КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 359/3592/21
№ апеляційного провадження: 22-ц/824/9879/2022
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 жовтня 2022 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді - доповідача Слюсар Т.А.,

суддів: Білич І.М., Коцюрби О.П.,

за участю секретаря судового засідання Хоменко О.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 22 червня 2022 року у складі судді Журавського В.В.,

у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю,-

В С Т А Н О В И В :

У квітні 2021 року ОСОБА_1 звернулася у суд із позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_5 , ОСОБА_4 про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю.

Позов обґрунтовано тим, що між нею та ОСОБА_6 була домовленість про продаж житлового будинку АДРЕСА_1 . ОСОБА_1 передала ОСОБА_6 грошові кошти у розмірі 137 000 доларів США на підтвердження своїх обов`язків по оформленню договору купівлі-продажу. В свою чергу ОСОБА_6 передав ОСОБА_1 правовстановлюючі документи та ключі від будинку.

З 2005 року позивач вселилась до будинку та проживає в ньому на даний час. ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_6 помер. У зв`язку з цим, вони не встигли укласти нотаріально посвідчений договір купівлі-продажу житлового будинку та земельної ділянки. Єдина спадкоємиця померлого ОСОБА_2 не отримувала свідоцтво про право на спадщину на житловий будинок АДРЕСА_1 , а також на земельну ділянку, на якій він розташовується.

ОСОБА_2 визнала те, що її померлий чоловік ОСОБА_6 фактично продав житловий будинок та земельну ділянку позивачу, яким остання правомірно, добросовісно, безперервно та відкрито володіє.

У зв`язку із вищевикладеним позивачка просила визнати за нею право власності за набувальною давністю на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 , а також на земельну ділянку площею 0,072 га, кадастровий номер :040:0040, цільове призначення - для будівництва та обслуговування жилого будинку, за адресою АДРЕСА_1 ; припинити право власності ОСОБА_6 на вказані об`єкти нерухомого майна.

Рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 22 червня 2022 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.

В апеляційній скарзі адвокат Білик Г.І. в інтересах ОСОБА_1 посилаючись на порушення норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати рішення районного суду та ухвалити нове судове рішення про задоволення позовних вимог.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що судом критично оцінено розписки, які підтверджують передачу грошових коштів ОСОБА_7 відповідачу в сумі 137000 доларів США як належний та допустимий доказ на підтвердження факту укладення договору купівлі-продажу житлового будинку та земельної ділянки, оскільки видача письмової розписки про отримання грошових коштів не є підставою для набуття права власності на об`єкти нерухомого майна.

Учасники справи в судове засідання не з`явилися, про дату та час розгляду справи повідомлявся у встановленому законом порядку, а тому колегія суддів вважає за можливе розглядати справу за їх відсутності.

Відповідно до частини першої статті 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Набуття права власності на земельну ділянку за набувальною давністю регулюється законом. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 травня 2019 року у справі № 910/17274/17 (провадження № 12-291гс18) зазначено, що умовами набуття права власності за набувальною давністю на підставі статті 344 ЦК України є: наявність суб`єкта, здатного набути у власність певний об`єкт; законність об`єкта володіння; добросовісність заволодіння чужим майном; відкритість володіння; безперервність володіння; сплив установлених строків володіння; відсутність норми закону про обмеження або заборону набуття права власності за набувальною давністю. Для окремих видів майна (нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери) право власності за набувальною давністю виникає виключно на підставі рішення суду. Набуття відповідною особою права власності за набувальною давністю можливе лише за наявності всіх указаних умов у сукупності.

За змістом частини першої статті 344 ЦК України добросовісність особи має існувати саме на момент заволодіння нею чужим майном, що є однією з умов набуття права власності на таке майно за набувальною давністю. Після заволодіння чужим майном подальше володіння особою таким майном має бути безтитульним, тобто таким фактичним володінням, яке не спирається на будь-яку правову підставу володіння чужим майном. Володіння майном на підставі певного юридичного титулу виключає застосування набувальної давності.

