Справа № 369/8270/22
Провадження № 2-о/369/262/22
РІШЕННЯ

Іменем України

13.10.2022 року м. Київ

Києво-Святошинський районний суд Київської області в складі:

головуючої судді Пінкевич Н.С.

з участю секретаря судових засідань Смушко К.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа Управління обслуговування громадян Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області про встановлення факту належності правовстановлюючих документів,-

встановив:

У вересні 2022 року заявниця звернулась до Києво-Святошинського районного суду Київської області із зазначеною заявою. Свою заяву мотивувала тим, що з метою реалізації своїх прав на пенсійне забезпечення, вона звернулась до заінтересованої особи щодо призначення пенсії за віком. Під час розгляду відповідної заяви, заінтересованою особою було прийнято рішення про відмову у визначенні пенсії від 07.02.2022 №72. Підставою для прийняття такого рішення, є те, що за доданими документами до страхового стажу не зараховано періоди трудової діяльності згідно трудової книжки серії НОМЕР_1 від 07.07.1980, оскільки трудова книжка заповнена з порушенням вимог пункту 2.13 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, а саме: під час проведення запису про зміну прізвища у зв`язку з одруженням на внутрішньому боці обкладинки трудової книжки наявне посилання на відповідний документ (свідоцтво про одруження) без зазначення дати видачі даного документа. Згідно долученого витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу щодо підтвердження дошлюбного прізвища від 19.01.2022 №5 прізвище « ОСОБА_1 » не відповідає паспортним даним громадянина України, в якому зазначено « ОСОБА_1 ». Таким чином, заявниці було відмовлено в призначенні пенсії за віком відповідно до статті 26 ЗУ «Про загальнобов`язкове державне пенсійне страхування» через відсутність страхового стажу 28 років. Зазначає, що трудова книжка НОМЕР_1 дійсно належить заявниці ОСОБА_1 , що підтверджується наступними документами: паспорт громадянина України № НОМЕР_2 ; свідоцтвом про розірвання шлюбу серії НОМЕР_3 видане відділом реєстрації актів громадянського стану Ленінградського району м.Києва; карткою платника податків ОСОБА_1 ; копію рішення суду від 28.09.1995 року у справі №2-10561/95. Також заявниця вказує, що її трудова книжка заповнювалась російською мовою, та відповідно при здійсненні перекладу прізвища « ОСОБА_1 » на українську мову зазначається « ОСОБА_1 ».

Враховуючи викладене просила суд встановити юридичний факт, що трудова книжка НОМЕР_1 заповнена 07 липня 1980року на імя « ОСОБА_1 » належить ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт громадянина України № НОМЕР_2 .

У судове засідання заявниця не з`явилась, в заві просить розгляд справи проводити у її відсутність, просила суд задовольнити заяву у повному обсязі.

У судове засідання заінтересовані особи не з`явилися, повідомлялись належним чином, причини неявки суду не повідомили, клопотань про відкладення до суду не надходило.

У зв`язку з неявкою сторін, в силу ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Відповідно до ч.5 ст.268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає, що вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Згідно до ч. 1ст. 293 ЦПК України, окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Відповідно до ч.2 ст.315 ЦПК України, у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Частинами 3, 4ст. 12 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно ч. 1 ст.81,89 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Постановою Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» № 5 від 31.03.1995 року передбачено, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.

При розгляді справи судом встановлено, що відповідно до рішення ГУ ПФУ у Київській області ОСОБА_1 С.М. у призначенні пенсії було відмовлено у зв`язку з тим, що за доданими документами до страхового стажу не зараховано періоди трудової діяльності згідно трудової книжки серії НОМЕР_1 від 07.07.1980, оскільки трудова книжка заповнена з порушенням вимог пункту 2.13 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, а саме: під час проведення запису про зміну прізвища у зв`язку з одруженням на внутрішньому боці обкладинки трудової книжки наявне посилання на відповідний документ (свідоцтво про одруження) без зазначення дати видачі даного документа. Згідно долученого витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу щодо підтвердження дошлюбного прізвища від 19.01.2022 №5 прізвище « ОСОБА_1 » не відповідає паспортним даним громадянина України, в якому зазначено « ОСОБА_1 ».

Заявниці було відмовлено в призначенні пенсії за віком відповідно до статті 26 ЗУ «Про загальнобов`язкове державне пенсійне страхування» через відсутність страхового стажу 28 років.

В поданій до суду заяві про встановлення юридичного факту, долучено копію трудової книжки на ім`я « ОСОБА_1 ».

Відповідно до рішення Києво-Святошинського суду Київської області від 28.09.1995 року, було розірвано шлюб « ОСОБА_5 и ОСОБА_1 », внаслідок чого було видано свідоцтво про розірвання шлюбу НОМЕР_3 від 10.12.1996 року, згідно якого зазначено про розірвання шлюбу між ОСОБА_5 та ОСОБА_1 , яке видане відділом реєстрації актів громадянського стану Ленінградського району м. Києва.

Згідно копії паспорта громадянина України та копії картки платників податків, які містяться в матеріалах справи, вбачається, що вони видані на ім`я ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Відповідно до п.2.4 Інструкції «Про порядок ведення трудових книжок працівників» записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилами чорного, синього або фіолетового кольорів, і завіряються печаткою запис про звільнення, а також відомості про нагородження та заохочення.

Відповідно до ст.62 Закону України «Про пенсійне забезпечення», основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

У пункті 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» роз`яснено, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; - чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.

Відповідно до п.3 Постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній» від 12.08.1993 року № 637 - за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Відповідно до частини першої статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Частинами першою, другою статті 77 ЦПК України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (стаття 80 ЦПК України).

Згідно частини третьої статті12, частини першої статті81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ,від 10 лютого 2010 року).

Таким чином, на підставі вищевикладеного, судом встановлено, що трудова книжка НОМЕР_1 належить ОСОБА_1 . З наведеного суд приходить до висновку про обґрунтованість вимог заявника та необхідності їх задоволення.

Таким чином, повно та всебічно дослідивши матеріали справи та зібрані у ній докази, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що заявлені вимоги є обґрунтованим та таким, що підлягають до задоволення у повному обсязі.

Відповідно та керуючись ст. ст. 4, 5, 12, 76-82, 141, 258-259, 263-265, 268ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

Заяву ОСОБА_1 , заінтересована особа Управління обслуговування громадян Головного управління пенсійного фонду України у Київській області про встановлення факту належності правовстановлюючих документів - задовольнити.

Встановити факт належності трудової книжки НОМЕР_1 , виданої 07 липня 1980 року на ім`я « ОСОБА_1 », - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт громадянина України № НОМЕР_2 , виданий 16 жовтня 2018 року, орган, що видав 8032, ідентифікаційний номер НОМЕР_4 .

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Київського апеляційного суду.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено удень його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення виготовлений 13 жовтня 2022 року.

Суддя Наталія ПІНКЕВИЧ