РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 жовтня 2022 року

м. Харків

справа № 638/6853/21

провадження № 2/638/2126/22

Дзержинський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого судді - Яковлевої В. М.,

за участю секретаря судового засідання - Корнієнко К.С., Погудіної Д.О., Проданової М.О., Федорова О.В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідачі: товариство з обмеженою відповідальністю «Аналітик Фінанс», ОСОБА_2 , приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Алейнікова Катерина Леонідівна,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові у порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до товариства з обмеженою відповідальністю «Аналітик Фінанс», ОСОБА_2 , приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Алейнікової Катерини Леонідівни про визнання зобов`язань припиненими, скасування рішення державного реєстратора, витребування із чужого незаконного володіння нерухомого майна, визнання права власності,

у с т а н о в и в :

12 травня 2021 року ОСОБА_3 (далі - ОСОБА_1 ) звернулась до Дзержинського районного суду м. Харкова з позовною заявою, яку в подальшому уточнила, до товариства з обмеженою відповідальністю «Аналітик Фінанс» (далі - TOB «Аналітик Фінанс»), ОСОБА_2 (далі - ОСОБА_2 ), приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Алейнікової Катерини Леонідівни, в якій просила суд:

1. Визнати припиненими правовідносини за кредитним договором № 014/2017/74/74391 від 11 серпня 2006 року, укладеному між ОСОБА_4 (далі - ОСОБА_4 ) та Акціонерним поштово - пенсійним банком «Аваль»;

2. Визнати припиненими правовідносини за договором іпотеки № 014/2017/74/74391/1 від 11 серпня 2006 року, укладеному між ОСОБА_4 та Акціонерним поштово - пенсійним банком «Аваль»;

3. Скасувати рішення державного реєстратора приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Алейнікової К.Л. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 57795817 від 22 квітня 2021 року про державну реєстрацію права власності на житловий будинок з надвірними будівлями, розташований за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101) за товариством з обмеженою відповідальністю «Аналітик Фінанс» (ідентифікаційний номер юридичної особи 43520972);

4. Витребувати на користь ОСОБА_3 з чужого незаконного володіння ОСОБА_2 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_2 ) 9/10 (дев`ять десятих) часток житлового будинку з надвірними будівлями, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101);

5. Визнати за ОСОБА_3 право власності на житловий будинок з надвірними будівлями, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101);

6. Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю «Аналітик Фінанс», ОСОБА_2 та приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Алейнікової К.Л. на користь ОСОБА_3 витрати по сплаті судового збору в сумі 6372 (шість тисяч триста сімдесят дві) грн 00 коп. та витрати на надання правової допомоги у розмірі 10000 (десять тисяч) грн 00 коп.

Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 08 червня 2021 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до товариства з обмеженою відповідальністю «Аналітик Фінанс», ОСОБА_2 , приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Алейнікової К.Л., про визнання зобов`язань припиненими, скасування державної реєстрації права власності на нерухоме майно, витребування із чужого незаконного володіння нерухомого майна, визнання права власності за правилами загального позовного провадження. Призначено підготовче судове засідання.

25 червня 2021 року директор товариства з обмеженою відповідальністю «Аналітик Фінанс» Долобовський В.Ю. подав відзив на позовну заяву, в якому у задоволенні позову просив відмовити повністю.

Відзив мотивовано тим, що позивачка надала довідку про склад сім`ї, яка спростовує факт спільного проживання її та ОСОБА_4 . Кредитор не мав об`єктивної можливості пред`явити вимоги до спадкоємців померлого боржника, оскільки про спадкоємців не було відомо та спадкоємці не оформили спадщину на нерухоме майно. Вважає, що вимоги до можливих спадкоємців виникають лише внаслідок відмови кредитору у проведенні страхової виплати. Зазначив, що у разі прийняття спадщини у вигляді нерухомого майна, що є предметом іпотеки, такий спадкоємець набуває статусу іпотекодавця, тому підстави для припинення іпотеки відсутні до повного виконання зобов`язання за кредитним договором. Строк пред`явлення кредитором вимоги можна вважати пропущеним лише за наявності відомостей про спадкоємців.

Позивачка просить припинити правовідносини кредитора і померлого боржника за відповідними договорами, що, на його думку, не є належним способом захисту. Стягнення предмета іпотеки проведено відповідно до вимог чинного законодавства при умові надіслання письмових вимог за повідомленою кредитору адресою реєстрації боржника та іпотекодавця, оцінка предмету іпотеки проведена в належний спосіб. Особи, які фактично займали спірний будинок, добровільно виїхали з житлового будинку. На теперішній час родичі позивачки проживають за адресою: АДРЕСА_3 , що оплачується кредитором ТОВ «Аналітик Фінанс», та підтверджується наданою копією договору оренди.

Позивачка зазначає, що фактично прийняла спадщину, на підтвердження чого надала довідку про склад сім`ї та прописку № 1543 від 09 серпня 2010 року, яка свідчить про те, що ОСОБА_1 постійно проживає та прописана за адресою: АДРЕСА_4 з 13 серпня 2002 року. Проте довідка вказує на те, що ОСОБА_5 проживає одна за вказаною адресою з 26 червня 2010 року. Померла ОСОБА_4 за вказаною адресою станом на 26 червня 2010 року не проживала і не була зареєстрована. Таким чином, спадщину після смерті ОСОБА_4 позивач не прийняла і строк прийняття спадщини пропущений. Позивачкою до позовної заяви не додано належних доказів, які підтверджують місце її реєстрації. Виходячи з документів, наданих позивачкою, на момент смерті ОСОБА_4 позивачка не проживала разом із спадкодавцем, а тому не могла фактично прийняти спадщину.

У зв`язку із тим, що позивачка визнає себе спадкоємицею померлої вона, відповідно до вимог частини першої статті 1297, частини першої статті 1298 ЦК України, зобов`язана була звернутися до нотаріуса за видачею свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно, яку вона фактично успадкувала. Кредитор був позбавлений можливості заявити свою письмову вимогу, оскільки відомості про спадкоємців у кредитора були відсутні. Фактично коло спадкоємців стало відомо після подання позовної заяви, проте спадщина нею прийнята не була. Позивачка знала про наявні боргові зобов`язання ОСОБА_4 . В разі, якщо позивач прийняла спадщину, вимога кредитора не була направлена їй особисто у зв`язку із невиконанням позивачем своїх обов`язків спадкоємця відповідно до вимог статті 1281 ЦК України.

Вказує на те, що посилання на правову позицію, викладені в постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 522/407/15-ц, є безпідставними, оскільки предметом розгляду даної справи є інші за змістом правовідносини.

Враховуючи, що позивачка вважає себе спадкоємицею померлої на підставі фактичного прийняття спадщини відповідно до норм чинного законодавства позивач набуває статусу іпотекодавця і, відповідно, ні додаткове зобов`язання, ані основне зобов`язання не було припинено. Кредитор скористався своїм правом на стягнення предмету іпотеки за чинним договором іпотеки і в такий спосіб задовольнив свої вимоги. При цьому у 2021 році іпотека припинилася шляхом звернення стягнення предмета іпотеки у порядку статті 37 Закону України «Про іпотеку». Жодного доказу на підтвердження порушення вимог стосовно оцінки майна позивачка не надала.

У зв`язку із тим, що позивач не набула статусу спадкоємця, а є лише родичем померлої, їй не було направлено вимогу про усунення порушення основного зобов`язання та/або умов іпотечного договору.

Водночас зауважує, що кредитор мав намір і обов`язок задовольнити свої вимоги кредитора за відповідним кредитним договором за рахунок страхової виплати. Лише через рік після смерті ОСОБА_4 за наслідками розслідування листом від 20 червня 2011 року ПрАТ «УПСК» кредиторові було відмовлено у здійсненні страхової виплати. Відтак після обгрунтованої відмови страхової компанії вимоги за кредитним договором вважалися непогашеними. Від розміру страхової виплати залежав і розмір вимог до спадкоємця.

05 липня 2021 року представником позивача - адвокатом Чаплинським О.В. подано відповідь на відзив, в якому просить позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Відповідь на відзив мотивована тим, що відзив є необгрунтованим, таким, що не грунтується на нормах чинного законодавства України, а доводи, викладені в ньому, спростовуються доказами, які містяться в матеріалах справи. Вважає, що зобов`язання за кредитним договором № 014/2017/74/74391 від 11 серпня 2006 року та договором іпотеки № 014/2017/74/74391/1 від 11 серпня 2006 року є припиненими.

Той факт, що ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» знало про смерть ОСОБА_6 у серпні 2010 року підтверджується, окрім іншого, листом ПрАП УПСК» вих. № 6613 від 14 червня 2021 року, з якого вбачається, що ВАТ «Райффайзен Банк Аваль», як кредитор і вигодонабувач, після смерті боржника ОСОБА_7 звернулось до ПрАТ «УПСК» із заявою від 20 серпня 2010 року про страхову виплату. З огляду на те, що ВАТ «Райффайзен Банк Аваль», як тодішньому кредитору ОСОБА_7 , було відомо про її смерть ще у серпні 2010 року, саме з цього моменту почали спливати строки для пред`явлення вимог в порядку статті 1281 ЦК України. Сплив зазначений преклюзивний строк у лютому 2011 року. Відповідно до правової позиції, яка викладена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 522/407/15-ц та від 13 березня 2019 року у справі 520/7281/15-ц, сплив строків, визначених статтею 1281 ЦК України має наслідком позбавлення кредитора права вимоги (припинення його цивільного права) за основним і додатковим зобов`язаннями, а також припинення таких зобов`язань, що відповідає положенням статей 598, 593 ЦК України та статті 17 Закону України «Про іпотеку».

Отже, зважаючи на те, що ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» протягом шести місяців з моменту, коли дізналось про смерть ОСОБА_7 не звернулося із вимогою до спадкоємців ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» втратило право вимоги за кредитним договором № 014/2017/74/74391 від 11 серпня 2006 року та договором іпотеки № 014/2017/74/74391/1 від 11 серпня 2006 року, а тому зобов`язання за такими договорами є припиненими в силу закону. Вказаний шестимісячний строк пов`язується з моментом відкриття спадщини, тобто смерті особи. Посилання TOB «Аналітик Фінанс» на те, що воно дізналось про звернення ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» із заявою про страхову виплату лише із позовної заяви ОСОБА_1 не має правового значення в межах справи № 638/6853/21, а доводи відповідача про те, що право вимоги у кредитора виникає після відмови у страховій виплаті суперечать положенням закону, зокрема статті 1281 ЦК України.

Отже, з огляду на те, що ВАТ «Райффайзен Банк Аваль», правонаступником якого є TOB «Аналітик Фінанс», пропустило строк пред`явлення вимоги до спадкоємців ОСОБА_8 , який передбачений статтею 1281 ЦК України, TOB «Аналітик Фінанс» не мало юридичних підстав для звернення до приватного нотаріуса з метою реєстрації за собою права власності на предмет іпотеки та для такої реєстрації, оскільки право вимоги за кредитним договором та договором іпотеки як і зобов`язання за цими договорами, припинилися.

Зазначає, що ОСОБА_1 , як спадкоємиця ОСОБА_4 , прийняла спадщину після її смерті. Факт проживання ОСОБА_4 станом на 26 червня 2010 року за адресою: АДРЕСА_4 , разом із донькою, ОСОБА_1 , підтверджується довідкою про місце проживання та склад сім`ї № 1543 від 09 серпня 2010 року, копія якої міститься в матеріалах справи № 638/6853/21, відповіддю КП «Жилкомсервіс» № 13632/2/0 від 30 червня 2021 року на адвокатський запит, паспортом з відміткою про реєстрацію її місця проживання, копією паспорта ОСОБА_5 , виданого 29 травня 2008 року, з відміткою про реєстрацію її місця проживання, довідкою про реєстрацію місця проживання особи № 03-56620-2019 від 10 жовтня 2019 року, відповіддю Департаменту реєстрації Виконавчого комітету Харківської міської ради № 2278/0/50-21 від 01 липня 2021 року на адвокатський запит та Інформаційною довідкою з Реєстру територіальної громади міста Харкова № 12- від 30 червня 2021 року.

Крім того, як вбачається з договору купівлі-продажу від 20 липня 2002 року ОСОБА_1 є власником 1/3 частини квартири АДРЕСА_5 , в якій весь цей час зареєстрована і проживає.

Таким чином, з огляду на проживання ОСОБА_1 разом зі ОСОБА_4 на час відкриття спадщини, позивач на підставі положень статті 1268 ЦК України є такою, що прийняла спадщину.

Посилання TOB «Аналітик Фінанс» на неможливість направити вимогу спадкоємцям з огляду на неотримання ОСОБА_1 свідоцтва про право на спадщину не ґрунтуються на нормах цивільного законодавства України. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

Таким чином, ОСОБА_1 прийняла спадщину після смерті своєї матері ОСОБА_7 у передбаченому Цивільним кодексом України порядку, а тому будь-які вимоги кредитора мали бути направлені спадкоємиці ОСОБА_1

TOB «Аналітик Фінанс» було порушено порядок звернення стягнення на предмет іпотеки за договором іпотеки № 014/2017/74/74391/1 від 11 серпня 2011 року, встановлений Законом України «Про іпотеку», Порядком державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 року № 1127, та Договором іпотеки № 014/2017/74/74391/1.

За відсутності належного надсилання вимоги відповідно до частини першої статті 35 Закону України «Про іпотеку» іпотекодавець не набуває права звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання.

Вказує на те, що недотримання вимог частини першої статті 35 Закону України «Про іпотеку» щодо належного надсилання іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, вимоги про усунення порушення основного зобов`язання унеможливлює застосовування позасудового способу задоволення вимог іпотекодержателя.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 03 лютого 2021 у справі № 278/3367/19-ц, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 29 вересня 2020 року № 757/13243/17.

Як вбачається з матеріалів справи, TOB «Аналітик Фінанс» направляло вимоги про усунення порушення зобов`язання померлій ОСОБА_9 , яка фізично не могла не отримати таку вимогу. При цьому жодних вимог спадкоємиці ОСОБА_4 - ОСОБА_1 відповідач не надсилав.

Вищезазначене свідчить про невиконання TOB «Аналітик Фінанс» вимог статті 35 Закону України «Про іпотеку» та Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 року № 1127, щодо надсилання боржнику (спадкоємцю боржника) повідомлення про порушення забезпеченого іпотекою зобов`язання, а отже і про неможливість нотаріусом встановити завершення 30-денного строку, сплив якого пов`язується з проведенням ним подальших дій зі звернення стягнення на предмет іпотеки. Вказаний висновок відповідає правовій позиції, яка викладена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 23 січня 2019 у справі № 306/1224/16-ц, від 24 квітня 2019 року у справі № 521/18393/16-ц, постанові Верховного Суду від 03 лютого 2021 року у справі № 278/3367/19-ц.

Таким чином, вважає, що зобов`язання за кредитним договором № 014/2017/74/74391 від 11 серпня 2006 року та договором іпотеки № 014/2017/74/74391/1 від 11 серпня 2006 року є припиненими, ОСОБА_1 є спадкоємицею після смерті ОСОБА_4 , яка успадкувала предмет іпотеки, а TOB «Аналітик Фінанс» в порушення вимог положень Закону України «Про іпотеку» не направляло їй вимог про усунення порушення основного зобов`язання, що свідчить про незаконність дій TOB «Аналітик Фінанс» щодо звернення стягнення на предмет іпотеки за договором іпотеки № 014/2017/74/74391/1 від 11 серпня 2006 року.

05 липня 2021 року представником позивача - адвокатом Чаплинським О.В. подана уточнена позовна заява, в якій просив прийняти до розгляду уточнену позовну заяву у зміненій редакції та просив суд:

1. Визнати припиненими зобов`язання за кредитним договором № 014/2017/74/74391 від 11 серпня 2006 року, укладеному між ОСОБА_4 та Акціонерним поштово - пенсійним банком «Аваль»;

2. Визнати припиненими зобов`язання за договором іпотеки № 014/2017/74/74391/1 від 11 серпня 2006 року, укладеному між ОСОБА_4 та Акціонерним поштово - пенсійним банком «Аваль»;

3. Скасувати рішення державного реєстратора приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Алейнікової К.Л. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 57795817 від 22 квітня 2021 року про державну реєстрацію права власності на житловий будинок з надвірними будівлями, розташований за адресою: АДРЕСА_1 за товариством з обмеженою відповідальністю «Аналітик Фінанс»;

4. Витребувати на користь ОСОБА_3 з чужого незаконного володіння ОСОБА_2 9/10 (дев`ять десятих) часток житлового будинку з надвірними будівлями, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101);

5. Визнати за ОСОБА_3 право власності на житловий будинок з надвірними будівлями, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101);

6. Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю «Аналітик Фінанс», ОСОБА_2 та приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Алейнікової К.Л. на користь ОСОБА_3 витрати по сплаті судового збору в сумі 6372 (шість тисяч триста сімдесят дві) грн 00 коп. та витрати на надання правової допомоги у розмірі 10000 (десять тисяч) грн 00 коп.

Уточнена позовна заява мотивована тим, що ОСОБА_1 є донькою та спадкоємицею ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Після смерті матері вона фактично прийняла спадщину, яка, зокрема, складалась із житлового будинку з надвірними будівлями АДРЕСА_1 (далі - житловий будинок), який був придбаний ОСОБА_4 на підставі договору купівлі-продажу, укладеному 11 серпня 2006 року.

