правобережний відділ державної виконавчої служби у Чечелівському та Новокодацькому районах міста Дніпра Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) (місцезнаходження: м. Дніпро, вул. Юрія Кондратюка, 108), про скасування арешту задовольнити.
Скасувати арешт із нерухомого майна, а саме: з квартири АДРЕСА_1 , що накладений на підставі постанови державного виконавця від 14 листопада 2011 року у виконавчому провадженні № 29869485 з примусового виконання виконавчого листа № 2-3931/11, виданого 14 жовтня 2011 року Ленінським районним судом м. Дніпропетровська.
Стягнути в рівних частках з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 908,00 грн. (дев`ятсот вісім гривень).
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Позивачем може бути подана апеляційна скарга на рішення суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Повний текст судового рішення складено 07 жовтня 2022 року.
Суддя Н.В. Басова