Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12.10.2022 Справа №607/22272/21

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області

в складі :

головуючого Ромазана В.В.

з участю секретаря Безручко Т.В.

позивача ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_2 - адвоката Данилюка О.Є.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Тернополі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання осіб такими, що втратили право на користування житловим приміщенням ,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання відповідачів такими, що втратили право на користування житловим приміщенням -житловим будинком АДРЕСА_1 , посилаючись на те, що позивач перебував у зареєстрованому шлюбі із ОСОБА_1 , який, 28 жовтня 2021 року було розірвано. Зазначив, що відповідач ОСОБА_2 та її син ОСОБА_3 , протягом останніх трьох років у спірному житлі не проживають, хоча позивач не чинив їм перешкод у користуванні даним житловим приміщенням. Відповідачі коштів на утримання житла та оплату комунальних послуг не надають. У будинку немає особистих речей відповідачів, спірним житлом вони не цікавляться. Реєстрація ОСОБА_2 та ОСОБА_3 за даною адресою зумовлює для ОСОБА_1 додаткові матеріальні затрати.

Представник відповідача ОСОБА_2 - адвокат Данилюк О.Є. подав відзив на позовну заяву, у якому відповідач позов не визнав та зазначив, що надане позивачем реєстраційне посвідчення на житловий будинок АДРЕСА_1 свідчить про його право власності на будинок, який був ним реконструйований. В подальшому відповідач створив новостворене майно, на яке у ОСОБА_2 відсутнє право власності, оскільки він не прийнятий в експлуатацію. Зазначив, що будівництво нового будинку здійснене за час перебування у шлюбу, за спільні кошти подружжя, а тому є об`єктом спільної сумісної власності. ОСОБА_2 та ОСОБА_3 тимчасово перебувають за кордоном за умовами та характером роботи, однак із 06 по 28 листопада 2021 року - ОСОБА_2 , а у березні 2021 року - ОСОБА_3 перебували вдома у відпустці. Ними не втрачено будь-якого інтересу до вказаного житлового приміщення. Враховуючи наведене, у задоволенні позову просить відмовити за його безпідставністю.

Позивач ОСОБА_1 відповіді на відзив не подавав.

Ухвалою Тернопільського міськрайонного суду від 07 грудня 2021 року у даній справі відкрито провадження та ухвалено провести її розгляд у порядку загального позовного провадження.

10 березня 2022 року у даній справі закрито підготовче провадження, справу призначено до розгляду по суті.

Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просить суд їх задовольнити з підстав наведених у позові. Також зазначив, що 10 листопада 2021 року відповідач ОСОБА_2 приїзджала до будинку АДРЕСА_1 , у неї присутні свої особисті речі.

Представник відповідача ОСОБА_2 - адвокат Данилюк О.Є. в судовому засіданні позовні вимоги не визнав та проти їх задоволення заперечив з підстав наведених у відзиві на позов.

Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання не з`явився та про причину неявки суд не повідомив, хоча про день та час розгляду справи повідомлявся вчасно та належним чином.

Дослідивши та оцінивши докази по справі, суд встановив.

ОСОБА_1 та ОСОБА_2 із 19 грудня 2011 року перебували в зареєстрованому шлюбі, який рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 28.10.2021 року - розірвано.

Згідно реєстраційного посвідчення, виданого 01 червня 2001 р. Тернопільським районним бюро технічної інвентаризації, цілий житловий будинок АДРЕСА_1 , за ОСОБА_1 на праві особистої власності на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Тернопільського районного нотаріального округу Василишин С.Й. 28.05.2001 р. за реєстровим №4406 та записано в реєстрову книгу за №172. Домоволодіння АДРЕСА_1 в цілому складається з одного житлового будинку.

Як вбачається із Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна №296244948 від 25 січня 2022 року, 23 лютого 2017 року за ОСОБА_1 на праві приватної власності зареєстровано земельну ділянку, площею 0,25 га., цільове призначення - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

Як вбачається із інформації викладеній у листі Великобірківської селищної ради Тернопільського району Тернопільської області №179 від 09.03.2022 року, згідно по господарського обліку житловий будинок по АДРЕСА_1 числиться за гр. ОСОБА_1 з 2001 року. Позивач не звертався до виконавчого комітету щодо надання дозволу на проведення реконструкції вищевказаного будинку чи дозволу на початок будівництва.

Відповідно до акту опитування сусідів від 9 березня 2022 року, складеного комісією Великобірківської селищної ради Тернопільського району Тернопільської області, за адресою: АДРЕСА_1 знаходиться житловий будинок (незавершене будівництво, яке триває з 2002 року і по даний час).

Згідно довідки №445 від 03 вересня 2021 р., виданої виконавчим комітетом Великобірківської селищної ради Тернопільського району Тернопільської області, та копії Будинкової книги, у будинку за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстровані: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , ОСОБА_3 .