На даний час в житловому будинку зареєстровані та фактично проживають ОСОБА_10 (бабуся та мати померлої ОСОБА_4 ), ОСОБА_11 (її двоюрідна сестра) та ОСОБА_12 (її двоюрідний племінник).

05 травня 2021 року на територію домоволодіння та безпосередньо в житловий будинок зайшли невідомі особи, які назвалися представниками Товариства з обмеженою відповідальністю «Аналітик Фінанс», та повідомили, що наразі TOB «Аналітик Фінанс» спільно з ОСОБА_2 є власниками житлового будинку, оскільки 22 квітня 2021 року TOB «Аналітик Фінанс» звернуло стягнення на житловий будинок як на предмет іпотеки, відповідно до договору іпотеки № 014/2017/74/74391/1, який було укладено 11 серпня 2006 року між ОСОБА_4 та Акціонерним поштово-пенсійним банком «Аваль». У зв`язку із чим, представники TOB «Аналітик Фінанс» вимагали надати доступ до житлового будинку та виселення з нього осіб, які у ньому проживають.

Вважає такі дії TOB «Аналітик Фінанс» протиправними, звернення стягнення на предмет іпотеки незаконним, так як договір іпотеки № 014/2017/74/74391/1 припинив чинність, у зв`язку з припиненням основного зобов`язання та з огляду на порушення TOB «Аналітик Фінанс» і приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Алейніковою К.Л. порядку проведення державної реєстрації права власності на підставі договору іпотеки, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки.

Позивач вказує на те, що зобов`язання ОСОБА_4 за кредитним договором № 014/2017/74/74391 від 11 серпня 2006 року та договором іпотеки № 014/2017/74/74391/1 від 11 серпня 2006 року є припиненими з 26 червня 2011 року, а відтак звернення стягнення на житловий будинок є протиправним.

11 серпня 2006 року між Акціонерним поштово-пенсійним банком «АВАЛЬ» (надалі - Банк «Аваль») та ОСОБА_4 був укладений кредитний договір № 014/2017/74/74391 від 11 серпня 2006 року (надалі - кредитний договір), у відповідності до якого, Банк «Аваль» надав ОСОБА_4 кредит у розмірі 72 000 (сімдесят дві тисячі) доларів США. Згідно з п. 1.2. Кредитного договору кредит надавався на 180 місяців з 11 серпня 2006 року по 11 серпня 2021 року.

Також згідно з п. 5.6. кредитного договору до отримання коштів здійснити страхування свого життя та/або страхування від нещасних випадків на користь Кредитора, в сумі не меншій за суму кредиту, та сплатити страховий платіж. Протягом всього строку дії кредитного договору поновлювати дію договорів страхування в сумі не меншій за залишок заборгованості на момент страхування та надавати Кредитору копії платіжних документів про сплату страхових внесків.

Того ж дня між Банком «Аваль» та ОСОБА_4 був укладений договір іпотеки № 014/2017/74/74391/1 (надалі - Договір іпотеки), у відповідності до якого, Банк «Аваль» отримав право у випадку невиконання ОСОБА_4 своїх зобов`язань за кредитним договором отримати задоволення за рахунок майна, заставленого на умовах, визначених в цьому договорі.

Згідно з п. 1.2 договору іпотеки предметом іпотеки сторони визначили нерухоме майно: житловий будинок з надвірними будівлями, розташований за адресою: АДРЕСА_1 .

Також між ОСОБА_4 та Приватним акціонерним товариством «Українська пожежно - страховою компанією» (надалі - ПрАТ «УПСК») укладалися договори добровільного страхування від нещасних випадків та здоров`я на випадок хвороби, в тому числі Договір № РХ 091/008/001207 добровільного страхування від нещасних випадків та здоров`я на випадок хвороби (надалі - договір страхування), у відповідності до якого, застрахованою особою за цим договором була ОСОБА_4 , а вигодонабувачем - ПАТ «Райффайзен Банк Аваль».

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 померла, про що Відділом реєстрації актів цивільного стану по м. Харкову Харківського міського управління юстиції в Книзі реєстрації смертей 29 червня 2010 року було здійснено відповідний актовий запис № 8835.

У 2010 році ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» звернувся до ПрАТ «УПСК» із заявою про здійснення страхової виплати за договором страхування, що підтверджується заявою Тридцять першого міського відділення ХОД ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» від 20 серпня 2010 року, адресованою Слобожанському філіалу районного (обласного) підрозділу АТ «УПСК», та листом № 4215 від 20 червня 2011 року, яким ПрАТ «УПСК» повідомило начальнику ВПКО операційного управління ХОД ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» Авілову О.В. та начальнику Тридцять першого міського відділення ХОД ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» про відсутність підстав для здійснення страхової виплати.

Позивачка зазначає, що вимог до неї, як спадкоємиці ОСОБА_4 , ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» не пред`являло.

Враховуючи, що ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» не пред`явив кредиторські вимоги до позивачки, як до спадкоємиці ОСОБА_4 , у встановлені статтею 1281 ЦК України строк та порядку, на даний час зобов`язання за кредитним договором 014/2017/74/74391 від 11 серпня 2006 року та договором іпотеки № 014/2017/74/74391/1 від 11 серпня 2006 року є припиненими, що узгоджується з правовою позицією, викладеною в постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 522/407/15-ц.

Також відповідачами не був дотриманий порядок звернення стягнення на предмет іпотеки за Договором іпотеки № 014/2017/74/74391/1 від 11 серпня 2006 року, встановлений Законом України «Про іпотеку», Порядком державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 року № 1127, та договором іпотеки № 014/2017/74/74391/1.

У порушення положень Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 року № 1127 (далі - Порядок № 1127), TOB «Аналітик Фінанс» не були надані ПН ХМHO Алейніковій К.Л. копія письмової вимоги про усунення порушення основного зобов`язання та/або умов іпотечного договору, адресована як спадкоємиці ОСОБА_4 , та засвідчені іпотекодержателем копії рекомендованих поштових відправлень або поштових відправлень з оголошеною цінністю (поштових конвертів), якими не менше ніж двічі періодичністю не менше ніж один місяць надсилалася мені вимога, та які повернулися відправнику у зв`язку із відсутністю адресата або закінченням встановленого строку зберігання поштового відправлення.

Натомість, відповідачу надавалася вимога, адресована померлій ОСОБА_4 , а також копія листа Ехспресс мото, що не відповідає вимогам п. 61 Порядку № 1127 та свідчить про протиправність проведення державної реєстрації права власності TOB «Аналітик Фінанс» на іпотечне майно в порядку статті 37 Закону України «Про іпотеку», що узгоджується з правовими позиціями Верховного Суду, викладеними в постанові від 16 вересня 2020 року у справі № 202/7963/18 та постанові 25 лютого 2021 року у справі № 331/3343/19-ц.

Крім того, надсилання вимоги та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки службою кур`єрської доставки не є належним повідомленням боржника в розумінні п. 61 Порядку № 1127 і свідчить про порушення відповідачами встановленого законом звернення стягнення на предмет іпотеки. Зокрема, Велика Палата Верховного Суду в постанові від 04 липня 2018 року у справі № 522/2732/16- ц дійшла висновку, що підтвердженням отримання позивачем письмової вимоги банку, яка пересилалася поштою рекомендованим листом, а отже, й завершення 30-денного строку з моменту її отримання, має бути повідомлення про вручення поштового відправлення, вручене та оформлене відповідно до Правил надання послуг поштового зв`язку, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 05 березня 2009 року № 270, та Порядку пересилання поштових відправлень, затвердженого наказом Українського державного підприємства поштового зв`язку «Укрпошта» від 12 травня 2006 року № 211.

Тому іпотекодержатель набуває право звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання лише за умови належного надсилання вимоги, коли іпотекодавець фактично отримав таку вимогу або мав її отримати, але не отримав внаслідок власної недбалості чи ухилення від такого отримання. Надсилаючи вимогу про звернення стягнення на предмет іпотеки, адресовану померлій, TOB «Аналітик Фінанс» фактично унеможливив отримання спадкоємцями інформації про намір Відповідача звернути стягнення на предмет іпотеки. Зазначений висновок відповідає правовій позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеній у постановах від 23 січня 2019 року у справі № 306/1224/16-ц, від 24 квітня 2019 року у справі № 521/18393/16-ц.

Вважає, що дана обставина свідчить про незаконність звернення стягнення на житловий будинок та є підставою для скасування рішення приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Алейнікової К .Л. про державну реєстрацію права власності TOB «Аналітик Фінанс», індексний номер: 57795817 від 22 квітня 2021 року.

Під час звернення стягнення на предмет іпотеки ТОВ «Аналітик Фінанс» був наданий ПН ХМ МО ОСОБА_13 звіт про оцінку майна, складений з порушенням вимог нормативно-правових актів, що регулюють порядок проведення оцінки майна.

Так, огляд житлового будинку жодними суб`єктами оціночної діяльності не здійснювався, що свідчить про порушення вимог Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні», Національного стандарту № 1 та Національного стандарту № 2, під час проведення оцінки майна, здійсненої на замовлення TOB «Аналітик Фінанс». Дана позиція згоджується з правовими висновками Верховного Суду, викладеними в постанові від 15 жовтня 2020 року по справі № 917/628/17 та постанові від 07 квітня 2021 року по справі № 753/3055/18.

Захист порушених прав особи, що вважає себе власником майна, яке було неодноразово відчужене, можливий шляхом пред`явлення віндикаційного позову до останнього набувача цього майна, тому вважає, що належна ОСОБА_2 частка у праві спільної часткової власності на житловий будинок повинна бути витребувана на підставі статей 388, 396 Цивільного кодексу України.

Спадкоємець, який прийняв у спадщину нерухоме майно, ще до його державної реєстрації має право витребувати це майно від його добросовісного набувача з підстав, передбачених статтею 388 ЦК України, зокрема у разі, якщо воно вибуло з володіння спадкодавця поза волею останнього (правовий висновок, викладений у постановах Верховного Суду України від 23 січня 2013 року у справі № 6- 164цс12, від 06 липня 2016 року у справі № 6-3095цс15).

Враховуючи, що житловий будинок вибув з володіння позивачки поза її волею, вважає, що наявні правові підстави для витребування спірного майна з чужого незаконного володіння ОСОБА_2

06 серпня 2021 року директором товариства з обмеженою відповідальністю «Аналітик Фінанс» Долобовським В.Ю. подано додаткові письмові пояснення, в яких зазначив, що у задоволенні позову належить відмовити.

Вказує на те, що має місце конфлікт норм спадкового права, Закону України «Про іпотеку» та законодавства про страхування. При стягненні на предмет іпотеки були дотримані всі вимоги законодавства. Законодавство про страхування та умови кредитного договору надавали право задоволення вимог за рахунок страхової виплати, натомість спадкове законодавство стосується всіх загальних питань щодо пред`явлення вимог до спадкоємців. Вважає, що у даній справі застосуванню підлягають спеціальні норми страхового законодавства, оскільки кредитор зобов`язаний був скористатися правом на отримання страхової виплати і лише після відмови у страховій виплаті міг констатувати наявність у нього вимог до спадкоємців.

Вважає, факт, що позивач прийняла спадщину в силу розбіжностей в наданих нею документах, недоведеним. Відсутні відомості реєстрації місця проживання померлої ОСОБА_4 за адресою: АДРЕСА_4 станом на 26 червня 2010 року, тобто на день її смерті. Пред`явлення вимоги спадкоємцю шляхом подачі претензії до нотаріуса або шляхом безпосереднього пред`явлення до спадкоємця це є альтернативним правом кредитора. У зв`язку із тим, що від спадкоємця не надходило повідомлень про відкриття спадщини. Відомості про спадкоємця у кредитора відсутні, тому він не міг скористатися своїм правом надіслати вимогу до спадкоємця. А факт прийняття спадщини ОСОБА_3 є спірним.

Зазначає, що у розумінні вимог закону та правових позицій, на які посилається позивач, предметом спору може бути виключно втрата грошової вимоги кредитора за відповідним кредитним договором до позивача, а не визнання незаконним стягнення предмета іпотеки.

Таким чином, ОСОБА_3 , як спадкоємиця ОСОБА_4 , відповідно до частини першої статті 1281 ЦК України зобов`язана була повідомити кредитора про відкриття спадщини. При цьому пред`явити вимоги шляхом подачі претензії до спадкової справи або безпосереднього до спадкоємця, є правом кредитора, а не його обов`язком, тобто мало право на власний розсуд звернутися до нотаріуса або до спадкоємця.

ОСОБА_3 відповідно до вимог закону повинна була отримати свідоцтво про право на спадщину, а саме нерухоме майно - будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1 .

Виходячи з того, що первинним кредитором не було повідомлено про те, що спадкоємцям боржника видано свідоцтво про право на спадщину, кредитор звернувся до страхової компанії з метою отримання страхового відшкодування та, відповідно, задоволення своїх вимог. У даному випадку вимога до спадкоємців виникла саме після відмови страхової компанії в страховій виплаті.

Зауважує, що надана копія поквартирної картки (форма Б) викликає сумнів у достовірності цього доказу на підставі частини одинадцятої статті 83 ЦПК України. Паспортні дані щодо місця реєстрації не підтверджують спільне проживання разом із ОСОБА_3 , з огляду на те, що відсутні відомості щодо зняття з місця реєстрації, яке могло мати місце ще до смерті ОСОБА_4 , тобто до ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Без надання доказів та судового рішення щодо встановлення факту прийняття спадщини позивачем або без свідоцтва про право на спадщину не можна вважати що ОСОБА_3 набула статусу спадкоємця і спадщина нею прийнята. На думку відповідача, вона є родичем, а не спадкоємцем в розумінні статті 1297 ЦК України, згідно з якою вона повинна оформити право на спадщину, а відтак наявний спір про право на спадщину.

Крім того, не вбачається порушень ТОВ «Аналітик Фінанс» Порядку № 1127 та дотримано порядок проведення державної реєстрації права на нерухоме майно. Двічі надіслані вимоги на останню відомим місцем реєстрації боржника, які були проігноровані, та надані державному реєстратору всі необхідні документи.

Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 09 серпня 2021 року клопотання представника позивача ОСОБА_3 - адвоката Чаплинського О.В. про витребування доказів задоволено.

Витребувано у приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Алейнікової К.Л. належним чином засвідчені матеріали реєстраційної справи на житловий будинок, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101, в результаті проведення державної реєстрації права власності товариства з обмеженою відповідальністю «Аналітик Фінанс» нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу часток житлового будинку, укладеного 27 квітня 2021 року між товариством з обмеженою відповідальністю «Аналітик Фінанс» та ОСОБА_2 .

Витребувано у Сьомої Харківської міської державної нотаріальної контори зі спадкової справи № 421/10 інформацію про коло спадкоємців після смерті ОСОБА_4 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 , які звернулись до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини; інформацію про те, чи звертався Акціонерний поштово-пенсійний банк та/або ПАТ Райффайзен банк «Аваль» до нотаріуса з повідомленням про наявність кредиторської заборгованості ОСОБА_4 перед ними.

Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 09 серпня 2021 року клопотання представника ОСОБА_3 - адвоката Чаплинського О.В. про прийняття уточненої редакції позовної заяви задоволено.

Прийнято до розгляду уточнену редакцію позовної заяви ОСОБА_3 до товариства з обмеженою відповідальністю «Аналітик Фінанс», ОСОБА_2 , приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Алейнікової К.Л. про визнання зобов`язань припиненими, скасування державної реєстрації права власності на нерухоме майно, витребування із чужого незаконного володіння нерухомого майна, визнання права власності.

Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 14 вересня 2021 року заяву приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Алейнікової К.Л. про виключення її як відповідача залишено без задоволення.

Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 14 вересня 2021 року у задоволенні клопотання директора товариства з обмеженою відповідальністю «Аналітик Фінанс» Долобовського В.Ю. про залишення позовної заяви без руху відмовлено.

У задоволенні клопотання директора товариства з обмеженою відповідальністю «Аналітик Фінанс» Долобовського В.Ю. про закриття провадження у цивільній справі відмовлено.

Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 01 жовтня 2021 року клопотання представника відповідача товариства з обмеженою відповідальністю «Аналітик Фінанс» Долобовського В.Ю. про витребування доказів задоволено.

Витребувано з Департаменту реєстрації Харківської міської ради оригінали «поквартирной карточки» форми Б за адресою: АДРЕСА_4 , «карточки прописки» форми А на ім`я « ОСОБА_4 » та «карточки прописки» на ім`я « ОСОБА_5 » - для огляду судом у судовому засіданні.

У задоволенні клопотання представника відповідача товариства з обмеженою відповідальністю «Аналітик Фінанс» Долобовського В.Ю. про призначення судової почеркознавчої експертизи, про визнання доказу недопустимим відмовлено.

Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 01 жовтня 2021 року клопотання представника позивача ОСОБА_3 - адвоката Чаплинського О.В. про витребування доказів залишено без задоволення.

Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 02 листопада 2021 року поновлено позивачу ОСОБА_3 строк для подання клопотання про витребування доказів. Клопотання представника позивача ОСОБА_3 - адвоката Чаплинського О.В. про витребування доказів задоволено.

