Справа № 209/1818/22
Провадження № 2/209/876/22
"17" жовтня 2022 р. м. Кам`янське
Дніпровський районний суд м. Дніпродзержинська, Дніпропетровської області у складі:
головуючого судді Багбая Є.Д.
за участі секретаря Полухіної Г.О.
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання припиненим право користування житлом ,-
ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання припиненим право користування житлом. На обґрунтування своїх позовних вимог зазначає, що він є власником квартири, за адресою: АДРЕСА_1 . З 23.07.2005 року по 02 грудня 2020 року позивач перебував у зареєстрованому шлюбі з відповідачем, сторони від шлюбу мають двох дітей: доньку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .З 2006 року у квартирі зареєстровані та проживають позивач, відповідач та їх діти. З жовтня 2019 року фактично позивач з колишньою дружиною разом не проживали. Після розірвання шлюбу припинилася обставина, яка була підставою набуття відповідачем права користування житловим приміщенням позивача. Однак, відповідач відмовилася звільнити квартиру і продовжує проживати там. Більш того, відповідач має у власності іншу квартиру, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , яку вона надає в оренду, в той час як він вимушений проживати окремо та сплачувати особисті кошти як за орендовану квартиру, так і комунальні платежі за власну квартиру, в якій проживає відповідач. Позивач вважає, що подальше перебування відповідача у квартирі є неможливим, оскільки вона складається лише з трьох житлових кімнат, однією з яких користується син, другою донька, а в іншій він не може проживати з відповідачем, оскільки вони не є подружжям, що, у свою чергу, перешкоджає позивачу володіти і користуватися власним майном. Просить суд визнати відповідача такою, що втратила право користування житловим приміщенням, а саме квартирою АДРЕСА_3 .
Ухвалою суду від 15 вересня 2022 року провадження по справі було відкрито та призначено розгляд справи в порядку спрощеного провадження на 17 жовтня 2022 року на 10.00 годині.
Позивач в судове засідання не з`явився, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав в повному обсязі, згідно обставин викладених в позовній заяві.
Відповідачі в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, згідно з вимогами ст. 128, 131 ЦПК України, про що є поштове повідомлення з відміткою про отримання /а.с.28/ та довідка про доставку СМС- повідомлення, є достатньо матеріалів про права та відносини сторін, потрібність дачі особистих пояснень відповідачем відсутня, суд вважає за можливе розглядати справу за його відсутності. Зі згоди позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.280 ЦПК України - суд зважаючи на наявність законних підстав приходить до висновку про можливість у відповідності до вимог ст.223 ЦПК України ухвалити рішення про задоволення позову на підставі наданих сторонами доказів, без вислуховування особистих пояснень відповідача по справі.
Суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності сторін згідно вимог ст.211 ч.3 ЦПК України, оскільки в матеріалах справи достатньо матеріалів про правовідносини сторін, відповідач позов визнає, відсутня необхідність заслуховування особистих пояснень сторін
У судовому засіданні встановлені судом обставини та визначені до них правовідносини:
Відповідач є власником квартири АДРЕСА_4 , що підтверджується Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєситру пра власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна /а.с.11-12/.
Позивач є власником квартири, за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується наступними доказами: копією договору купівлі - продажу квартири серії ВВА № 221634 від 28 січня 2004 року, копією витягу з реєстру права власності на нерухоме майно /а.с.14,20/. Відповідач ОСОБА_2 зареєстрована у вищезазначеній квартирі, що підтверджується довідкою про склад сім`ї ТОВ «Абонент ХХІ» від 02 серпня 2022 року/а.с.21/. Відповідач проживає у спірній квартирі, чим здійснює перешкоди власнику квартири у користуванні нею. Відповідач не належить до членів сім`ї власника житла. Відповідно до технічних характеристик квартири, яка має три житлові кімнати, в одній з яких проживає син, в другій з яких проживає донька сторін, в іншій кімнаті проживає відповідач, з яким у позивача припинені шлюбні відносини. За таких обставин позивач змушений проживати окремо в орендованій квартирі.
Суд вважає встановленим наявність фактів, якими обґрунтовуються вимоги позивача, з таких мотивів.
Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод ( далі - Конвенція) в статті 1 Першого протоколу, практично в єдиному приписі, що стосується майна, об`єднує всі права фізичної або юридичної особи, які містять у собі майнову цінність.
Статтею 41 Конституції України встановлено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі.
За положеннями статті 47 Конституції України кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.
Нормами статті З СК України передбачено, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства.
До членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство.
Якщо особи, зазначені в частині другій цієї статті, перестали бути членами сім' ї наймача, але продовжують проживати в займаному жилому приміщенні, вони мають такі ж права і обов`язки, як наймач та члени його сім`ї, як зазначено у частині другій статті 64 ЖК УРСР.
Відповідно до статті 150 ЖК УРСР громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.
Згідно зі статтею 156 ЖК УРСР Члени сім`ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.
До членів сім`ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. У разі відсутності угоди між власником будинку (квартири) і колишнім членом його сім`ї про безоплатне користування жилим приміщенням до цих відносин застосовуються правила, встановлені статтею 162 цього Кодексу.
У статті 162 ЖК УРСР вказано, що плата за користування жилим приміщенням в будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності, встановлюється угодою сторін.