Як вбачається із акту опитування №13 від 31.08.2021 року, складеного комісією Великобірківської селищної ради Тернопільського району Тернопільської області, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 зареєстровані, але не проживають у будинку за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджено поясненнями сусідів.

В судовому засіданні свідок ОСОБА_5 підтвердив ту обставину, що в будинку за адресою: АДРЕСА_1 , з 2017 року не проживають ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , оскільки вони виїхали на проживання за кордон.

Як вбачається із копії квитків, ОСОБА_2 перебувала в Україні з 05 по 26 листопада 2021 року.

Відповідно до частини другої статті 405 ЦК України, член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі його відсутності без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Частинами першою, другою статті 319 ЦК України, передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства.

Відповідно до статті 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Примусове відчуження об`єктів права власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього та повного відшкодування їх вартості, крім випадків, встановлених частиною другою статті 353 цього Кодексу.

Статтею 346 ЦК України, врегульовані підстави припинення права власності, а саме: відчуження власником свого майна; відмови власника від права власності; припинення права власності на майно, яке за законом не може належати цій особі; знищення майна; викуп пам`яток культурної спадщини; примусове відчуження земельних ділянок приватної власності, інших об`єктів нерухомого майна, що на них розміщені, з мотивів суспільної необхідності відповідно до закону; звернення стягнення на майно за зобов`язаннями власника; реквізиція; конфіскація; припинення юридичної особи чи смерті власника.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 , колишня дружина позивача, та її син ОСОБА_3 не проживають в житловому будинку за адресою: АДРЕСА_1 з 2017 року, у зв`язку із їх перебуванням за межами території України. Проте, відповідач ОСОБА_2 перебувала в Україні 05 листопада 2021 року та знаходилась 10 листопада 2021 року у позивача за адресою: АДРЕСА_1 , не втративши інтересу до житла, що ОСОБА_1 підтверджено в судовому засіданні. Крім цього, суд зазначає, що позивачем проведено реконструкцію спірного будинку, який було розпочато з 2002 року, що підтверджено актом-опитування від 09.03.2022 року, складеним Великобірківською селищною радою, тобто у момент перебування ОСОБА_1 у зареєстрованому шлюбі із ОСОБА_2 внаслідок чого було створене нове майно, яке в силу вимог ст..60, 62 СК України належить до спільної сумісної власності подружжя. Розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. (ст. 68 СК України).

Таким чином, суд, оцінивши та дослідивши докази надані сторонами, проаналізувавши матеріали справи, вважає, що позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання осіб такими, що втратили право на користування житловим приміщенням слід задовольнити частково, визнавши ОСОБА_3 таким, що втратив право на користування житловим приміщенням - будинком АДРЕСА_1 . У позові ОСОБА_1 до ОСОБА_2 слід відмовити. Задовольняючи позов частково, суд зазначає, що відповідач ОСОБА_3 без поважних причин не проживає будинку за адресою: АДРЕСА_1 , оскільки тривалий час не користується ним, заяв у Великобірківську селищну раду Тернопільського району Тернопільської області про його тимчасову відсутність та збереження за ним права користування спірним житлом - не подавав. Адже, ОСОБА_3 був відсутній за місцем своєї реєстрації понад строки, встановлені ст. 405 ЦК України, що підтверджено наведеними та дослідженими судом доказами. При цьому, зазначеним відповідачем не надано суду доказів, які б підтверджували поважність причин його відсутності, у тому числі тих, які б підтверджували необхідність виїзду його за кордон, перебування там з поважних причин, не втрату ним інтересу до проживання у спірному домоволодінні. Крім цього, суд не бере до уваги твердження представника відповідача ОСОБА_2 - адвоката Данилюка О.Є. про те, що ОСОБА_3 навідувався у спірний будинок у листопаді 2021 року, оскільки доказів, які б підтверджували зазначену обставину суду не надано.

Таким чином, аналізуючи вищенаведені обставини, суд приходить до переконання, що позов ОСОБА_1 підлягає до часткового задоволення, шляхом визнання відповідача ОСОБА_3 таким, що втратив право на користування житловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_1 .

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 4, 13, 82, 263, 265 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання осіб такими, що втратили право на користування житловим приміщенням, задовольнити частково.

Визнати ОСОБА_3 таким, що втратив право на користування житловим приміщенням - будинком АДРЕСА_1 .

У позові ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , відмовити.

Стягнути із ОСОБА_3 у користь ОСОБА_1 908 (дев`ятсот вісім) грн. пропорційно до задоволених позовних вимог.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення суду може бути оскаржене до Тернопільського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення повного рішення суду.

Повне судове рішення складено 14 жовтня 2022 року.

Головуючий суддяВ. В. Ромазан