Витребувано у Товариства з обмеженою відповідальністю «Аналітик Фінанс» оригінали документів, копії яких були подані ТОВ «Аналітик Фінанс» приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Алейніковій К.Л. як докази у справі № 638/6853/21 на підтвердження державної реєстрації права власності на житловий будинок АДРЕСА_1 , за ТОВ «Аналітик Фінанс» а саме:

1) оригінали претензії вих. № 10/02/21-2 від 10 лютого 2021 року, яка була направлена ОСОБА_4 на адресу: АДРЕСА_6 , та доказів направлення цієї претензії ОСОБА_4 , а саме накладної № 689 та опису вкладення у цінний лист № 689, конверта, в якому міститься поштове відправлення № 689, рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення № 689;

2) оригінали претензії вих. № 12/02/21-1 від 12 лютого 2021 року, яка була направлена ОСОБА_4 на адресу: АДРЕСА_7 , та доказів направлення цієї претензії ОСОБА_4 , а саме накладної № 377 та опису вкладення у цінний лист, конверта, в якому міститься поштове відправлення № 377, рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення № 377;

3) оригінали вимоги про усунення порушення виконання зобов`язання, погашення заборгованості та попередження про стягнення на предмет іпотеки в разі невиконання вимоги вих. № 10/02/21-2 від 10 лютого 2021 року, яка була направлена ОСОБА_4 на адресу: АДРЕСА_6 , та доказів направлення цієї вимоги ОСОБА_4 , а саме накладної № 689 та опису вкладення у цінний лист № 689, рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення № 689 та поштового конверта, в якому нібито міститься поштове відправлення № 689;

4) оригінали вимоги про усунення порушення виконання зобов`язання, погашення заборгованості та попередження про стягнення на предмет іпотеки в разі невиконання вимоги вих. № 12/02/21-1 від 12 лютого 2021 року, яка була направлена ОСОБА_4 на адресу: АДРЕСА_8 , та доказів направлення цієї претензії ОСОБА_4 , а саме накладної № 377 та опису вкладення у цінний лист № 377, рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення № 377 та поштового конверта, в якому нібито міститься поштове відправлення № 377;

5) оригінали повторної вимоги про усунення порушення виконання зобов`язання, погашення заборгованості та попередження про стягнення на предмет іпотеки в разі невиконання вимоги вих. № 15/03/21-6 від 15 березня 2021 року, яка нібито була направлена ОСОБА_4 на адресу: АДРЕСА_6 , та доказів направлення цієї вимоги ОСОБА_4 , а саме копії накладної № 6633-94480, видавник ТОВ «ЕКСПРЕС МОТО УКРАЇНА» та конверта для огляду у судовому засіданні.

Долучено до матеріалів справи додаткові письмові пояснення.

Клопотання представника відповідача товариства з обмеженою відповідальністю «Аналітик Фінанс» Долобовського В.Ю. про витребування доказів залишено без задоволення.

Закрито підготовче провадження у справі за позовом ОСОБА_3 до товариства з обмеженою відповідальністю «Аналітик Фінанс», ОСОБА_2 , приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Алейнікової К.Л., про визнання зобов`язань припиненими, скасування державної реєстрації права власності на нерухоме майно, витребування із чужого незаконного володіння нерухомого майна, визнання права власності.

Призначено справу до судового розгляду по суті у відкритому судовому засіданні у приміщенні Дзержинського районного суду м. Харкова (61202, м. Харків, пр-т. Перемоги, 52-В).

Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 10 лютого 2022 року заяву директора товариства з обмеженою відповідальністю «Аналітик Фінанс» Долобовського В.Ю. про поновлення строку задоволено. Поновлено строк на подання клопотання про витребування доказів.

Клопотання директора товариства з обмеженою відповідальністю «Аналітик Фінанс» Долобовського В.Ю. про витребування доказів задоволено частково.

Витребувано у Сьомої Харківської міської державної нотаріальної контори належним чином завірену копію спадкової справи зі № 421/10, заведеної після смерті ОСОБА_4 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 .

В іншій частині у задоволенні клопотання відмовлено.

У задоволенні клопотання представника відповідача товариства з обмеженою відповідальністю «Аналітик Фінанс» Долобовського В.Ю. про визнання доказів недопустимими відмовлено.

У судовому засіданні представники позивачки - адвокати Когут Н.М., Чаплинський О.В., позовні вимоги підтримали, з викладених у позові підстав, та просили їх задовольнити повністю.

19 січня 2022 року представник позивачки - адвокат Чаплинський О.В. подав до суду письмові пояснення в остаточній редакції, в яких просив позовні вимоги задовольнити повністю.

Зазначив, що правова позиція ОСОБА_3 щодо обґрунтованості позовних вимог викладена у позовній заяві ОСОБА_3 від 11 травня 2021 року (т. 1, а. с. 2-15), відповіді на відзив № 02/07/21-2 від 02 липня 2021 року (т. 1, а. с. 158-166), позовній заяві (уточненій) № 05/07/21-1 від 05 липня 2021 року (т. 1, а. с. 189-201), запереченнях на заяву щодо застосування наслідків спливу строку позовної давності № 08/07/21-1 від 08 липня 2021 року (т. 1, а. с. 219-221), письмових поясненнях № 01/09/21-5 від 01 вересня 2021 року (т. 2, а. с. 115-121), додаткових письмових поясненнях № 30/09/21-2 від 30 вересня 2021 року (т. 2, а. с. 194-203), додаткових письмових поясненнях № 01/11/21-3 від 01 листопада 2021 року (т. 3) та підтверджена такими наданими суду доказами, а саме:

1) паспортом громадянина України з безконтактним електронним носієм ОСОБА_3 (т. 1, а. с. 16);

2) обліковою карткою платника податків ОСОБА_3 (т. 1, а. с. 17);

3) договором іпотеки № 014/2017/74/74391/1 від 11 серпня 2006 року (т. 1, а. с. 18-21);

4) кредитним договором № 014/2017/74/74391 від 11 серпня 2006 року (т. 1, а. с. 73);

5) листом ПрАТ «УПСК» вих. № 4215 від 20 червня 2011 року (т. 1, а. с. 22-25);

6) інформаційною довідкою з Державного реєстру прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта № 255835362 від 11 травня 2021 року (т. 1, а. с. 26-27);

7) свідоцтвом про народження ОСОБА_5 (т. 1, а. с. 28);

8) свідоцтвом про смерть ОСОБА_4 серія НОМЕР_2 (т. 1, а. с. 29);

9) довідкою про місце проживання та склад сім`ї № 1543 від 09 серпня 2010 року (т. 1, а. с. 30);

10) договором купівлі-продажу б/н від 11 серпня 2006 року (т. 1, а. с. 31-34);

11) заявою ХОД ПАТ Райффайзен Банк Аваль» вих. № 12/65-475 від 20 серпня 2010 року (т. 1, а. с. 35);

12) конвертом та листом ПрАТ «УПСК» вих. № 6613 від 14.06.2021 з додатком (т. 1, а. с. 167- 171);

13) паспортом ОСОБА_4 (т. 1, а. с. 172-174);

14) паспортом ОСОБА_5 , виданим 29 травня 2008 року (т. 1, а. с. 175-176);

15) довідкою про реєстрацію місця проживання особи № 03-56620-2019 від 10 жовтня 2019 року (т. 1, а. с. 177);

16) відповіддю КП «Жилкомсервіс» № 13632/2/0 від 30 червня 2021 року на адвокатський запит (т. 1, а. с. 178);

17) відповіддю Департаменту реєстрації Виконавчого комітету Харківської міської ради № 2278/0/50-21 від 01 липня 2021 року на адвокатський запит з додатком (т. 1, а. с. 179-181);

18) заявою ОСОБА_3 від 17 вересня 2021 року по спадковій справі № 421/10 (т. 2, а. с. 178);

19) листом-запитом № 2259/02-14 від 17 вересня 2021 року (т. 2, а. с. 179);

20) випискою з історії хвороби стаціонарного хворого № 20087 (т. 2, а. с. 180);

21) супровідним листом № 1495/102 (т. 2, а. с. 181);

22) свідоцтвом про шлюб серія НОМЕР_3 (т. 2, а. с. 204);

23) довідкою про найбільш вірогідну ціну продажу нерухомого майна, виданою на замовлення ОСОБА_3 (т. 2, а. с. 205);

24) листом Управління реєстрації місця проживання ХМР № 4253/0/282-21 від 21 вересня 2021 року з додатками (т. 2, а. с. 206-211);

25) постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії № 2345/02-31 від 30 вересня 2021 року (т. 2, а. с. 212-213).

Зобов`язання ОСОБА_4 за кредитним договором № 014/2017/74/74391 від 11 серпня 2006 року та договором іпотеки № 014/2017/74/74391/1 від 11 серпня 2006 року є припиненими з огляду на пропуск кредитором строку для пред`явлення вимог до її спадкоємців в порядку, передбаченому статтею 1281 ЦК України, що має наслідком позбавлення кредитора права вимоги (припинення його цивільного права), а отже, і неможливість вимагати у суді захисту відповідного права або звернення стягнення на предмет іпотеки в порядку, встановленому статтею 37 Закону України «Про іпотеку».

Отже, з огляду на те, що ВАТ «Райффайзен Банк Аваль», правонаступником якого є ТОВ «Аналітик Фінанс» пропустило строк пред`явлення вимоги до спадкоємців ОСОБА_4 , який передбачений статтею 1281 ЦК України, зобов`язання за кредитним договором та договором іпотеки є припиненими, тому ТОВ «Аналітик Фінанс» не мало правових підстав для звернення стягнення на предмет іпотеки.

Стосовно посилань відповідача на сплив позовної давності, зауважує, що він починається не з дати виникнення права, а з моменту його порушення. Вперше про порушення своїх прав з боку ТОВ «Аналітик Фінанс» ОСОБА_3 дізналася 05 травня 2021 року, до 05 травня 2021 року у ОСОБА_3 були відсутні підстави вважати, що її право не визнається або оспорюється, так як жодних повідомлень про необхідність виконання зобов`язань за спірними договорами позивач не отримувала, а, отже, і звертатися до суду з відповідними позовом у ОСОБА_3 не було жодних правових підстав, що свідчить про необґрунтованість заяви ТОВ «Аналітик Фінанс» та відсутність підстав для застосування наслідків спливу позовної давності, про які просить відповідач 1.

TOB «Аналітик Фінанс» було порушено порядок звернення стягнення на предмет іпотеки, який встановлений Законом України «Про іпотеку», Порядком державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 року № 1127, та договором іпотеки № 014/2017/74/74391/1 від 11 серпня 2006 року. Претензії № 10/02/21-2 від 10 лютого 2021 року та № 12/02/21-1 від 12 лютого 2021 року, які були направлені ТОВ «Аналітик Фінанс», не відповідають вимогам статей 35-37 Закону України «Про іпотеку». Звертає увагу, що претензії та повторну вимогу було направлено ОСОБА_4 , яка померла у 2010 році та фізично не могла їх отримати. В той же час, жодних вимог спадкоємиці ОСОБА_4 - ОСОБА_3 не надсилалось.

Крім того, ТОВ «Аналітик Фінанс» надало для проведення державної реєстрації права власності пакет документів з порушенням норм Закону України «Про іпотеку», положень Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 року № 1127, та договору іпотеки, та звіт про оцінку майна, складений з порушенням вимог нормативно-правових актів, що регулюють порядок проведення оцінки майна.

З огляду на проживання ОСОБА_1 разом зі ОСОБА_4 на час відкриття спадщини, позивач на підставі положень частини третьої статті 1268 ЦК України є такою, що прийняла спадщину, а, отже, вимоги кредитора мали бути направлені саме ОСОБА_1 .

Враховуючи, що спірний житловий будинок вибув з володіння власника поза її волею, оскільки вибув з її власності внаслідок застосування ТОВ «Аналітик Фінанс» позасудового способу звернення стягнення на предмет іпотеки, здійсненого з порушенням вимог чинного законодавства України та перепродажу 9/10 часток будинку третій особі, вважає, що спірне майно підлягає витребуванню на користь ОСОБА_3 з чужого незаконного володіння ОСОБА_2 9/10 часток житлового будинку з надвірними будівлями та визнання за ОСОБА_3 права власності на житловий будинок з надвірними будівлями, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 , що свідчить про обрання позивачем належного способу захисту її порушеного права.

Відповідно до частини третьої статті 211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності.

09 лютого 2022 року директор TOB «Аналітик Фінанс» Долобовський В. подав до суду заяву, в якій у зв`язку із неможливістю представника бути присутнім під час розгляду справи просив подальший розгляд справи № 638/6853/21 проводити за відсутності представника TOB «Аналітик Фінанс».

10 лютого 2022 року представник позивачки - адвокат Чаплинський О.В. через канцелярію суду подав клопотання, в якому просив задовольнити у повному обсязі позовні вимоги, розглядати цивільну справу без участі ОСОБА_1 та її представників.

21 вересня 2022 року, зокрема, представник позивачки - адвокат Чаплинський О.В. через канцелярію суду подав клопотання, в якому просив позовні вимоги задовольнити у повному обсязі, розглядати цивільну справу без участі ОСОБА_1 та її представників та без здійснення фіксування судового процесу за допомогою відео- та/або звукозаписувального технічного засобу.

У судове засідання ОСОБА_2 , ОСОБА_13 не з`явились, про день, місце та час судового засідання були повідомлені своєчасно та належним чином у встановленому чинним законодавством порядку. Інших заяв та клопотань з процесуальних питань, зокрема про відкладення розгляду справи, до суду не подали.

04 жовтня 2021 року приватний нотаріус ХМНО Алейнікова К.Л. подала до суду письмові пояснення, в яких просила в частині задоволення позовних вимог до неї, приватного нотаріуса ХМНО Алейнікової К.Л., відмовити.

Зазначила, що між позивачем та приватним нотаріусом відсутній предмет спору. Дана справа є спором про право на нерухоме майно з особою, за якою таке речове право зареєстровано, а саме TOB «Аналітик Фінанс» та ОСОБА_2 , та жодним чином не стосується прав та обов`язків нотаріуса. Вона як приватний нотаріус виконувала свої професійні обов`язки відповідно до законодавства України, Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 року № 1127. До її повноважень не входить перевірка порядку отримання документу. Посилаючись на правовий висновок, викладений у постанові від 01 квітня 2020 року у справі № 520/13067/17, просить у задоволенні вимог до нотаріуса відмовити як до неналежного відповідача.

Відповідно до вимог частини першої 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті.

В силу положень частини першої статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку.

Праву особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондує обов`язок добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються його безпосередньо та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (ALIMENTARIA SANDERS S.A. V. SPAIN, № 11681/85, § 35, ЄСПЛ, від 07 липня 1989 року).

Суд враховує, що в силу вимог частини першої статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку.

Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням частини першої статті 6 даної Конвенції (§ 66 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08 листопада 2005 року у справі «Смірнова проти України»).

При цьому вжиття заходів для прискорення процедури розгляду справ є обов`язком не тільки держави, а й осіб, які беруть участь у справі. Так, Європейський суд з прав людини в рішенні від 7 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Всі ці обставини судам слід враховувати при розгляді кожної справи, оскільки перевищення розумних строків розгляду справ становить порушення прав, гарантованих пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини.

Відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Така правова позиція викладена Верховний Судом у постанові від 24 січня 2018 року у справі № 907/425/16.

З метою недопущення надмірної тривалості судового провадження правових підстав для подальшого відкладення розгляду справи суд не вбачає.

Дослідивши матеріали справи, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, як кожен окремо так і у їх сукупності, суд доходить таких висновків.

Судом встановлено такі факти та відповідні їм правовідносини.

11 серпня 2006 року між Акціонерним поштово-пенсійним банком «Аваль» (надалі - Банк «Аваль») та ОСОБА_4 , паспорт: НОМЕР_4 , виданий 10 лютого 2004 року МВМ Дзержинського РВ ХМУ УМВС України в Харківській області, ідентифікаційний номер фізичної особи-платника податку: НОМЕР_5 , адреса місця реєстрації: АДРЕСА_4 , був укладений кредитний договір № 014/2017/74/74391 від 11 серпня 2006 року (далі - кредитний договір), відповідно до умов якого, Банк «Аваль» надав ОСОБА_4 кредит у розмірі 72 000 (сімдесят дві тисячі) доларів США.

Згідно з п. 1.2. кредитного договору кредит надавався строком на 180 місяців з 11 серпня 2006 року по 11 серпня 2021 року.

З метою забезпечення виконання зобов`язань за договором того ж дня між Банком «Аваль» та ОСОБА_4 , паспорт: НОМЕР_4 , виданий 10 лютого 2004 року МВМ Дзержинського РВ ХМУ УМВС України в Харківській області, ідентифікаційний номер фізичної особи-платника податку: НОМЕР_5 , адреса місця реєстрації: АДРЕСА_4 , був укладений договір іпотеки № 014/2017/74/74391/1 від 11 серпня 2006 року (далі - договір іпотеки), відповідно до умов якого, Банк «Аваль» отримав право у випадку невиконання ОСОБА_4 своїх зобов`язань за кредитним договором отримати задоволення за рахунок майна, заставленого на умовах, визначених в цьому договорі (а. с. 18 - 21 т. 1).

Згідно з п. 1.2 договору іпотеки предметом іпотеки сторони визначили нерухоме майно: житловий будинок з надвірними будівлями, розташований за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до п. 3.7. кредитного договору № 014/2017/74/74391 від 11 червня 2006 року обов`язковою умовою надання кредиту є страхування життя Позичальника та/або страхування від нещасних випадків залежно від умов програм кредитування.

Також згідно з п. 5.6. кредитного договору до отримання коштів необхідно здійснити страхування свого життя та/або страхування від нещасних випадків на користь Кредитора, в сумі не меншій за суму кредиту, та сплатити страховий платіж. Протягом всього строку дії кредитного договору поновлювати дію договорів страхування в сумі не меншій за залишок заборгованості на момент страхування та надавати Кредитору копії платіжних документів про сплату страхових внесків.