Плата за комунальні послуги береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами.
Строки внесення квартирної плати і плати за комунальні послуги визначаються угодою сторін. Наймач зобов`язаний своєчасно вносити квартирну плату і плату за комунальні послуги.
Аналіз вищенаведених правових норм дає підстави для висновку про те, що право членів сім`ї власника квартири користуватись жилим приміщенням може виникнути та існувати лише за умови, що така особа є членом сім`ї власника житлового приміщення, власник житлового приміщення надавав згоду на вселення такої особи, як члена сім`ї.
У статті 7 ЖК УРСР передбачено, що ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Житлові права охороняються законом, за винятком випадків, коли вони здійснюються в суперечності з призначенням цих прав чи з порушенням прав інших громадян або прав державних і громадських організацій.
Тобто будь-яке виселення або позбавлення особи права користування житлом допускається виключно на підставах, передбачених законом, і повинно відбуватись в судовому порядку.
Відповідно до частини 1 статті 9 ЦК України положення цього Кодексу застосовуються до врегулювання відносин, які виникають у сферах використання природних ресурсів та охорони довкілля, а також до трудових та сімейних відносин, якщо вони не врегульовані іншими актами законодавства.
У рішеннях Конституційного Суду України N 4-зп від 3 жовтня 1997 року у справі за конституційним зверненням ОСОБА З щодо офіційного тлумачення частини п`ятої статті 94 та статті 160 Конституції України (справа про набуття чинності Конституцією України) №18/183-97 та № 5-рп/2012 від 13 березня 2012 року у справі за конституційним зверненням громадянки ОСОБА 4 щодо офіційного тлумачення положення частини четвертої статті 3 Закону України «Про запобігання впливу світової фінансової кризи на розвиток будівельної галузі та житлового будівництва» (справа про заборону розірвання договорів інвестування житлового будівництва) № 1 -7/2012зазначено, що конкретна сфера суспільних відносин не може бути водночас врегульована однопредметними нормативними правовими актами однакової сили, які за змістом суперечать один одному. Звичайною є практика, коли наступний у часі акт містить пряме застереження щодо повного або часткового скасування попереднього. Загальновизнаним є й те, що з прийняттям нового акта, якщо інше не передбачено самим цим актом, автоматично скасовується однопредметний акт, який діяв у часі раніше.
Статтею 317 ЦК України передбачено, що власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна.
Відповідно до частин першої, другої статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства.
Згідно із частиною першою статті 383 ЦК України власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб.
Положеннями статті 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.
У частині першій статті 401 ЦК України передбачено, що право користування чужим майном (сервітут) може бути встановлене щодо земельної ділянки, інших природних ресурсів (земельний сервітут) або іншого нерухомого майна для задоволення потреб інших осіб, які не можуть бути задоволені іншим способом.
У частині першій статті 402 ЦК України вказано, шо сервітут може бути встановлений договором, законом, заповітом або рішенням суду.
Право користування чужим майном може бути встановлено щодо іншого нерухомого майна (будівлі, споруди тощо).
Права члена сім' ї власника житла на користування цим житлом визначено у статті 405 ЦК України, у якій зазначено, що члени сім`ї власника житла, які проживають разом із ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону.
Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником.
Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.
У статті 406 ЦК України унормовано питання припинення сервітуту.
Сервітут припиняється у разі, зокрема, припинення обставини, яка була підставою для встановлення сервітуту.
Сервітут може бути припинений за рішенням суду на вимогу власника майна за наявності обставин, які мають істотне значення. Сервітут може бути припинений в інших випадках, встановлених законом.
Згідно зі ст.76 ЦПК України докази встановлюються на підставі... пояснень сторін, показань свідків, письмових доказів...
Згідно вивчених судом матеріалів справи, з`ясованих обставин справи які досліджені доказами, суд прийшов до висновку про задоволення позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання припиненим право користування житлом в зв`язку з тим, що відповідач не є членом сім`ї позивача та не відноситься до кола осіб, які постійно проживають разом із ним, він може вимагати він нею усунення порушення свого права як власника житла. Є необхідність усунути перепони у здійсненні права власності позивача. Є підстави для задоволення позову, оскільки відповідач зареєстрований у вищевказаній квартирі та у її власності є інше житло, яким вона не користується.
Крім того, відповідно до положень ст.141 ЦПК у разі повного задоволення позову судовий збір стягується з відповідача. Оскільки позивач сплатила судовий збір, він підлягає стягненню з відповідача на її користь у розмірі 992,40 гривень.
На підставі ст. ст. 29, 322,360,391 ЦК України, ст.. 71,72 ЖК України, ст.ст.3,7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» , керуючись 3, 12, 76, 78, ч.3 ст. 211, ст. 263-265 ЦПК України, суд, -
Цивільний позов ОСОБА_1 (зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 ) до ОСОБА_2 (зареєстрована за адресою АДРЕСА_1 :) про визнання припиненим право користування житлом- задовольнити повністю.
Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_1 такою, що втратила право користування житловим приміщенням в квартирі АДРЕСА_3 .
Стягнути з ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 сплачений позивачем судовий збір у розмірі 992,40 гривень.
Рішення може бути оскаржене шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду Дніпропетровської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя

Дніпровського районного суду

м. Дніпродзержинська Є.Д. Багбая