При вирішенні спорів має значення факт добросовісності заявника саме на момент отримання ним майна (заволодіння майном), тобто на той початковий момент, який включається в повний давнісний строк володіння майном, визначений законом. Володілець майна в момент його заволодіння не знає (і не повинен знати) про неправомірність заволодіння майном. Крім того, позивач як володілець майна повинен бути впевнений у тому, що на це майно не претендують інші особи і він отримав це майно за таких обставин і з таких підстав, які є достатніми для отримання права власності на нього. Звідси, йдеться про добросовісне, але неправомірне, в тому числі безтитульне, заволодіння майном особою, яка в подальшому претендуватиме на набуття цього майна у власність за набувальною давністю.

Підставою добросовісного заволодіння майном не може бути, зокрема, будь-який договір, що опосередковує передання майна особі у володіння (володіння та користування), проте не у власність. Володіння майном за договором, що опосередковує передання майна особі у володіння (володіння та користування), проте не у власність, виключає можливість набуття майна у власність за набувальною давністю, адже у цьому разі володілець володіє майном не як власник. Якщо володілець знає або повинен знати про неправомірність заволодіння чужим майном (у тому числі і про підстави для визнання договору про його відчуження недійсним), то, незважаючи на будь-який строк безперервного володіння чужим майном, він не може його задавнити, оскільки відсутня безумовна умова набуття права власності - добросовісність заволодіння майном.

У постанові Верховного Суду України від 20 травня 2015 року у справі № 3-87гс15 зроблено висновок, що норми статті 334 ЦК України не підлягають застосуванню у випадках, коли володіння майном протягом тривалого часу здійснювалося на підставі договірних зобов`язань (договорів оренди, зберігання, безоплатного користування, оперативного управління тощо), чи у будь-який інший передбачений законом спосіб, оскільки право власності у володільця за давністю виникає поза волею і незалежно від волі колишнього власника.

Згідно частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Як убачається зі справи, після смерті чоловіка, 07.05.2009 відповідачка ОСОБА_2 звернулася до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, яка відкрилася після смерті померлого та просила видати їй свідоцтво про право власності на частку у спільному майні подружжя - на Ѕ частину житлового будинку з господарчими і побутовими будівлями і спорудами за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 86, 89 т.1).

Відповідно до справи, ОСОБА_1 знала хто є дійсним власником спірного будинку, який увійшов у спадкову масу та свідоцтво про право власності на Ѕ частку якого як належне пережившому подружжю, просить видати ОСОБА_2 .

За таких обставин, районний суд дійшов правильного висновку про відмову у задоволенні позову, оскільки відсутні правові підстави для визнання права власності за позивачкою на спірне майно за набувальною давністю. Позивачці достовірно відомо, що власником спірного майна є ОСОБА_6 .

З огляду на вказане, колегія суддів визнає такими що не заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги про фактичне придбання ОСОБА_1 у померлого ОСОБА_6 за грошові кошти спірного нерухомого майна та неврахування судом долученої до справи заяви ОСОБА_2 про відсутність у неї наміру займатися спадковими справами, остільки ці твердження по справі правового значення не мають й на суть прийнятого рішення не спливають.

У розумінні положень статті 344 ЦК України ОСОБА_1 не є добросовісним набувачем.

Інші доводи, наведені в обґрунтування апеляційної скарги, не можуть бути підставами для скасування рішення суду першої інстанції, остільки були предметом дослідження у суді із наданням відповідної правової оцінки всім фактичним обставинам справи, яка ґрунтується на вимогах чинного законодавства, і з якою погоджується суд апеляційної інстанції.

З урахуванням викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції правильно встановив правову природу заявленого позову, в достатньому обсязі визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку в силу вимог ст.ст.12, 13, 81, 89 ЦПК України, правильно встановив обставини справи, в результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам ст.ст. 263, 264 ЦПК України, підстави для його скасування за наведених доводів апеляційної скарги відсутні.

Відповідно до пункту 1 ст.374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи зазначене, колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права й підстав для його скасування, не вбачає.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 382 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Бориспільського районного суду Київської області від 22 червня 2022 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів з моменту складання повного судового рішення.

Повне судове рішення складено17 жовтня 2022 року.

Суддя-доповідач:

Судді: