П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 жовтня 2022 року місто Київ

справа № 368/903/21

провадження №22-ц/824/3312/2022

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: судді-доповідача - Шкоріної О.І., суддів - Поливач Л.Д., Стрижеуса А.М.

сторони:

позивач - ОСОБА_1

відповідач - ОСОБА_2

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_2

на рішення Кагарлицького районного суду Київської області від 11 листопада 2021 року у справі, ухвалене у складі судді Кириченко В.І.,

у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на повнолітнього сина, який продовжує навчання, -

В С Т А Н О В И В:

У вересні 2021 року позивачка ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом про стягнення аліментів на повнолітнього сина, який продовжує навчання.

В обґрунтування своїх вимог зазначала, що з 21 листопада 2003 року по 30 серпня 2016 року позивач перебувала в шлюбу з відповідачем ОСОБА_2 .. Від спільного шлюбу мають сина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає разом з нею та перебуває на її утриманні.

Рішенням Кагарлицького районного суду Київської області від 17 листопада 2011 року з ОСОБА_2 на користь позивача було стягнуто аліменти на утримання сина ОСОБА_3 в розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку кожного місяця, але не менше 30% прожиткового мінімуму встановленого законодавством для дітей відповідного віку, починаючи з 24 жовтня 2011 року і до досягнення дитиною повноліття.

З 1 вересня 2021 року їх син ОСОБА_3 став студентом факультету інформаційних систем і технологій Європейського університету, що підтверджується довідкою №559 від 23 вересня 2021 року, термін закінчення навчання 30 червня 2025 року.

Відповідач на утримання сина матеріальної допомоги не надає, а вона не в змозі самостійно, в повному обсязі утримувати сина, адже дитина потребує коштів і на проживання, і на одяг, і на харчування, і на канцелярські вироби.

Просила стягнути з ОСОБА_2 на її користь аліменти на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку, щомісячно, починаючи з 28 вересня 2021 року і до закінчення ним навчання, але не більше як до досягнення ним 23 років.

Рішенням Кагарлицького районного суду Київської області від 11 листопада 2021 року задоволені позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку, щомісячно, починаючи з 28 вересня 2021 року і до закінчення ним навчання, але не більше як до досягнення ним 23 років.

Вирішено питання розподілу судових витрат.

Не погоджуючись з таким рішенням, відповідач ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

В апеляційній скарзі зазначає, що судом першої інстанції під час ухвалення оскаржуваного рішення були неповно з`ясовані обставини, що мають значення для справи. Суд ухвалив рішення з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Сам факт досягнення дитиною повноліття та її навчання у вищому навчальному закладі не створює для того з батьків, з яким не проживає дитина, обов`язку зі сплати аліментів та автоматично не свідчить про потребу дитини у матеріальній допомозі.

Суд першої інстанції неправильно розтлумачив норми матеріального права, чим допустив неправильне застосування ст. 199 Сімейного кодексу України.

Позивачем ОСОБА_1 було заявлено, що їх син продовжує навчання, коштів на його забезпечення не вистачає. Разом з тим, позивачем не було надано належних та достатніх доказів на підтвердження її рівня доходу та доходу сина ОСОБА_3 . Також позивачем не було надано доказів на підтвердження понесених у зв`язку з продовженням навчання витрат, які б дали змогу дійти обґрунтованого висновку про те, що син ОСОБА_3 потребує утримання від нього.

Аліменти на утримання повнолітньої дитини стягуються за умови, якщо той із батьків, який не проживає разом з дитиною, може їх надавати. Він перебуває у скрутному матеріальному становищі, про що було зазначено у відзиві на позовну заяву. Отримує мінімальну заробітну плату, за рахунок якої забезпечує своє прожиття. Через те, що його доходів не вистачає, у нього наявна заборгованість по сплаті аліментів на користь ОСОБА_1 на утримання сина, що були присуджені рішенням Кагарлицького районного суду Київської області від 17 листопада 2011 року у справі № 2-667/11. Крім того, він має заборгованість по оплаті комунальних платежів, а тому об`єктивно не має можливості надавати утримання своєму повнолітньому сину.

Неможливість надавати утримання своїй повнолітній дитині є самостійною підставою для відмови у задоволенні позовних вимог.

Син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , наразі є повнолітнім та працездатним та має можливість самостійно брати участь у своєму матеріальному забезпеченні.

Суд не надав належної оцінки його доводам, висновки суду не відповідають дійсним обставинам справи, що призвело до винесення незаконного рішення.

Позивачка ОСОБА_1 не скористалася своїм процесуальним правом на надання відзиву на апеляційну скаргу.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 26 липня 2022 року відкрито апеляційне провадження у справі.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 4 серпня 2022 року у складі колегії суддів справу призначено до розгляду в порядку письмового провадження.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Справу розглянуто в порядку ст. 369 ЦПК України без повідомлення учасників справи.

Перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого у справі судового рішення, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Встановлено, що з 21 листопада 2003 року по 30 серпня 2016 року позивач перебувала в шлюбу з ОСОБА_2 .

Від спільного шлюбу мають сина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає разом з матір`ю та перебуває на її утриманні.

Рішенням Кагарлицького районного суду Київської області від 17 листопада 2011 року з ОСОБА_2 на користь позивача було стягнуто аліменти на утримання сина ОСОБА_3 в розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку кожного місяця, але не менше 30% прожиткового мінімуму встановленого законодавством для дітей відповідного віку, починаючи з 24 жовтня 2011 року і до досягнення дитиною повноліття.

З 1 вересня 2021 року ОСОБА_3 є студентом факультету інформаційних систем і технологій Європейського університету, що підтверджується довідкою №559 від 23 вересня 2021 року, термін закінчення навчання 30 червня 2025 року.

Відповідач матеріальну допомогу на утримання повнолітнього сина добровільно не надає.

Коштів на повноцінне утримання та навчання сина у матері не вистачає.

У зв`язку з навчанням повнолітній син ОСОБА_3 потребує матеріальної допомоги свого батька для оплати навчання, проживання в гуртожитку, харчування, що підтверджується квитанціями про оплату, долученими до відповіді на відзив.

Ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог, суд першої інстанції виходив із того, що ОСОБА_3 досяг віку, який перевищує 18 років, проте йому немає 23-х років, він навчається у вищому учбовому закладі, на денній формі навчання, у зв`язку з чим не в змозі працювати та отримувати дохід. Мати надає матеріальну допомогу сину в розмірі який передбачає і необхідність допомоги батька.

Виходячи з критеріїв розумності та справедливості суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову.

Колегія суддів вважає, що такий висновок суду першої інстанції є правильним та відповідає обставинам справи, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 199 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання.

У пункті 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз`яснено, що обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу.

Умовою стягнення аліментів на повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання, є недостатність забезпечення коштами як для навчання, так і для інших необхідних потреб (маються на увазі побутові потреби - харчування, одяг, користування транспортом, придбання навчальної літератури, посібників).

Згідно положень ст. 200 СК України, суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу.

За змістом ч. 1 ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.

При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином.

За матеріалами справи відповідач є працездатною особою, а отже, зобов`язаний приймати участь в матеріальному забезпеченні дитини.

Встановивши, що ОСОБА_3 навчається за контрактом на денному відділенні Європейського університету та у зв`язку з цим потребує матеріальної допомоги, а відповідач, як батько повнолітнього сина, повинен матеріально його утримувати, суд першої інстанції дійшов правильного висновку щодо наявності підстав для застосування статті 199 СК України.

При визначенні розміру аліментів на утримання дитини, яка продовжує навчання, суд обґрунтовано прийняв до уваги обставини, зазначені у статті 182 СУ України та, виходячи з засад розумності, виваженості, справедливості, задовольняючи правомірні очікування позивача на отримання аліментів, вважав за можливе визначити розмір аліментів в 1/3 частині, від усіх видів заробітку (доходів) відповідача, щомісячно, до закінчення навчання дитини.