На виконання умов договору між ОСОБА_4 та Приватним акціонерним товариством «Українська пожежно-страховою компанією» (далі - ПрАТ «УПСК») укладалися договори добровільного страхування від нещасних випадків та здоров`я на випадок хвороби, в тому числі Договір № РХ091/008/001207 від 05 листопада 2009 року добровільного страхування від нещасних випадків та здоров`я на випадок хвороби (надалі - договір страхування), у відповідності до якого, застрахованою особою за цим договором була ОСОБА_4 (п. 3 договору страхування), а вигодонабувачем - ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» (п. 4 договору страхування) (а. с. 144 - 145 т. 1).

Відповідно до договору купівлі-продажу від 11 серпня 2006 року ОСОБА_14 , що мешкає в АДРЕСА_9 , яка діє від імені своєї малолітньої дочки ОСОБА_15 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , продала житловий будинок з надвірними будівлями АДРЕСА_1 , а ОСОБА_4 , ІПН НОМЕР_6 , що мешкає в АДРЕСА_4 , купила цей будинок, що підтверджується витягом з Державного реєстру правочинів від 11 серпня 2006 року, номер правочину 1498066 та витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 11516777 від 11 серпня 2006 року, реєстраційний номер: 14617194 (а. с. 31-34 т. 1).

Згідно з довідкою про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб, які мешкають у приватному домоволодінні, № В-1-1348/0/18515 від 29 листопада 2018 року у житловому будинку за адресою: АДРЕСА_1 зареєстровані та фактично проживали: ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , (бабуся та мати померлої ОСОБА_4 ), ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , (двоюрідна сестра) та ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , (двоюрідний племінник) (а. с. 50 т. 1).

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 померла, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2 , виданого Відділом реєстрації актів цивільного стану по м. Харкову Харківського міського управління юстиції 29 червня 2010 року, відповідний актовий запис № 8835 (а. с. 29 т. 1).

20 серпня 2010 року ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» звернувся до Слобожанського філіалу районного (обласного) підрозділу АТ «УПСК» ПрАТ «УПСК» м. Харкова області (міста) Тридцять першого міського відділення ХОД ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» із заявою за вих. 12/65-475 від 20 серпня 2010 року про здійснення страхової виплати у зв`язку зі смертю позичальника ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 , згідно свідоцтва про смерть, яка була застрахована за договором добровільного страхування від нещасних випадків та здоров`я на випадок хвороби № РХ 091/008/001207 від 05 листопада 2009 року, в якому вигодонабувачем є ХОД ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» (а. с. 35 т. 1).

Листом за вих. № 4215 від 20 червня 2011 року ПрАТ «УПСК» розглянуло матеріали та повідомило начальнику ВПКО операційного управління ХОД АТ «Райффайзен Банк Аваль» Авілову О.В. та начальнику Тридцять першого міського відділення ХОД ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» про відсутність підстав для здійснення страхової виплати.

Так, страховик, детально вивчивши матеріали справи, дійшов до висновку, що ділатаційна кардіоміопатія є наслідко хронічного захворювання (алкоголізм).

Тобто, згідно з п.13.3. договору страхування, страховим випадком не вважаються наслідки хронічних хвороб, виявлених до початку строку дії договору страхування.

Виходячи з вищевикладеного, керуючись п. 3.5. Правил добровільного страхування здоров`я на випадок хвороби, пунктом 13.3 договору страхування, подія, а саме: смерть ОСОБА_4 від ділатаційної кардіоміопатії, що є наслідком хронічного захворювання (алкоголізму), яке виявлено до початку строку дії Договору страхування не є страховим випадком, а надання застрахованою особою свідомо неправдивих відомостей про стан свого здоров`я в заяві на страхування згідно з пунктом 13.7.3 договору страхування, є підставою для відмови у страховій виплаті. У зв`язку із зазначеним у ПрАТ «УПCK» немає підстав для визнання події страховим випадком та здійснення страхової виплати за договором № РХ 091/008/001207 добровільного cтрахування від нещасних випадків та здоров`я на випадок хвороби від 05 листопада 2009 року (а. с. 22 - 24 т. 1).

Згідно з інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 255835362 від 11 травня 2021 року, житловий будинок з надвірними будівлями за адресою: АДРЕСА_1 , на праві приватної власності належав ОСОБА_4 , дата прийняття рішення та внесення запису про державну реєстрацію: 11 серпня 2006 року, частка 1/1, підстава виникнення права власності договір купівлі-продажу, р. № 1026, 11 серпня 2006 року, ОСОБА_16 , приватний нотаріус ХМНО;

з 16 квітня 2021 року 1/10 часток житлового будинку на праві приватної власності належить ТОВ «Аналітик Фінанс», державний реєстратор приватний нотаріус Алейнікова К.Л., Харківській міський нотаріальний округ, Харківська обл., підстава для державної реєстрації: договір іпотеки, серія та номер 6758, виданий 11 серпня 2006 року, видавник: приватний нотаріус ХМНО Гаврилова С.А.; договір відступлення прав за договором іпотеки № 014/2017/74/7439/1, посвідчений Гавриловою С.А., приватним нотаріусом ХМНО 11 серпня 2006 року та зареєстрованим в реєстрі за № 6758, серія та номер: 221, виданий 08 лютого 2021 року, видавник: приватний нотаріус Київського МНО Шершун Н.К.; вимога, серія та номер: 10/02/21-2, виданий 10 лютого 2021 року, видавник: ТОВ «Аналітик Фінанс»; лист, серія та номер: 689, виданий 11 лютого 2021 року, видавник: Укрпошта; повторна вимога, серія та номер: 15/03/21-6, виданий 15 березня 2021 року, видавник: ТОВ «Аналітик Фінанс»; лист, серія та номер: 16/04/21-1, виданий 16 квітня 2021 року, видавник: ТОВ «Аналітик Фінанс»; підстава внесення запису: рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 57795817 від 22 квітня 2021 року, приватний нотаріус Алейнікова К.Л., Харківській міський нотаріальний округ, Харківська обл.;

з 27 квітня 2021 року 9/10 часток житлового будинку на праві приватної власності належать ОСОБА_2 , дата державної реєстрації 27 квітня 2021 року, державний реєстратор приватний нотаріус Алейнікова К.Л., Харківській міський нотаріальний округ, Харківська обл., підстава для державної реєстрації договір купівлі-продажу, серія та номер: 2357, виданий 27 квітня 2021 року, видавник приватний нотаріус ХМНО Алейнікова К.Л., підстава внесення запису рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер:57880876 від 27 квітня 2021 року, приватний нотаріус Алейнікова К.Л., Харківській міський нотаріальний округ, Харківська обл., номер запису про право власності: 41636660 (а. с. 26 - 27 т. 1).

Відповідно до копії свідоцтва про народження, виданого Київським відділом РАЦС м. Харкова 03 березня 1992 року, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , є донькою ОСОБА_4 , запис № 133 (а. с. 28 т. 1).

Відповідно до копії свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_7 , виданого Харківським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Харківській області 20 вересня 2019 року, відповідний актовий запис № 4333, прізвище ОСОБА_5 після державної реєстрації шлюбу « ОСОБА_17 » (а. с. 204 т. 2).

Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частин першої та другої статті 509 Цивільного кодексу (далі - ЦК) України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього кодексу (частина друга статті 509 ЦК України). Однією з таких підстав є договори (пункт 1 частини другої статті 11 ЦК України).

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (частина перша статті 626 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Виконання зобов`язання може забезпечуватися заставою (частина перша статті 546 ЦК України).

Іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи (частина перша статті 575 ЦК України).

Поняття іпотеки деталізує абзац третій статті 1 Закону України «Про іпотеку», який визначає, що іпотека - вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Іпотека має похідний характер від основного зобов`язання і є дійсною до припинення основного зобов`язання або до закінчення строку дії іпотечного договору (частина п`ята статті 3, абзаци другий і сьомий частини першої статті 17 Закону України «Про іпотеку», пункт 1 частини першої статті 593 ЦК України).

Відповідно до статті 1216 ЦК України, в редакції станом на час виникнення спірних правовідносин, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Згідно зі статтею 1217 ЦК України, в редакції станом на час виникнення спірних правовідносин, спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Перелік зобов`язань, які не входять до складу спадщини, визначений статтею 1219 ЦК України.

Статтею 1218 ЦК України, в редакції станом на час виникнення спірних правовідносин, передбачено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Статтею 1220 ЦК України, в редакції станом на час виникнення спірних правовідносин, встановлено, що спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46 цього Кодексу) (частина друга статті 1220 ЦК України).

Місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця (частина перша статті 1221 ЦК України).

Спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини (стаття 1222 ЦК України).

За змістом статті 1258 ЦК України, в редакції станом на час виникнення спірних правовідносин, спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.

Статтею 1261 ЦК України, в редакції станом на час виникнення спірних правовідносин, визначено першу чергу спадкоємців за законом. Так, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Відповідно до положень частин третьої-четвертої статті 1268 ЦК України, в редакції станом на час виникнення спірних правовідносин, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Особливості правового регулювання відносин між кредитором і спадкоємцями боржника, зокрема і в зобов`язаннях, забезпечених іпотекою регламентують приписи статей 1281 і 1282 ЦК України та статті 23 Закону України «Про іпотеку».

Так, за змістом статті 23 Закону України «Про іпотеку» у разі переходу права власності (права господарського відання) на предмет іпотеки від іпотекодавця до іншої особи, у тому числі в порядку спадкування чи правонаступництва, іпотека є дійсною для набувача відповідного нерухомого майна, навіть у тому випадку, якщо до його відома не доведена інформація про обтяження майна іпотекою.

За змістом цих приписів: 1) у разі переходу права власності на предмет іпотеки у порядку спадкування право іпотеки є чинним для спадкоємця; 2) спадкоємець, до якого перейшло право власності на предмет іпотеки, набуває статус іпотекодавця; 3) спадкоємець (фізична особа) не несе відповідальність перед іпотекодержателем за виконання боржником основного зобов`язання, але в разі його порушення боржником такий спадкоємець відповідає за задоволення вимоги іпотекодержателя в межах вартості предмета іпотеки; 4) спадкоємець зобов`язаний повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо йому відомо про борги останнього; 5) кредитор має пред`явити свою вимогу до спадкоємців протягом 6 місяців з дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, незалежно від настання строку вимоги, а якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про відкриття спадщини, то не пізніше одного року від настання строку вимоги; 6) наслідком пропуску кредитором вказаних строків звернення з вимогою до спадкоємців є позбавлення кредитора права вимоги.

Стаття 17 Закону України «Про іпотеку» визначає підстави для припинення іпотеки, серед яких немає такої як смерть іпотекодавця, оскільки за змістом частини першої статті 1282 ЦК України та частини першої статті 23 Закону України «Про іпотеку» у разі переходу права власності на предмет іпотеки в порядку спадкування іпотека є дійсною для набувача відповідного нерухомого майна, який як спадкоємець набуває статус іпотекодавця. Відтак, іпотека у зв`язку з фактом набуття її предмета у власність спадкоємцями боржника-іпотекодавця не припиняється.

Оскільки зі смертю позичальника зобов`язання з повернення кредиту включаються до складу спадщини, строки пред`явлення кредитодавцем вимог до спадкоємців позичальника, а також порядок задоволення цих вимог регламентуються статтями 1281 і 1282 ЦК України.

Згідно зі статтею 1281 ЦК України кредиторові спадкодавця належить протягом шести місяців від дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, пред`явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, незалежно від настання строку вимоги. Якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про відкриття спадщини, він має право пред`явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, протягом одного року від настання строку вимоги.

Кредитор спадкодавця, який не пред`явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки, встановлені частинами другою і третьою цієї статті, позбавляється права вимоги (частина четверта статті 1281 ЦК України).

Тобто, стаття 1281 ЦК України, яка визначає преклюзивні строки пред`явлення таких вимог, застосовується і до кредитних зобов`язань, забезпечених іпотекою.

Згідно із статтею 1282 ЦК України спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Вимоги кредитора спадкоємці зобов`язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями та кредитором інше не встановлено. У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора накладає стягнення на майно, яке було передане спадкоємцям у натурі.

Оскільки зі смертю боржника зобов`язання з повернення кредиту входять до складу спадщини, то умови кредитного договору щодо строків повернення кредиту чи сплати його частинами не застосовуються, а підлягають застосуванню норми статті 1282 ЦК України щодо обов`язку спадкоємців задовольнити вимоги кредитора у порядку, передбаченому частиною другою цієї статті.

За змістом наведених вище норм матеріального права задоволення вимог кредитора спадкоємцями має відбуватись у межах вартості отриманого ними у спадщину майна. У разі неотримання від спадкодавця у спадщину жодного майна особа не набуває статусу спадкоємця і, як наслідок, у неї відсутній обов`язок задовольнити вимоги кредитора померлої особи.

Так, при вирішенні спору необхідно з`ясувати коло спадкоємців, встановити належність спадкодавцю будь-якого рухомого чи нерухомого майна, вартість отриманого спадкоємцями майна та дотримання кредитором законодавчо визначеного строку пред`явлення вимоги до спадкоємців боржника.

Отже, у разі смерті спадкодавця спадкоємці, які прийняли спадщину і не відмовились від її прийняття, замінюють його особу у всіх правовідносинах, що існували на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок смерті спадкодавця.

Поняття «строк пред`явлення кредитором спадкодавця вимог до спадкоємців» не тотожне поняттю «позовна давність». Так, частина четверта статті 1281 ЦК України визначає наслідком пропуску кредитором спадкодавця строків пред`явлення вимог до спадкоємців позбавлення права вимоги такого кредитора, який не пред`явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки, встановлені частинами другою і третьою цієї статті. Тоді як згідно з частиною четвертою статті 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Відтак, визначені статтею 1281 ЦК України строки пред`явлення кредитором вимоги до спадкоємців і позовна давність є різними строками. Сплив перших має наслідком позбавлення кредитора права вимоги (припинення його цивільного права), а отже, і неможливість вимагати у суді захисту відповідного права. Натомість, сплив позовної давності не виключає наявність у кредитора права вимоги та є підставою для відмови у позові за умови, якщо про застосування позовної давності у суді заявила одна зі сторін.

Відповідно до статті 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

За змістом пункту 1 частини першої статті 593 ЦК України та частини першої статті 17 Закону України «Про іпотеку» право застави (зокрема, іпотека) припиняється у разі припинення зобов`язання, забезпеченого заставою.

Сплив визначених статтею 1281 ЦК України строків пред`явлення кредитором вимоги до спадкоємців має наслідком позбавлення кредитора права вимоги за основним і додатковим зобов`язаннями, а також припинення таких зобов`язань.

З огляду на вказане, а також враховуючи невідповідність між висновком Верховного Суду України щодо застосування статті 1281 ЦК України у подібних правовідносинах, викладеним у постанові від 8 квітня 2015 року в справі № 6-33цс15, і висновком Верховного Суду України щодо застосування вказаної статті, викладеним у постанові від 17 лютого 2016 року у справі № 6-31цс16, Велика Палата Верховного Суду відступила у справі № 522/407/15-ц (провадження № 14-53 цс 18) від останнього.

Оскільки зі смертю боржника зобов`язання з повернення кредиту включаються до складу спадщини, Велика Палата Верховного Суду вважає, що строки пред`явлення кредитором вимог до спадкоємців, а також порядок задоволення цих вимог регламентуються статтями 1281 і 1282 ЦК України. Тобто, стаття 1281 ЦК України, яка визначає преклюзивні строки пред`явлення таких вимог, застосовується і до кредитних зобов`язань, забезпечених іпотекою.

Вищевикладене узгоджується з правовим висновком, викладеним у постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 522/407/15-ц (провадження № 14-53 цс 18).

Як свідчать матеріали справи, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , є донькою ОСОБА_4 , що підтверджується копією свідоцтва про народження, виданого Київським відділом РАЦС м. Харкова 03 березня 1992 року, запис № 133 (а. с. 28 т. 1).

Відповідно до копії свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_7 , виданого Харківським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Харківській області 20 вересня 2019 року, відповідний актовий запис № 4333, прізвище ОСОБА_5 після державної реєстрації шлюбу « ОСОБА_17 » (а. с. 204 т. 2).

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 померла, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2 , виданого Відділом реєстрації актів цивільного стану по м. Харкову Харківського міського управління юстиції 29 червня 2010 року, актовий запис № 8835 (а. с. 29 т. 1).

Після її смерті відкрилась спадщина, яка складається, зокрема, з житлового будинку з надвірними будівлями за адресою: АДРЕСА_1 , який належить померлій на праві приватної власності, що підтверджено копією витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно Комунального підприємства «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» № 11516777 від 11 серпня 2006 року, реєстраційний номер: 14617194, на підставі договору купівлі-продажу, р. № 1026 від 11 серпня 2006 року, ОСОБА_16 , приватний нотаріус ХМНО (а. с. 34 т. 1).

Відповідно до довідки № 1543 від 09 серпня 2010 року з місця проживання про склад сім`ї та реєстрацію донька ОСОБА_5 , 1992 року народження, постійно проживає та зареєстрована в АДРЕСА_4 з 13 серпня 2002 року. Особовий рахунок відкритий на ім`я ОСОБА_7 . У цьому житловому приміщенні проживає одна з 26 червня 2010 року (а. с. 30 т. 1).

Відповідно до копії паспорта громадянина України серії НОМЕР_8 , виданого Дзержинським РВ у м. Харкові ГУ ДМС України в Харківській області 14 лютого 2017 року, ОСОБА_5 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_4 з 13 серпня 2002 року (а. с. 174 -176 т. 1).

Відповідно до копії паспорта громадянина України серії НОМЕР_4 , виданого МВМ Дзержинського РВ ХМУ УМВС України в Харківській області 10 лютого 2004 року, ОСОБА_4 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_4 з 13 серпня 2002 року (а. с. 172 - 174 т. 1).

Згідно з довідкою про реєстрацію місця проживання за відомостями Департаменту реєстрації та цифрового розвитку Харківської міської ради місце проживання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , м. Харків, Україна, зареєстровано за адресою: АДРЕСА_4 з 13 серпня 2002 року по теперішній час (а. с. 177 т. 1).

На адвокатський запит ОСОБА_18 № 23/06/21-1 від 23 червня 2021 року стосовно інформації про осіб, які були зареєстровані за адресою: АДРЕСА_4 станом на 26 червня 2010 року, директор КП Жилкомсервіс» Г.О. Мальований повідомив, що згідно архівної інформації, наявної в КП Жилкомсервіс» за адресою: АДРЕСА_4 станом на 26 червня 2010 року була зареєстрована 13 серпня 2002 року гр. ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , знята з реєстрації 04 серпня 2010 року у зв`язку зі смертю.

В архівній картці реєстрації особи Формі А гр. ОСОБА_4 , в графі № 11 - «дети до 16-летнего возраста» внесено запис про дитину: ОСОБА_19 , ІНФОРМАЦІЯ_8 .

Одночасно повідомлено, що діюча картотека з питань реєстрації осіб за місцем проживання, картка реєстрації особи Форма А та поквартирна картка Форми Б, в 2018 КП «Жилкомсервіс» передана до Департаменту реєстрації Харківської міської ради.

У зв`язку з викладеним вище, надати копії карток реєстрації особи за місцем проживання Форми А та по квартирної картки Форми Б, з датами про осіб, які були зареєстровані за адресою: АДРЕСА_4 станом на 26 червня 2021 року не є можливим (а. с. 178 т. 1).

За результатом розгляду адвокатського запиту ОСОБА_18 № 23/06/21-2 від 23 червня 2021 року за вх. № 14509/0/3-21 від 23 червня 2021 року щодо надання інформації та підтверджуючих документів про осіб, які були зареєстровані та/або проживали за адресою: АДРЕСА_4 , станом на 26 червня 2010 року листом заступника директора Департаменту реєстрації Харківської міської ради Ю.О. Богданюк надано інформаційну довідку з Реєстру територіальної громади міста Харкова стосовно реєстрації місця проживання ОСОБА_3 . Одночасно повідомлено, що за адресою: АДРЕСА_4 , станом на 26 червня 2021 року зареєстроване місце проживання лише 1 особи - ОСОБА_3 .

Картотека з питань реєстрації фізичних осіб за адресою: АДРЕСА_4 передана до Департаменту реєстрації Харківської міської ради відповідно до абзацу 1 пункту 3 розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 888.

Таким чином, надано запитувану інформацію з картотеки з питань реєстрації фізичних осіб, а саме: з «поквартирной карточки» (Форма Б) за вказаною адресою (мовою оригіналу):

ОСОБА_20 ном.Отношение к нанимателю Фамилия, имя, отчествоДень, месяц и год рождения Паспорт действителен доДата прописки и на какой срок Дата выписки
1осн. ОСОБА_4 22.09.66 13.08.2002ум. 26.06.10, вып. 04.08.10 а/з 8835
1дочьОСОБА_19 НОМЕР_9 13.08.2002

«Карточка прописки» (форма А) на ім`я « ОСОБА_4 » до Департаменту реєстрації Харківської міської не передавалась.

В «карточке прописки» (форма А) на ім`я « ОСОБА_5 » в графі 13 «отметка о приписке» міститься штамп з датою реєстрації місця проживання «13.08.2002». В графі 14 «Куда (наименование области, края, республики, района, города (селения) выбыл о отметка о выписке)» інформація відсутня.

Враховуючи той факт, що Департаментом реєстрації Харківської міської ради не створювались вказані картки, та чинним законодавством України не передбачено повноважень Департаменту реєстрації Харківської міської ради щодо надання копій переданої картотеки з питань реєстрації фізичних осіб, у Департаменту відсутні правові підстави для надання копії «карточки прописки» (форма А) та «поквартирной карточки» (форма Б).

Додатково повідомлено, що відповідно до інформації Департаменту житлово-комунального господарства Харківської міської ради від 30 червня 2021 року особовий рахунок за адресою: АДРЕСА_4 , відкрито на ім`я ОСОБА_4 з 17 травня 2007 року. Заборгованість по квартирній платі станом на 01 липня 2021 року відсутня при місячному нарахуванні 273,18 грн (а. с. 179-180 т. 1).

Відповідно до інформаційної довідки з Реєстру територіальної громади міста Харкова № 12-0 від 30 червня 2021 року місце проживання ОСОБА_3 зареєстровано за адресою: АДРЕСА_4 . Дата реєстрації місця проживання: 13.08.2002. Дата зняття з реєстрації місця проживання відсутня (а. с. 181 т. 1).

На виконання ухвали суду Департаментом реєстрації Харківської міської ради для огляду судом у судовому засіданні надано оригінали «поквартирной карточки» Форма Б за адресою: АДРЕСА_4 , «карточки прописки» Форма Б на ім`я « ОСОБА_4 » та «карточки прописки» Форма А на ім`я « ОСОБА_5 ».

Відповідно до «карточки прописки» Форма А на ім`я « ОСОБА_5 », ІНФОРМАЦІЯ_6 , м. Харків, паспорт серії НОМЕР_8 , місце проживання зареєстровано за адресою: АДРЕСА_4 з 13 серпня 2002 року.

Відповідно до «поквартирной карточки» Форма Б на ім`я « ОСОБА_4 », за адресою: АДРЕСА_4 проживають: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , дата прописки: 13 серпня 2002 року, дата виписки: померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , виписана 04 серпня 2010 року, а/з 8835; ОСОБА_21 , ІНФОРМАЦІЯ_9 , дата прописки: 14 серпня 2002 року, дата виписки:15 березня 2005 року; донька ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , дата прописки: 13 серпня 2002 року, інформація щодо дати виписки відсутня.

Судом оглянуто та надано належну оцінку оригіналам «карточки прописки» Форма А та «поквартирної карточки» Форма Б, які підтверджують наведені вище фактичні обставини та не викликають у суду сумнівів в їх достовірності як доказів.

Відповідно до наданої заступником начальника Управління начальником відділу реєстрації місця проживання Департаменту реєстрації Харківської міської ради Т.В. Свиридової на запит № 2259/02-14 від 17 вересня 2021 року надано інформаційну довідку з Реєстру територіальної громади м. Харкова від 20 вересня 2021 року № 12-0, відповідно до якої місце проживання/перебування ОСОБА_4 станом на 26 червня 2010 року за адресою: АДРЕСА_4 та копії карток, оцінка яким надана судом вище. (а. с. 207, т. 2)

Більше того, в кредитному договорі, договорі іпотеки, договорі купівлі-продажу спірного майна, договорі добровільного страхування від нещасних випадків та здоров`я на випадок хвороби вказана адреса реєстрації та проживання ОСОБА_4 : АДРЕСА_4 .

Також, як вбачається з договору купівлі-продажу від 20 липня 2002 року, ОСОБА_1 є власником 1/3 частини квартири АДРЕСА_5 , в якій весь цей час зареєстрована і проживає.

Встановлені судом фактичні обставини та оцінені судом належні, допустимі та достатні докази як кожен окрема, так і у своїй сукупності, дають підстави дійти висновку про те, що ОСОБА_22 , є донькою а, отже, спадкоємицею першої черги за законом після смерті своєї матері ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Позивачка на день смерті - ІНФОРМАЦІЯ_1 та, відповідно, на час відкриття спадщини постійно проживала разом із спадкодавицею за адресою: АДРЕСА_4 .

Протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, із заявою про відмову від спадщини протягом шести місяців до нотаріальної контори не зверталась.

Таким чином, ОСОБА_1 є такою, що прийняла спадщину в порядку частини третьої статті 1268 ЦК України, що підтверджується наданими суду та оціненими належним чином судом доказами, в тому числі матеріалами спадкової справи.

Доводи відповідача ТОВ «Аналітик Фінанс», про те, що факт прийняття спадщини позивачкою, зокрема без отримання свідоцтва про право на спадщину, не можна вважати доведеним, і що спадщина нею прийнята та ОСОБА_3 набула статусу спадкоємця в розумінні статті 1297 ЦК України, а відтак наявний спір про право на спадщину, суд не приймає, з огляду на таке.

Відповідно до частини першої статті 1296 ЦК України, в редакції станом на час виникнення спірних правовідносин, спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину.

При цьому за змістом частини п`ятої статті 1268 ЦК України, в редакції станом на час виникнення спірних правовідносин, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

За змістом частини першої статті 1297 ЦК України, в редакції станом на час виникнення спірних правовідносин, спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на таке майно.

Водночас, приписами частини третьої статті 1296 ЦК України, в редакції станом на час виникнення спірних правовідносин, передбачено, що відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

Аналіз зазначених правових норм дає підстави для висновку про те, що хоч отримання спадкоємцем, який прийняв спадщину, свідоцтва про право на спадщину є його правом, а не обов`язком, однак відсутність у спадкоємця такого свідоцтва не може бути підставою для відмови у задоволенні пред`явлених до нього вимог кредитора.

Отримання свідоцтва про право на спадщину є правом спадкоємця, яке він може використати у будь-який час. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину, адже, прийнявши спадщину в порядку, передбаченому статтями 1268, 1270 ЦК України, він забезпечив своє право на отримання свідоцтва в майбутньому.

Відсутність реєстрації права власності на спірне майно зумовлює лише обмеження у праві розпорядження ним.

Аналогічний правовий висновок викладений в постановах Верховного Суду від 28 лютого 2018 року у справі № 441/1647/15-ц, від 27 травня 2020 року у справі № 521/17665/14-ц.

Як встановлено судом вище, після смерті ОСОБА_4 відкрилась спадщина у вигляді житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , який належав померлій на праві приватної власності відповідно до договору купівлі-продажу від 11 серпня 2006 року, посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Кулієвою Л.Л., реєстровий № 1026 та витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 11516777 від 11 серпня 2006 року, частка 1/1.

Позивачка фактично прийняла спадщину, в порядку, передбаченому статтею 1268 ЦК України, перебравши на себе обов`язки іпотекодавця в межах вартості предмета іпотеки.

Отже, вимоги кредитора мали бути направлені спадкоємцям у встановленому законом порядку.

Як свідчать матеріали справи, до відзиву відповідачем ТОВ «Аналітик Фінанс» додано копії претензії вих. № 10/02/21-2 від 10 лютого 2021 року, яка була направлена ОСОБА_4 на адресу: АДРЕСА_6 , та доказів направлення цієї претензії ОСОБА_4 , відповідно до накладної № 689 та опису вкладення у цінний лист № 689, в якій зазначено наступне:

11 серпня 2006 року між ОСОБА_4 та Акціонерним поштово-пенсійним банком «Аваль» був укладений кредитний договір та № 014/2017/74/74391. 23 грудня 2019 року Акціонерним поштово-пенсійним банком «Аваль» було відступлено право грошової вимоги за зазначеним кредитним договором до АТ «Оксі Банк». на підставі договору відступлення прав вимоги № 114/2-29. 23 грудня 2019 року АТ «Око Банк» було відступлено право грошової вимоги за зазначеним кредитним договором до ТОВ «Фінансова компанія «Укртехфінанс» на підставі договору відступлення прав вимоги № 114/2-29-1.

08 лютого 2021 року між ТОВ «Фінансова компанія «Укртехфінанс» та ТОВ «Аналітик Фінанс» відповідно до чинного законодавства України укладений договір № 08/02-21 про відступлення прав вимоги від «08» лютого 2021 року Відповідно до умов даного договору відбулося відступлення права вимоги за кредитним договором № 014/2017/74/74391 від 11 серпня 2006 року.

Таким чином, неналежне виконання взятих на себе зобов`язань за договором призвело до виникнення заборгованості у розмірі 1 829 343,86 (один мільйон вісімсот двадцять дев`ять тисяч триста сорок три гривні 86 копійок).

Враховуючи викладене, відповідно до статей 526, 530 Цивільного кодексу України, висунуто вимоги виконати зобов`язання протягом 7 днів перед ТОВ «Аналітик Фінанс» за кредитним договором № 014/2017/74/74391 від 11 серпня 2006 року, а саме: негайно погасити заборгованість у сумі 1 829 343,86 (один мільйон вісімсот двадцять дев`ять тисяч триста сорок три гривні 86 копійок) (а. с. 135-136 т. 1).

Також відповідачем надано копії претензії вих. № 12/02/21-1 від 12 лютого 2021 року, яка була направлена ОСОБА_4 на адресу: АДРЕСА_8 , та доказів направлення цієї претензії ОСОБА_4 відповідно до накладної № 377 та опису вкладення у цінний лист (а. с. 137-138 т. 1).

Крім того, надано копію повторної вимоги про усунення порушення виконання зобов`язання, погашення заборгованості та попередження про стягнення на предмет іпотеки в разі невиконання вимоги вих. № 15/03/21-6 від 15 березня 2021 року, яка була нібито направлена ОСОБА_4 на адресу: АДРЕСА_6 , та доказів направлення цієї вимоги ОСОБА_4 відповідно до накладної № 6633-94480, видавник ТОВ «ЕКСПРЕС МОТО УКРАЇНА» (а. с. 139-140 т. 1).

Отже, ТОВ «Аналітик Фінанс» 10 лютого 2021 року, 12 лютого 2021 року, 15 березня 2021 року направляло претензії та повторну вимогу ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , а, відтак, фізично не могла їх отримати, а не спадкоємцям.

Водночас, як було встановлено судом, ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 померла, у зв`язку із чим, 10 серпня 2010 року ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» звернувся до ПрАТ «УПСК» із заявою про здійснення страхової виплати за Договором страхування, у подальшому за результатом розгляду документів у страховій виплаті було відмовлено.

Вказані обставини свідчать про те, що ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» знало про смерть ОСОБА_4 ще у серпні 2010 року.

З огляду на те, що кредитору було відомо про смерть ОСОБА_4 ще у серпні 2010 року, саме з цього моменту почали спливати строки для пред`явлення вимог в порядку статті 1281 ЦК України. Зазначений преклюзивний строк сплив у лютому 2011 року.

За змістом статті 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Разом із цим, вимог до ОСОБА_1 як спадкоємиці ОСОБА_4 ВАТ «Райффайзен Банк Аваль», правонаступником якого є ТОВ «Аналітик Фінанс», у встановлений законом строк не пред`явило.

З огляду на те, що ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» втратило право вимоги за кредитним договором № 014/2017/74/74391 від 11 серпня 2006 року та договором іпотеки № 014/2017/74/74391/1 від 11 серпня 2006 року, то і в ТОВ «Аналітик Фінанс» такого права вимоги не має.

Вищевикладене узгоджується з правовою позицією, яка викладена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 522/407/15-ц та від 13 березня 2019 року у справі № 520/7281/15-ц, згідно з якою, сплив строків, визначених статтею 1281 ЦК України має наслідком позбавлення кредитора права вимоги (припинення його цивільного права) за основним і додатковим зобов`язаннями, а також припинення таких зобов`язань, що відповідає положенням статей 598, 593 ЦК України та статті 17 Закону України «Про іпотеку».

Відповідач у відзиві як на спростування позовних вимог посилається на те, що кредитор мав намір і обов`язок задовольнити свої вимоги за рахунок страхової виплати, лише після відмови страхової компанії вимоги за кредитним договором вважалися непогашеними, а відтак з цього часу у кредитора виникло право вимоги.

Такі доводи грунтуються на неправильному тлумаченні норм чинного законодавства та не узгоджуються з положеннями статті 1281 ЦК України, оскільки момент виникнення права вимоги не залежить від звернення із заявою про виплату страхового відшкодування, та, відповідно, і не пов`язується з моментом відмови у такій виплаті, що, водночас, не позбавляє кредитора обов`язку пред`явити вимоги до спадкоємців, оскільки приписами частини другої четвертої статті 1281 ЦК України, в редакції на момент виникнення спірних правовідносин, чітко визначено, що кредиторові спадкодавця належить протягом шести місяців від дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, пред`явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, незалежно від настання строку вимоги. Якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про відкриття спадщини, він має право пред`явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, протягом одного року від настання строку вимоги. Кредитор спадкодавця, який не пред`явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки, встановлені частинами другою і третьою цієї статті, позбавляється права вимоги.

Крім того, пояснення відповідача про те, що він мав право на власний розсуд звернутися або до нотаріуса, або до спадкоємця свідчать про його можливість дотримання кредитором встановлених законодавством України строків на пред`явлення своїх кредиторських вимог незалежно від його обізнаності із колом спадкоємців померлої.

Аналогічні правові висновки викладені у постановах Верховного Суду від 11 серпня 2021 року у справі № 308/3188/19, від 19 травня 2021 року у справі № 522/20081/15-ц, від 07 жовтня 2018 року у справі №468/2121/14-ц, від 31 жовтня 2018 року у справі № 688/353/15-ц.