Доводи апеляційної скарги про те, що судом не було враховано, що його син може самостійно працювати та себе забезпечувати свої потреби, колегія суддів відхиляє, оскільки ОСОБА_3 навчається на денній формі навчання, факт потреби останнього у матеріальній допомозі є беззаперечним. Так, необхідність отримання належної освіти позбавляє ОСОБА_3 можливості працевлаштуватися та заробляти кошти на власне утримання.

Разом з тим, відповідач ОСОБА_2 є працевлаштованим, отримує доходи, доказів про наявність у відповідача медичних протипоказань щодо працевлаштування та заняття певними видами діяльності суду надано не було, тому в сукупності оцінених судом доказів, є підстави вважати, що відповідач спроможний надавати матеріальну допомогу на утримання повнолітнього сина на період навчання.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 про те, що позивачем не було надано доказів на підтвердження понесених у зв`язку з продовженням навчання сина витрат, які б дали змогу дійти обґрунтованого висновку про те, що син ОСОБА_3 потребує утримання від нього, є безпідставними, оскільки спростовуються матеріалами справи.

Так, з матеріалів справи убачається, що позивачкою ОСОБА_1 до відповіді на відзив додані документи, які підтверджують сплату за навчання сина ОСОБА_3 коштів в розмірі 10 000 грн. (а.с.44), а також квитанції про оплату за проживання у гуртожитку Європейського університету ( АДРЕСА_1 ) в сумі 1800 грн..

Крім того, надані ОСОБА_2 документи (довідка про доходи, квитанції за житлово-комунальні послуги) не є належними та допустимими доказами в розумінні 76-78 ЦПК України, які підтверджують, що відповідач перебуває у скрутному матеріальному становищі, а його майновий стан перешкоджає сплаті аліментів на повнолітнього сина, який продовжує навчання.

Сам по собі факт наявності у ОСОБА_2 заборгованості за житлово-комунальні послуги не може свідчити про неможливість останнього надавати допомогу повнолітньому сину, який продовжує навчання.

14 грудня 2021 року ОСОБА_2 надав заяву, в якій просив суд апеляційної інстанції приєднати до матеріалів справи копію консультативного заключення від 2 квітня 2019 року, копію виписки Головного військового госпіталю від 8 квітня 2019 року, копію його амбулаторної карти, які свідчать про його незадовільний стан здоров`я.

Вирішуючи питання щодо прийняття нових доказів, колегія суддів виходить з положень ч. 8 ст. 83 ЦПК України, відповідно до якої, докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї.

Отже, єдиний винятковий випадок, коли є можливим прийняття судом (у тому числі апеляційної інстанції) доказів з порушенням встановленого процесуальним законом строку, - це наявність об`єктивних обставин, які унеможливлюють своєчасне вчинення такої процесуальної дії, тягар доведення яких також покладений на учасника справи, у цьому випадку на відповідача.

У пункті 6 частини другої статті 356 ЦПК України передбачено, що в апеляційний скарзі мають бути зазначені, зокрема, нові обставини, що підлягають встановленню, докази, які підлягають дослідженню чи оцінці, обґрунтування поважності причин неподання доказів до суду першої інстанції, заперечення проти доказів, використаних судом першої інстанції.

Відповідно до частини третьої статті 367 ЦПК України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються апеляційним судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Зважаючи на те, що відповідач був належним чином повідомлений про розгляд справи у суді першої інстанції, скористався своїм правом на подання відзиву та відповідних доказів на обґрунтування своєї позиції. Крім того, ОСОБА_2 не обґрунтовував свої заперечення у відзиві на позов тим, що не має змоги сплачувати аліменти у зв`язку з незадовільним станом здоров`я, при цьому, поважних причин неподання вказаних доказів до суду першої інстанції не навів, а тому колегія суддів не приймає надані до апеляційної скарги нові докази.

Оскільки доводи апеляційної скарги фактично зводяться до переоцінки доказів та незгоди з висновками суду першої інстанції, підстав для скасування законного і обґрунтованого рішення немає.

Відповідно до ч.1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 259, 268, 367, 374, 375, 381-384, 390 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Кагарлицького районного суду Київської області від 11 листопада 2021 залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя-доповідач: О.І. Шкоріна

Судді: Л.Д. Поливач

А.М. Стрижеус