Більше того, судом надано оцінку матеріалам спадкової справи № 421/10 після померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 , наданим суду на виконання ухвали суду, відповідно до яких, претензія кредитора ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» за вих. № 114-21-0-00/2040 за кредитним договором № 014/2017/74/74391 від 11 серпня 2006 року подана до Десятої харківської державної нотаріальної контори 11 жовтня 2013 року, що також підтверджується листом завідувача Сьомої Харківської міської державної нотаріальної контори Г. Верещака, відповідно до якого, вимоги кредитора ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» були отримані нотаріальною конторою 15 жовтня 2013 року та 19 жовтня 2013 року (а. с. 195, 209 т. 3, а. с. 5 т. 2).

При цьому посилання ТОВ «Аналітик фінанс» на те, що воно дізналось про звернення ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» із заявою про страхову виплату лише із позовної заяви не спростовує обгрунтованості позовних вимог щодо пропуску ним строку пред`явлення вимог до спадкоємця.

Враховуючи вищевикладене, судом встановлено факт того, кредитодавцем не було пред`явлено вимог до спадкоємців у межах строків, визначених статтею 1281 ЦК України.

Водночас обставин стосовно пропуску строку пред`явлення вимоги до спадкоємців ОСОБА_4 , який передбачений статтею 1281 ЦК України, відповідачем не спростовано.

Разом із тим, стосовно позовних вимог про визнання припиненими зобов`язань за кредитним договором № 014/2017/74/74391 від 11 серпня 2006 року та договором іпотеки № 014/2017/74/74391/1 від 11 серпня 2006 року суд вважає за необхідне звернути увагу на наступне.

Відповідно до частини першої статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно з пунктом 1 частини другої статті 16 ЦК України одним зі способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання права, що в рівній мірі означає як наявність права, так і його відсутність або й відсутність обов`язків. За змістом пункту 7 цієї статті окремим способом захисту є припинення правовідношення.

Встановлення факту припинення основного зобов`язання має своїм наслідком також й припинення додаткових (акцесорних) зобов`язань за договорами іпотеки та поруки.

Звернення особи до суду з позовом про визнання іпотеки такою, що припинена, на підставі статті 593 ЦК України, статті 559 ЦК України, не є необхідним, проте такі вимоги можуть розглядатися судом у разі наявності відповідного спору.

Виходячи із загальних засад цивільного законодавства та судочинства, права особи на захист в суді порушених або невизнаних прав, рівності процесуальних прав і обов`язків сторін (статті 3, 12-15, 20 ЦК України), Верховний Суд зробив висновок, що у разі невизнання кредитором права іпотекодавця та поручителя, на припинення зобов`язання, таке право підлягає захисту судом шляхом визнання його права на підставі пункту 1 частини другої статті 16 ЦК України.

Отже, порушене право підлягає судовому захисту шляхом визнання іпотеки такою, що припинена, а не шляхом припинення договору іпотеки чи шляхом припинення зобов`язання за договорами.

Наведений правовий висновок сформульовано Верховним Судом України у постанові від 04 лютого 2015 року у справі № 6-243цс14 та підтримано Верховним Судом в постанові від 18 вересня 2019 року у справі № 695/3790/15-ц і постанові від 02 жовтня 2019 року у справі № 126/1056/15-ц.

Таким чином, основне зобов`язання за кредитним договором припинилося у зв`язку із смертю позичальника, а кредитор пропустив строк пред`явлення вимоги до спадкоємців, то і забезпечувальні зобов`язання за договорами іпотеки, яким забезпечувалося виконання кредитного договору як основного зобов`язання, також є припиненими як похідні зобов`язання.

Оцінюючи правомірність та ефективність обраного способу захисту, суд виходить із того, що договір, в першу чергу, є домовленістю сторін. Договір як документ - є оформленням цієї домовленості. Під договором також розуміється й правовідношення, що виникло на підставі цієї домовленості, змістом такого правового відношення є певні права та обов`язки сторін.

Зі змісту зазначених підстав позову є очевидним те, що позивачка, звертаючись до суду, обґрунтовувала свої вимоги припиненням саме іпотеки за іпотечним договором, як правовідношень, тобто похідних зобов`язань, а не самого договору іпотеки, як домовленості чи документа, тобто застосованої в іншому сенсі категорії «договір».

Виходячи з такого розуміння категорії «договір», вимоги про визнання такими, що припинено договору іпотеки, а також вимоги про визнання такими, що припинилися правові відносини з іпотеки, є тотожними за своєю правовою природою та змістом.

Тому належним способом захисту прав є саме визнання іпотеки за іпотечним договором такою, що припинена. У зв`язку із тим, що припинення основного зобов`язання має наслідком і припинення іпотеки, то відомості про припинення іпотеки підлягають державній реєстрації у встановленому законодавством порядку (частина друга статті 593 ЦК України, частина третя статті 17 Закону України «Про іпотеку»).

Враховуючи, що судом встановлено, що у зв`язку із пропуском кредитором строку пред`явлення вимоги за основним і додатковими зобов`язаннями до спадкоємців, встановленого статтею 1281 ЦК України, кредитор позбавлений такого права, що має наслідком припинення таких зобов`язань, а тому суд доходить висновку про те, що іпотека є припиненою, що відповідає правомірному способу захисту порушених прав.

Некоректне, з точки зору лінгвістики, формулювання вимог позову не може бути перешкодою для захисту порушеного права особи, яка звернулася до суду, оскільки надміру формалізований підхід щодо дослівного розуміння вимог позову, як реалізованого способу захисту, суперечить завданням цивільного судочинства, якими є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Виходячи з вищезазначеного та встановлених судом обставин, основне зобов`язання за кредитним договором припинилося смертю позичальника ОСОБА_7 .

Водночас, суд доходить висновку про наявність правових підстав визнати припиненою іпотеку за договором іпотеки № 014/2017/74/74391/1 від 11 cерпня 2006 року, укладеним між ОСОБА_4 та Акціонерним поштово-пенсійним банком «Аваль».

Вищевикладене узгоджується з правовим висновком, викладеним у постановах Верховного Суду від 14 липня 2021 року у справі № 186/1376/19 (провадження № 61-7428св20), від 20 серпня 2021 року у справі № 149/2736/20 (провадження № 61-9025св21), від 02 жовтня 2019 року у справі № 126/1056/15-ц (провадження № 61-34297св18), від 26 січня 2022 року у справі № 520/7281/15-ц (провадження № 61-7033св21).

Щодо вимог позивача про скасування рішення державного реєстратора - приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Алейнікової К.Л. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 57795817 від 22 квітня 2021 року, про державну реєстрацію права власності на житловий будинок з надвірними будівлями, розташований за адресою: АДРЕСА_1 , за ТОВ «Аналітик Фінанс», суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека - це вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Відповідно до частини першої статті 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону».

За змістом частини першої статті 12 Закону України «Про іпотеку» у разі порушення іпотекодавцем обов`язків, встановлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов`язання, а в разі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом.

Згідно з частинами першою-другою статті 35 Закону України «Про іпотеку» у разі порушення основного зобов`язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов язань, вимога про виконання порушеного зобов`язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору.

Положення частини першої цієї статті не є перешкодою для реалізації права іпотекодержателя звернутись у будь-який час за захистом своїх порушених прав до суду у встановленому законом порядку».

Отже, за змістом частини першої статті 33 та частини першої статті 35 Закону України «Про іпотеку» реалізації права іпотекодержателя звернути стягнення на предмет іпотеки передує реалізація ним права вимагати дострокового виконання основного зобов`язання. І лише якщо останнє не виконане чи неналежно виконане, іпотекодержатель, якщо інше не передбачено законом, може звертати стягнення на предмет іпотеки. Недотримання цих правил є перешкодою для звернення стягнення на предмет іпотеки, але не перешкоджає іпотекодержателю звернутися з позовом до боржника про виконання забезпеченого іпотекою зобов`язання відповідно до частини другої статті 35 Закону України «Про іпотеку».

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 03 лютого 2021 року у справі № 278/3367/19-ц.

Умови договору іпотеки № 014/2017/74/74391/1 від 11 серпня 2006 року та вимоги частини першої статті 35 Закону України «Про іпотеку» пов`язують можливість задоволення вимог кредитора про звернення стягнення на предмет іпотеки з дотриманням іпотекодержателем процедури належного надсилання іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, вимоги про усунення порушення основного зобов`язання.

Належним дотриманням іпотекодержателем процедури повідомлення іпотекодавця та боржника, якщо він є відмінним від іпотекодавця, про вимогу стосовно усунення порушення також слід вважати таке повідомлення, що було надіслане належним чином на адресу реєстрації іпотекодавця та боржника, проте не отримане внаслідок недбалості або ухилення від отримання.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 29 вересня 2020 року № 757/13243/17.

За відсутності такого належного порядку надсилання вимоги відповідно до частини першої статті 35 Закону України «Про іпотеку» іпотекодавець не набуває права звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання.

Таким чином, недотримання вимог частини першої статті 35 Закону України «Про іпотеку» щодо належного надсилання іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, вимоги про усунення порушення основного зобов`язання унеможливлює застосовування позасудового способу задоволення вимог іпотекодержателя.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 03 лютого 2021 року у справі № 278/3367/19-ц.

Як свідчать матеріали справи, ТОВ «Аналітик Фінанс» звернуло стягнення на предмет іпотеки за договором іпотеки в порядку статті 37 Закону України «Про іпотеку», а саме шляхом реєстрації за ТОВ «Аналітик Фінанс» права власності на предмет іпотеки.

За змістом частини першої статті 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» № 1952-IV від 01 липня 2004 року (далі - Закон № 1952-IV) державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних записів до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Відповідно до частини третьої статті 10 Закону № 1952-IV державний реєстратор, зокрема, встановлює відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями; перевіряє документи на наявність підстав для зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, зупинення державної реєстрації прав, відмови в державній реєстрації прав та приймає відповідні рішення; здійснює інші повноваження, передбачені цим Законом.

За змістом статті 18 Закону № 1952-IV перелік документів, необхідних для державної реєстрації прав, та порядок державної реєстрації прав визначаються Кабінетом Міністрів України у Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, а державній реєстрації підлягають виключно заявлені речові права на нерухоме майно та їх обтяження, за умови їх відповідності законодавству і поданим документам.

Згідно з пунктом 57 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 року № 1127 (далі - Порядок № 1127), для державної реєстрації права власності та інших речових прав на майно, яке набувається у зв`язку з виконанням умов правочину, з якими закон та/або відповідний правочин пов`язує можливість виникнення, переходу, припинення таких прав, також подається документ, що підтверджує наявність факту виконання відповідних умов правочину.

Відповідно до пункту 61 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 року № 1127, для державної реєстрації права власності на підставі договору іпотеки, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, також подаються:

1) засвідчена іпотекодержателем копія письмової вимоги про усунення порушення основного зобов`язання та/або умов іпотечного договору, надісланої іпотекодержателем іпотекодавцю та боржникові, якщо він є відмінним від іпотекодавця;

2) засвідчена іпотекодержателем копія повідомлення про вручення рекомендованого поштового відправлення або поштового відправлення з оголошеною цінністю, яким надіслано вимогу, зазначену у підпункті 1 цього пункту, з відміткою про вручення адресату

засвідчена іпотекодержателем копія рекомендованого поштового відправлення або поштового відправлення з оголошеною цінністю, яким надіслано вимогу, зазначену у підпункті 1 цього пункту, з позначкою про відмову адресата від одержання такого відправлення, або засвідчені іпотекодержателем копії рекомендованих поштових відправлень або поштових відправлень з оголошеною цінністю (поштових конвертів), якими не менше ніж двічі з періодичністю не менше ніж один місяць надсилалася вимога, зазначена у підпункті 1 цього пункту, та які повернулися відправнику у зв`язку із відсутністю адресата або закінченням встановленого строку зберігання поштового відправлення;

3) довідка іпотекодержателя, що містить відомості про суму боргу за основним зобов`язанням станом на дату не раніше трьох днів до дня подання документів для проведення відповідної державної реєстрації та відомості про вартість предмета іпотеки, визначену суб`єктом оціночної діяльності, станом на дату не раніше 90 днів до дня подання документів для проведення відповідної державної реєстрації.

З аналізу положень статті 35 Закону України «Про іпотеку» та Порядку № 1127 вбачається, що для позасудового звернення стягнення на предмет іпотеки в порядку, передбаченому статтею 37 Закону України «Про іпотеку», необхідне направлення боржнику та іпотекодавцю, якщо він відмінний від боржника, письмової вимоги про усунення порушення зобов`язання.

Однак, матеріали справи свідчать, що ТОВ «Аналітик Фінанс» направляло не письмові вимоги про усунення порушення, а претензії, що не відповідає положенням статті 35 Закону України «Про іпотеку».

Крім того, зміст претензій № 10/02/21-2 від 10 лютого 2021 року та № 12/02/21-1 від 12 лютого 2021 року, які були направлені ТОВ «Аналітик Фінанс», не відповідає вимогам статей 35-37 Закону України «Про іпотеку», зокрема, в них не міститься вимога про виконання порушеного основного зобов`язання у не менш ніж 30-денний строк та не вказано попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання направленої вимоги.

Вищезазначене свідчить про те, що претензії, які були направлені на адресу ОСОБА_4 , не є вимогами про усунення порушення основного зобов`язання в розумінні статей 35-37 Закону України «Про іпотеку», а, отже, у ТОВ «Аналітик Фінанс» не виникло право на позасудове звернення стягнення на предмет іпотеки в порядку статті 37 Закону України «Про іпотеку».

Також ТОВ «Аналітик Фінанс» порушено порядок направлення вимоги про усунення порушення основного зобов`язання, виходячи з такого.

Положення частини першої статті 35 Закону України «Про іпотеку» пов`язують можливість задоволення вимог кредитора про звернення стягнення на предмет іпотеки з дотриманням іпотекодержателем процедури належного надсилання іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, вимоги про усунення порушення основного зобов`язання.

Відповідно до правової позиції, яка викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 29 вересня 2020 у справі № 757/13243/17, належним необхідно вважати надсилання вимоги з дотриманням встановленого договором порядку на адресу отримувача, яка вказана в договорі, або яка була додатково повідомлена відповідно до умов договору. Недотримання вимог частини першої статті 35 Закону України «Про іпотеку» щодо належного надсилання іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, вимоги про усунення порушення основного зобов`язання унеможливлює застосовування позасудового способу задоволення вимог іпотекодержателя.

Відповідно до пункту 8.6. договору іпотеки № 014/2017/74/74391/1 від 11 серпня 2006 року усі повідомлення за цим Договором будуть вважатися зробленими належним чином у випадку, якщо вони здійснені у письмовій формі та надіслані рекомендованим листом, або вручені особисто за адресами Сторін, зазначеними у цьому Договорі.

Згідно з пунктом 2 Правил надання послуг поштового зв`язку, які затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 05 березня 2009 року № 270, рекомендоване поштове відправлення - це реєстрований лист (рекомендований лист), який приймається для пересилання без оцінки відправником вартості його вкладення.

Натомість, як вбачається з матеріалів справи, вимога вих. № 15/03/21-6 від 15 березня 2021 року, яка була адресована померлій ОСОБА_4 , була направлена за допомогою кур`єрської доставки, що підтверджується накладною № 6633-94480, видавник ТОВ «ЕКСПРЕС МОТО УКРАЇНА». Такий порядок направлення вимоги не відповідає умовам договору іпотеки № 014/2017/74/74391/1 від 11 серпня 2006 року, вимогам пункту 61 Порядку № 1127 та свідчить про протиправність проведення державної реєстрації права власності ТОВ «Аналітик Фінанс» на іпотечне майно в порядку статті 37 Закону України «Про іпотеку».

Наведене узгоджується з правовими позиціями Верховного Суду, викладеними в постанові від 16 вересня 2020 року у справі № 202/7963/18 та постанові від 25 лютого 2021 року у справі № 331/3343/19-ц.

Крім того, відповідно до постанови Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 522/2732/16-ц підтвердженням отримання письмової вимоги банку, яка пересилалася поштою рекомендованим листом, а отже, й завершення 30 - денного строку з моменту її отримання, має бути повідомлення про вручення поштового відправлення, вручене та оформлене відповідно до Правил надання послуг поштового зв`язку, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 05 березня 2009 року № 270, та Порядку пересилання поштових відправлень, затвердженого наказом Українського державного підприємства поштового зв`язку «Укрпошта» від 12 травня 2006 року № 211.

Відповідно до правової позиції, яка викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 29 вересня 2020 року у справі № 757/13243/17, метою повідомлення іпотекодержателем іпотекодавця та інших осіб є доведення до їх відома наміру іпотекодержателя звернути стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання; тому іпотекодержатель набуває право звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання лише за умови належного надсилання вимоги, коли іпотекодавець фактично отримав таку вимогу або мав її отримати, але не отримав внаслідок власної недбалості чи ухилення від такого отримання. В іншому випадку іпотекодержатель не набуває права звернути стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання.

Ненадання іпотекодержателем належного підтвердження виконання вимог статті 35 Закону України «Про іпотеку» щодо надіслання боржнику (спадкоємцю боржника) повідомлення про порушення забезпеченого обтяженням зобов`язання унеможливлює встановлення державним реєстратором завершення 30-денного строку, сплив якого пов`язується з проведенням ним подальших дій зі звернення стягнення на предмет іпотеки.

Зазначений висновок відповідає правовій позиції, яка викладена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 23 січня 2019 року у справі № 306/1224/16-ц та від 24 квітня 2019 року у справі № 521/18393/16-ц.

Згідно з правовою позицією, яка викладена у постанові Верховного Суду від 03 лютого 2021 року у справі № 278/3367/19-ц, не надіславши вимогу про усунення порушення спадкоємцю боржника, іпотекодержатель порушив вимоги закону щодо повідомлення боржника (спадкоємця боржника) про наступне звернення стягнення на предмет іпотеки. Спадкоємець боржника, якому невідомо про існування вимог кредитора спадкодавця, не може бути позбавлений успадкованого майна в позасудовому порядку без будь-якого повідомлення чи попереднього пред`явлення претензії кредитора. Позбавлення особи майна в такий спосіб є порушенням права власності, гарантованого статтею 41 Конституції України.

Відповідно до пункту 61 цього Порядку для державної реєстрації права власності на підставі договору іпотеки, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, також подаються: копія письмової вимоги про усунення порушень, надісланої іпотекодержателем іпотекодавцеві та боржникові, якщо він є відмінним від іпотекодавця; документ, що підтверджує наявність факту завершення 30-денного строку з моменту отримання іпотекодавцем та боржником, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмової вимоги іпотекодержателя у разі, коли більш тривалий строк не зазначений у відповідній письмовій вимозі; заставна (якщо іпотечним договором передбачено її видачу).

У наведених правових нормах визначено вичерпний перелік обов`язкових для подання документів та обставин, що мають бути ними підтверджені, на підставі яких проводиться державна реєстрація права власності на предмет іпотеки за договором, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, і з огляду на закріплені у статтях 10, 18 Закону № 1952-IV та статті 37 Закону № 898-IV порядок державної реєстрації та коло повноважень державного реєстратора у ході її проведення ця особа приймає рішення про державну реєстрацію прав лише після перевірки наявності необхідних для цього документів та їх відповідності вимогам законодавства.

Як вже було встановлено судом вище, Акціонерний поштово-пенсійний банк «Аваль», правонаступником якого є ТОВ «Аналітик Фінанс», ще у 2010 році володіло інформацією про смерть ОСОБА_4 , що підтверджено наявними в матеріалах справи доказами.

Разом із тим, ТОВ «Аналітик Фінанс» направляло претензії та повторну вимогу ОСОБА_4 10 лютого 2021 року, 12 лютого 2021 року, ІНФОРМАЦІЯ_10 , яка померла у 2010 році та фізично і не могла їх отримати.

Однак матеріали справи не містять жодних належних доказів направлення вимог спадкоємцям у встановлений законом строк, тобто ОСОБА_1 , як і не містять доказів щодо надіслання боржнику (спадкоємцю боржника) повідомлення про порушення основного зобов`язання та фактичного його отримання або ж неотримання внаслідок власної недбалості чи ухилення від такого отримання.

Вищезазначене свідчить про невиконання ТОВ «Аналітик Фінанс» вимог статті 35 Закону України «Про іпотеку» та Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 року № 1127, щодо надсилання боржнику (спадкоємцю боржника) повідомлення про порушення забезпеченого іпотекою зобов`язання, а, отже, і про неможливість нотаріусом встановити завершення 30-денного строку, сплив якого пов`язується з проведенням ним подальших дій зі звернення стягнення на предмет іпотеки, в тому числі й шляхом набуття права власності.

Як вбачається з матеріалів справи, до відзиву на позовну заяву відповідачем 1 було додано засвідчені копії таких документів:

1) претензії вих. № 10/02/21-2 від 10 лютого 2021 року, яка була направлена ОСОБА_4 на адресу: АДРЕСА_6 , відповідно до накладної № 689 та опису вкладення у цінний лист № 689 (а. с. 135-136 т. 1);

2) претензії вих. № 12/02/21-1 від 12 лютого 2021 року, яка була направлена ОСОБА_4 на адресу: АДРЕСА_8 , відповідно до накладної № 377 та опису вкладення у цінний лист 377 (а. с. 137-138 т. 1);

3) повторної вимоги про усунення порушення виконання зобов`язання, погашення заборгованості та попередження про стягнення на предмет іпотеки в разі невиконання вимоги вих. № 15/03/21-6 від 15 березня 2021 року, яка була нібито направлена ОСОБА_4 на адресу: АДРЕСА_6 , та доказів нібито направлення цієї вимоги ОСОБА_4 , а саме копії накладної № 6633-94480, видавник ТОВ «ЕКСПРЕС МОТО УКРАЇНА» (т. 1, а.с. 139-140).

Водночас на виконання ухвали суду приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Алейніковою К.Л. надано суду копії матеріалів реєстраційної справи та договору купівлі-продажу на житловий будинок АДРЕСА_10 .

Як вбачається з наданих суду матеріалів реєстраційної справи, відповідачем було надано приватному нотаріусу засвідчені копії таких документів:

1) вимоги про усунення порушення виконання зобов`язання, погашення заборгованості та попередження про стягнення на предмет іпотеки в разі невиконання вимоги вих. № 10/02/21-2 від 10 лютого 2021 року, яка нібито була направлена ОСОБА_4 на адресу: АДРЕСА_6 , відповідно до рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення № 689 та поштового конверта, в якому нібито міститься поштове відправлення № 689 (а. с. 34-35 т. 2);

2) вимоги про усунення порушення виконання зобов`язання, погашення заборгованості та попередження про стягнення на предмет іпотеки в разі невиконання вимоги вих. № 12/02/21-1 від 12 лютого 2021 року, яка нібито була направлена ОСОБА_4 на адресу: АДРЕСА_8 , відповідно до рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення № 377 та поштового конверта, в якому нібито міститься поштове відправлення № 377 (а. с. 36-37 т. 2);

3) повторної вимоги про усунення порушення виконання зобов`язання, погашення заборгованості та попередження про стягнення на предмет іпотеки в разі невиконання вимоги вих. № 15/03/21-6 від 15 березня 2021 року, яка нібито була направлена ОСОБА_4 на адресу: АДРЕСА_6 , відповідно до накладної № 6633-94480, видавник ТОВ «ЕКСПРЕС МОТО УКРАЇНА» (а. с. 38-39 т. 2).

Також на виконання ухвали суду для огляду у судовому засіданні ТОВ «Аналітик Фінанс» надало суду оригінали таких документів:

3) оригінал вимоги про усунення порушення виконання зобов`язання, погашення заборгованості та попередження про стягнення на предмет іпотеки в разі невиконання вимоги вих. № 10/02/21-2 від 10 лютого 2021 року, яка була направлена ОСОБА_4 на адресу: АДРЕСА_6 , відповідно до накладної № 689 на ім`я « ОСОБА_23 » та опису вкладення у цінний лист № 689 із зазначенням в ньому найменування предмету «претензія про виконання зобов`язання», та поштового конверта з рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення № 689;

4) оригінал вимоги про усунення порушення виконання зобов`язання, погашення заборгованості та попередження про стягнення на предмет іпотеки в разі невиконання вимоги вих. № 12/02/21-1 від 12 лютого 2021 року, яка була направлена ОСОБА_4 на адресу: АДРЕСА_8 , відповідно до накладної № 377 та опису вкладення у цінний лист № 377 із зазначенням в ньому найменування предмету «претензія про виконання зобов`язання», та поштового конверта з рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення № 377.

5) оригінал повторної вимоги про усунення порушення виконання зобов`язання, погашення заборгованості та попередження про стягнення на предмет іпотеки в разі невиконання вимоги вих. № 15/03/21-6 від 15 березня 2021 року, яка нібито була направлена ОСОБА_4 на адресу: АДРЕСА_6 , відповідно до накладної № 6633-94480, видавник ТОВ «ЕКСПРЕС МОТО УКРАЇНА» та конверта.

Разом із тим, оригінали претензії вих. № 10/02/21-2 від 10 лютого 2021 року та претензії вих. № 12/02/21-1 від 12 лютого 2021 року, які були направлені ОСОБА_4 на адресу: АДРЕСА_6 , та на адресу: 61045, та м. Харків, вул. Макарівська, буд. 3, згідно накладних та опису вкладення у цінний лист № 689 та № 377 відповідно, суду для огляду не надано.

Аналізом та правовою оцінкою наданих суду доказів судом встановлено, що оригінали вимог про усунення порушення основного зобов`язання мають ті ж самі вихідні номери та дати, що були раніше присвоєні претензіям № 10/02/21-2 від 10 лютого 2021 року та № 12/02/21-1 від 12 лютого 2021 року відповідно, які направлялися на адресу ОСОБА_4 , які додані ТОВ «Аналітик Фінанс» до відзиву. Надані вимоги містяться в тих же самих конвертах, що і були претензії, разом із описом вкладення у цінний лист із «зазначенням претензія» відповідних поштових відправлень № 689 та № 377 (а. с. 135-138 т. 1).

За таких встановлених вище суперечностей суд має сумніви стосовно достовірності зазначених вище документів як доказів, які були надані нотаріусу для проведення державної реєстрації права власності спірного будинку відповідно до договору іпотеки під час звернення стягнення на предмет іпотеки та, зокрема, на підставі яких було проведено державну реєстрацію спірного майна.

Більше того, судом надано оцінку копії претензії/вимоги, направлену ОСОБА_1 на адресу: АДРЕСА_4 лише 13 травня 2021 року, яку ТОВ «Аналітик Фінанс» додано до відзиву.

Відповідно до її змісту, у зв`язку з ігноруванням письмових вимог, що повернулися в порядку статті 37 Закону України «Про іпотеку» було стягнуто предмет іпотеки, а саме: житловий будинок з надвірними будівлями. В ході реалізації права власності ТОВ «Аналітик Фінанс» у вищевказаному будинку виявлені сторонні особи. З`ясовано, що ОСОБА_4 (іпотекодавець та позичальник) померла. ОСОБА_1 є спадкоємцем, який прийняв спадщину на момент смерті боржника. Померлій боржниці на праві власності належав зокрема предмет іпотеки: АДРЕСА_1 . ТОВ «Аналітик Фінанс» вважатиме свої вимоги на суму 1 829 343, 86 грн погашеними шляхом стягнення предмету іпотеки, у зв`язку із чим не матиме претензій до спадкоємців. Ігнорування буде розцінюватись як відмова, що матиме наслідком подачу позовної заяви про стягнення в натурі усього спадкового майна в межах вартості майна (а. с. 141 т. 1).

Суд звертає увагу, що зазначена вище претензія/вимога містить виправлення у вихідному номері та даті, тому ставиться до неї критично.

Крім того, жодних доказів належного направлення вимоги про усунення порушення основного зобов`язання та/або умов іпотечного договору, надісланої іпотекодержателем іпотекодавцю та боржникові, якщо він є відмінним від іпотекодавця, тобто ОСОБА_1 , відповідно до вимог чинного законодавства, а саме, засвідченої іпотекодержателем копії повідомлення про вручення рекомендованого поштового відправлення або поштового відправлення з оголошеною цінністю, яким надіслано вимогу, з позначкою про відмову адресата від одержання такого відправлення, або засвідчені іпотекодержателем копії рекомендованих поштових відправлень або поштових відправлень з оголошеною цінністю (поштових конвертів), якими не менше ніж двічі з періодичністю не менше ніж один місяць надсилалася вимога, та які повернулися відправнику у зв`язку із відсутністю адресата або закінченням встановленого строку зберігання поштового відправлення, матеріали справи також не містять.

Більше того, спадкоємцю ОСОБА_1 було надіслано дану претензію/вимогу лише 13 травня 2021 року, проте на той час вже відбулось звернення стягнення на предмет іпотеки та 16 квітня 2021 року право власності зареєстровано на 1/10 частку предмета іпотеки за ТОВ «Аналітик фінанс», 27 квітня 2021 року - на 9/10 часток за ОСОБА_2 .

До того ж, слід звернути увагу, що ТОВ «Аналітик Фінанс», звертаючись на адресу ОСОБА_1 з вищевказаною претензією/вимогою, вказує на те, що ОСОБА_1 є спадкоємцем, яка прийняла спадщину на момент смерті боржника, тобто фактично цей факт не заперечує, що суперечить правовій позиції самого ж відповідача, викладеній у відзиві на позовну заяву, де він, як на підставу своїх заперечень, посилається на те, що ОСОБА_1 не надано належних доказів спільного проживання разом із спадкодавицею на час відкриття спадщини, а відтак, спадщину після смерті ОСОБА_4 позивачка не прийняла і цей факт є спірним.

Суд також приймає до уваги доводи позивачки про те, що під час звернення стягнення на предмет іпотеки ТОВ «Аналітик Фінанс» надало приватному нотаріусу Алейніковій К.Л. звіт про оцінку майна, складений з порушенням вимог нормативно-правових актів, що регулюють порядок проведення оцінки майна, з огляду на наступне.

Частиною першою статті 2 Закону України від 01 липня 2004 року № 1952-IV «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (далі - Закон № 1952-IV) передбачено, що державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних записів до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Відповідно до частини третьої статті 10 цього Закону визначено, що державний реєстратор, зокрема, встановлює відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями; перевіряє документи на наявність підстав для зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, зупинення державної реєстрації прав, відмови в державній реєстрації прав та приймає відповідні рішення; здійснює інші повноваження, передбачені цим Законом.

Частиною першої статті 10 Закону № 1952-IV визначено, що державним реєстратором є, окрім інших, нотаріус.

Згідно з частиною першої статті 11 Закону № 1952-IV державний реєстратор самостійно приймає рішення за результатом розгляду заяв про державну реєстрацію прав та їх обтяжень.

Відповідно до підпункту 3 пункту 61 Порядку № 1127 для державної реєстрації права власності на підставі договору іпотеки, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки також подаються відомості про вартість предмета іпотеки, визначену суб`єктом оціночної діяльності, станом на дату не раніше 90 днів до дня подання документів для проведення відповідної державної реєстрації.

Частиною першою статті 9 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» від 12 липня 2001 року № 2658-ІІІ встановлено, що методичне регулювання оцінки майна здійснюється у відповідних нормативно-правових актах з оцінки майна: положеннях (національних стандартах) оцінки майна, що затверджуються Кабінетом Міністрів України, методиках та інших нормативно-правових актах, які розробляються з урахуванням вимог положень (національних стандартів) і затверджуються Кабінетом Міністрів України або Фондом державного майна України.

Пунктом 1 Національного стандарту № 1 «Загальні засади оцінки майна і майнових прав», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 10 вересня 2003 року № 1440 (далі - Національний стандарт № 1), встановлено, що Національний стандарт 1 є обов`язковим для застосування під час проведення оцінки майна та майнових прав суб`єктами оціночної діяльності, а також особами, які відповідно до законодавства здійснюють рецензування звітів про оцінку майна.

Пунктом 50 Національного стандарту № 1 передбачено, що проведенню незалежної оцінки майна передує підготовчий етап, на якому здійснюється ознайомлення з об`єктом оцінки, характерними умовами угоди, для укладення якої проводиться оцінка.

Відповідно до статті 11 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну діяльність в Україні» від 12 липня 2001 року № 2658-ІІІ замовники оцінки повинні забезпечити доступ суб`єкта оціночної діяльності до майна, що підлягає оцінці на законних підставах, отримання ним необхідної та достовірної інформації про зазначене майно для проведення його оцінки.

Пунктом 51 Національного стандарту № 1 передбачено ознайомлення з об`єктом оцінки, збирання та оброблення вихідних даних та іншої інформації, необхідної для проведення оцінки.

Пунктом 56 зазначеного Національного стандарту № 1 передбачено, що звіт про оцінку майна, що складається у повній формі, повинен містити, зокрема, відомості про особистий огляд об`єкта оцінки (у разі неможливості особистого огляду - відповідні пояснення та обґрунтування застережень і припущень щодо використання результатів оцінки). Дотримання національних стандартів оцінки майна та інших нормативно-правових актів з оцінки майна під час її проведення, інші заяви, що є важливими для підтвердження достовірності та об`єктивності оцінки майна і висновку про його вартість.

Однак, особистий огляд житлового будинку за адресою: АДРЕСА_7 , жодними суб`єктами оціночної діяльності з числа, залучених ТОВ «Аналітик Фінанс» не здійснювався, до ОСОБА_3 ні ТОВ «Аналітик Фінанс», ані суб`єкти оціночної діяльності з проханням забезпечити доступ до вищезазначеного майна не зверталися, що свідчить про порушення вимог Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні», Національного стандарту № 1 та Національного стандарту № 2 під час проведення оцінки майна, яка буда здійснена на замовлення ТОВ «Аналітик Фінанс».

Така правова позиція узгоджується з правовими висновками, які викладені у постанові Верховного Суду від 15 жовтня 2020 року у справі № 917/628/17 та постанові Верховного Суду від 07 квітня 2021 року у справі № 753/3055/18.

Крім того, матеріали справи свідчать, що відповідно до наданих ТОВ «Аналітик Фінанс» документів вартість житлового будинку АДРЕСА_10 , становить 753 214 грн 00 коп (а. с. 91 т. 2).

Відповідно до рішення єдиного учасника ТОВ «ВІП ЕСТЕЙТ» № 26/04/21-1 від 26 квітня 2021 року вартість продажу житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , складає 280 000 грн (а. с. 92 т. 2).

Відповідно до пункту 2.1 розділу 2 договору купівлі-продажу часток житлового будинку від 27 квітня 2021 року, продаж Кривченкову 9/10 часток житлового будинку з надвірними будівлями за адресою: АДРЕСА_1 , вчинено за 252 000 грн.

Водночас згідно з п. 2.4 розділу 2 цього з договору балансова вартість житлового будинку згідно з довідкою № 27/04/21-1 від 27 квітня 2021 року, виданої ТОВ «Аналітик Фінанс», складає 753 214 грн 00 коп., без ПДВ, відповідно вартість 9/10 часток житлового будинку складає 677 892 грн 60 коп., без ПДВ (а. с. 56 - 57 т. 2).

У той же час, відповідно до довідки про найбільш вірогідну ціну продажу нерухомого майна від 03 вересня 2021 року, виданої на замовлення ОСОБА_3 , вартість житлового будинку АДРЕСА_10 , складає 1 300 000 грн 00 коп (а. с. 205 т. 2).

Тобто визначена ТОВ «Аналітик Фінанс» вартість спірного житлового будинку є заниженою.

За таких обставин наявні обгрунтовані підстави вважати, що під час проведення оцінки житлового будинку АДРЕСА_10 , здійсненої на замовлення ТОВ «Аналітик Фінанс», були допущені порушення вимог Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні», Національного стандарту № 1 та Національного стандарту № 2.

Отже, встановлені обставини дають суду підстави дійти висновку, що ТОВ «Аналітик Фінанс» надало для проведення державної реєстрації права власності неналежний пакет документів, та документи, які не відповідають вимогам чинного законодавства, що є порушенням норм Закону України «Про іпотеку», положень Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 року № 1127, та умов договору іпотеки № 014/2017/74/74391/1 від 11 серпня 2006 року, а відтак державна реєстрація права власності на предмет іпотеки за ТОВ «Аналітик Фінанс» проведена всупереч норм чинного законодавства.

На підставі вищевикладеного суд доходить висновку про наявність правових підстав для скасування рішення приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Алейнікової К.Л. про державну реєстрацію права власності на житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 , за ТОВ «Аналітик Фінанс».

Стосовно позовних вимог про витребування на користь позивачки з чужого незаконного володіння спірного майна суд виходить з наступного.

У статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) гарантується доступність на національному рівні засобу захисту, здатного втілити в життя сутність прав та свобод за Конвенцією, у якому б вигляді вони не забезпечувались у національній правовій системі. Засіб захисту, що вимагається статтею 13, має бути «ефективним» як у законі, так і на практиці, зокрема у тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (§ 75 рішення ЄСПЛ у справі «Афанасьев проти України» від 05 квітня 2005 року (заява № 38722/02)).

Відповідно до частини четвертої статті 13 Конституції України держава забезпечує захист прав усіх суб`єктів права власності і господарювання, соціальну спрямованість економіки. Усі суб`єкти права власності рівні перед законом.

Частиною четвертою статті 41 Конституції України гарантовано, що ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Відповідно до статті 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Згідно з частиною першою статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно зі статтею 330 ЦК України якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до статті 388 цього Кодексу майно не може бути витребуване у нього.

Тлумачення статті 330 ЦК України свідчить, що виникнення права власності у добросовісного набувача відбувається за таких умов: факт відчуження майна; майно відчужене особою, яка не мала на це права; відчужене майно придбав добросовісний набувач; відповідно до статті 388 ЦК України, майно, відчужене особою, яка не мала на це право, не може бути витребуване у добросовісного набувача.

Захист порушених прав особи, що вважає себе власником майна, яке було неодноразово відчужене, можливий шляхом пред`явлення віндикаційного позову до останнього набувача цього майна з підстав, передбачених статтями 387 та 388 ЦК України.

Відповідно до статті 387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

Частиною першою статті 388 ЦК України закріплено право власника на витребування майна від добросовісного набувача у випадку, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), лише у разі, якщо майно: 1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; 2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; 3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.

Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Згідно зі статтею 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав і обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

До складу спадщини входять усі права і обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, за виключенням тих прав і обов`язків, що зазначені у статті 1219 ЦК України (статті 1218, 1231 ЦК України).

Відповідно до частини другої статті 1220 ЦК України часом відкриття спадщини є день смерті особи, або день, з якого вона оголошується померлою.

Частиною першою статті 1268 ЦК України передбачено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Згідно з частиною третьою статті 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини (частина перша статті 1269 ЦК України).

Разом з тим, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (частина п`ята статті 1268 ЦК України).

Статтею 396 ЦК України встановлено, що особа, яка має речове право на чуже майно, має право на захист цього права відповідно до положень глави 29 ЦК України, у тому числі і на витребування цього майна від добросовісного набувача.

У спадкоємця, який у встановленому законом порядку прийняв спадщину, права володіння та користування спадковим майном виникають з часу відкриття спадщини. Такий спадкоємець може захищати свої порушені права володіння та користування спадковим майном відповідно до глави 29 ЦК України. Якщо у складі спадщини, яку прийняв спадкоємець, є нерухоме майно, право розпорядження нерухомим майном виникає в нього з моменту державної реєстрації цього майна (частина друга статті 1299 ЦК України).

Спадкоємець, який прийняв у спадщину нерухоме майно, ще до його державної реєстрації має право витребовувати це майно від його добросовісного набувача з підстав, передбачених статтею 388 ЦК України, зокрема у разі, якщо воно вибуло з володіння спадкодавця поза волею останнього.

Зазначене відповідає правовій позиції, висловленій Верховним Судом України у постанові від 23 січня 2013 року у справі № 6-164цс12.

Відповідно до частини першої статті 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину.

Частиною першою статті 1297 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.

Однак, відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину (частина третя статті 1296 ЦК України).

Отже, системне тлумачення зазначених норм права свідчить про те, що спадкоємець, який у встановленому законом порядку прийняв спадщину, є її власником з часу її відкриття, а документом для підтвердження права власності на спадкове майно є свідоцтво на спадщину, отримане в установленому законодавством порядку.

Проте відсутність реєстрації права власності відповідно до Закону України «Про реєстрацію речових прав на нерухому майно та їх обтяжень» не зумовлює позбавлення особи прав користування та володіння належним їй на праві власності майном.

Відповідно до статті 387 ЦК України власник має необмежене право витребувати майно із чужого незаконного володіння. Такі ж саме права має законний володілець майна.

За змістом статті 388 ЦК України майно, яке вибуло з володіння власника на підставі рішення суду, ухваленого щодо цього майна, але надалі скасованого, вважається таким, що вибуло з володіння власника поза його волею.

Статтею 396 ЦК України встановлено, що особа, яка має речове право на чуже майно, має право на захист цього права відповідно до положень глави 29 ЦК України, в тому числі і на витребування цього майна від добросовісного набувача.

При цьому необхідно враховувати, що у спадкоємця, який у встановленому законом порядку прийняв спадщину, права володіння та користування спадковим майном виникають з часу відкриття спадщини. Такий спадкоємець може захищати свої порушені права володіння та користування спадковим майном відповідно до глави 29 ЦК України. Якщо у складі спадщини, яку прийняв спадкоємець, є нерухоме майно, право розпорядження нерухомим майном виникає в нього з моменту державної реєстрації цього майна (частина друга статті 1299 ЦК України). Спадкоємець, який прийняв у спадщину нерухоме майно, ще до його державної реєстрації має право витребовувати це майно від його добросовісного набувача з підстав, передбачених статтею 388 ЦК України, зокрема у разі, якщо воно вибуло з володіння спадкодавця поза волею останнього.

Такий правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду України від 23 січня 2013 року у справі № 6-164цс12, від 06 липня 2016 року у справі № 6-3095цс15.

У пункті 114 постанови від 14 листопада 2018 року у справі №183/1617/16-ц (провадження № 14-208цс18) Велика Палата Верховного Суду звернула увагу на те, що метою віндикаційного позову є забезпечення введення власника у володіння майном, якого він був незаконно позбавлений. У випадку позбавлення власника володіння нерухомим майном зазначене введення полягає у внесенні запису про державну реєстрацію за власником права власності на нерухоме майно. У пунктах 83-86 згаданої постанови Велика Палата Верховного Суду зазначила, що право чи інтерес мають бути захищені судом у належний спосіб, який є ефективним. Також Велика Палата Верховного Суду зазначила, що задоволення вимоги про витребування майна з незаконного володіння особи, за якою воно зареєстроване на праві власності, відповідає речово-правовому характеру віндикаційного позову та призводить до ефективного захисту прав власника. Власник з дотриманням вимог статей 387 і 388 ЦК України може витребувати належне йому майно від особи, яка є останнім його набувачем, незалежно від того, скільки разів це майно було відчужене до того, як воно потрапило у володіння останнього набувача. Для такого витребування оспорювання правочинів щодо спірного майна і документів, що посвідчують відповідне право, не є ефективним способом захисту права власника.

Отже, правова мета віндикаційного позову полягає у поверненні певного майна законному власнику як фактично, тобто у його фактичне володіння, так і у власність цієї особи, тобто шляхом відновлення відповідних записів у державних реєстрах.

Витребування спірного майна на користь позивачки у цій справі містить легітимну мету та є необхідним у демократичному суспільстві, оскільки її з порушенням вимог закону було позбавлено права на спадкове майно.

Цей висновок також був неодноразово підтриманий Великою Палатою Верховного Суду, зокрема у постановах: від 05 грудня 2018 року (справа № 522/2110/15-ц, провадження № 14-247цс18 та справа № 522/2201/15-ц, № 14-179цс18), від 15 травня 2019 року (справа № 522/7636/14-ц, провадження № 14-636цс18).

Матеріали справи свідчать, що ОСОБА_1 після смерті її матері ОСОБА_4 фактично набула у спадщину житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 , з моменту відкриття спадщини, тобто з 26 червня 2010 року саме ОСОБА_3 є власником спірного будинку.

Однак, звернувшись до приватного нотаріуса із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину після смерті її матері позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва на житловий будинок АДРЕСА_10 .

Відповідно до наявної в матеріалах справи копії постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії № 2345/02-31 від 30 вересня 2021 року ОСОБА_3 , зареєстрованій за адресою: АДРЕСА_4 , було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на житловий будинок АДРЕСА_1 , який належав померлій ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , яка була зареєстрована в АДРЕСА_4 у зв`язку із тим, що право власності спадкодавця припинено 22 квітня 2021 року, оскільки в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно власником зазначеного нерухомого майна є ТОВ «Аналітик фінанс» (1/10 часток) та ОСОБА_2 (9/10 часток) (а. с. 263 т. 3).

Відтак позивачка не має можливості реалізувати своє спадкове право.

Враховуючи, що спірний житловий будинок вибув з володіння власника поза її волею, внаслідок застосування ТОВ «Аналітик фінанс» позасудового способу звернення стягнення на предмет іпотеки, здійсненого з порушенням вимог чинного законодавства України та подальшого продажу 9/10 часток спірного будинку третій особі, суд доходить висновку, що позивачкою обрано належний спосіб захисту її порушеного права та, відповідно, про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог про витребування на користь ОСОБА_3 з чужого незаконного володіння ОСОБА_2 9/10 (дев`ять десятих) часток житлового будинку з надвірними будівлями, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 .

Щодо вимоги про визнання за ОСОБА_3 права власності на житловий будинок з надвірними будівлями, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 суд вважає за необхідне зазначити наступне.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 09 листопада 2021 року у справі № 466/8649/16-ц (пункти 84 - 87) звернуто увагу на те, що відповідно до усталеної практики Великої Палати Верховного Суду якщо позивач вважає, що його право порушене тим, що право власності зареєстроване за відповідачем, то належним способом захисту є віндикаційний позов, оскільки його задоволення, тобто рішення суду про витребування нерухомого майна із чужого незаконного володіння, є підставою для внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 07 листопада 2018 року у справі № 488/5027/14-ц (провадження № 14-256цс18) зазначено, що метою віндикаційного позову є забезпечення введення власника у володіння майном, якого він був незаконно позбавлений. У випадку позбавлення власника володіння нерухомим майном означене введення полягає у внесенні запису про державну реєстрацію за власником права власності на нерухоме майно (див. принцип реєстраційного підтвердження володіння нерухомістю у пункті 89 постанови Великої Палати Верховного Суду від 4 липня 2018 року у справі № 653/1096/16-ц).

Функцією державної реєстрації права власності є оголошення належності нерухомого майна певній особі (особам). Гарантування державою об`єктивності, достовірності, повноти відомостей про зареєстровані права на нерухоме майно та їх обтяження й обов`язковість державної реєстрації прав у Державному реєстрі прав є загальними засадами цієї реєстрації (пункт 1 частини першої статті 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»).

Однією з підстав державної реєстрації права власності на нерухоме майно є рішення суду, яке набрало законної сили, щодо права власності на це майно (пункт 9 частини першої статті 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»).

Цей припис слід розуміти так, що рішення суду про витребування з незаконного володіння відповідача нерухомого майна саме по собі є підставою для внесення до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запису про державну реєстрацію за позивачем права власності на нерухоме майно, зареєстроване у цьому реєстрі за відповідачем.

Вищевикладене узгоджується з правовою позицією, висловленою у постанові Верховного Суду від 13 січня 2022 у справі № 910/17650/19.

У пунктах 142, 146, 147 постанови Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 183/1617/16-ц (провадження № 14-208цс18) вказано, що метою віндикаційного позову є забезпечення введення власника у володіння майном, якого він був незаконно позбавлений. У випадку позбавлення власника володіння нерухомим майном означене введення полягає у внесенні запису про державну реєстрацію за власником права власності на нерухоме майно (принцип реєстраційного підтвердження володіння нерухомістю). Задоволення вимоги про витребування нерухомого майна з незаконного володіння особи, за якою воно зареєстроване на праві власності, відповідає речово -правовому характеру віндикаційного позову та призводить до ефективного захисту прав власника. У тих випадках, коли має бути застосована вимога про витребування майна з чужого незаконного володіння, вимога власника про визнання права власності чи інші його вимоги, спрямовані на уникнення застосування приписів статей 387 і 388 ЦК України, є неефективними. Власник з дотриманням вимог статей 387 і 388 ЦК України може витребувати належне йому майно від особи, яка є останнім його набувачем, незалежно від того, скільки разів це майно було відчужене до того, як воно потрапило у володіння останнього набувача. Для такого витребування оспорювання наступних рішень органів державної влади чи місцевого самоврядування, договорів, інших правочинів щодо спірного майна і документів, що посвідчують відповідне право, не є ефективним способом захисту права власника.

У випадку позбавлення власника володіння нерухомим майном означене введення полягає у внесенні запису про державну реєстрацію за власником права власності на нерухоме майно, а функцією державної реєстрації права власності є оголошення належності нерухомого майна певній особі (особам). Рішення суду про витребування з володіння відповідача нерухомого майна саме по собі є підставою для внесення до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запису про державну реєстрацію за позивачем права власності на нерухоме майно; такий запис вноситься у разі, якщо право власності на нерухоме майно зареєстроване саме за відповідачем, а не за іншою особою.

Близькі за змістом висновки наведені, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 07 листопада 2018 року у справі № 488/5027/14-ц (провадження № 14-256 цс 18, пункти 95- 98), від 14 листопада 2018 року у справі № 183/1617/16 (провадження № 14-208цс18, пункти 85, 86, 115), від 19 травня 2020 року у справі № 916/1608/18 (провадження № 12-135гс19, пункт 80), від 30 червня 2020 року у справі № 19/028-10/13 (провадження № 12-158гс19, пункт 10.29), від 22 червня 2021 року у справі № 200/606/18 (провадження № 14-125цс20, пункти 63, 74) та інших.

Отже, враховуючи зазначені вище висновки, викладені в постановах Верховного Суду, позовні вимоги про визнання за ОСОБА_3 права власності на житловий будинок з надвірними будівлями, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 , задоволенню не підлягають.

Водночас позивачка не позбавлена права звернутися до суду за захистом свого права як спадкоємиці шляхом визнання права власності в порядку спадкування із залученням до участі у справі справи кола спадкоємців у якості співвідповідачів та встановленням судом під час судового розгляду відповідних обставин.

Разом із тим, що стосується пред`явлення позовних вимог до приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Алейнікової К.Л., то суд виходить з наступного.

Позивачка заявила вимогу до приватного нотаріуса як до співвідповідача.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (частини перша та третя статті 13 ЦПК України у редакції, чинній з 15 грудня 2017 року; близькі за змістом приписи були викладені у частинах першій і третій статті 12 ЦПК України у редакції, що була чинною до 15 грудня 2017 року).

Здатність особисто здійснювати цивільні процесуальні права та виконувати свої обов`язки в суді (цивільна процесуальна дієздатність) мають фізичні особи, які досягли повноліття, а також юридичні особи (частина перша статті 47 ЦПК України у редакції, чинній з 15 грудня 2017 року; частина перша статті 29 ЦПК України у редакції, чинній до цієї дати).

Згідно з вимогами до форми та змісту позовної заяви вона повинна, зокрема, містити ім`я (найменування) відповідача, а також зміст позовних вимог (пункти 2 і 3 частини другої статті 119 ЦПК України у редакції, чинній на час звернення позивачки до суду).

Позивачем і відповідачем можуть бути, зокрема, фізичні і юридичні особи (частина друга статті 48 ЦПК України у редакції, чинній з 15 грудня 2017 року; частина друга статті 30 ЦПК України у редакції, чинній до цієї дати).

Пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному ЦПК України. За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача. Тобто, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи, а не на стадії відкриття провадження (див. постанови Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц (пункт 41), від 20 червня 2018 року у справі № 308/3162/15-ц (пункт 49), від 21 листопада 2018 року у справі № 127/93/17-ц (пункт 50), від 12 грудня 2018 року у справі № 372/51/16-ц (пункт 31.4), від 12 грудня 2018 року у справі № 570/3439/16-ц (пункт 37, 54), від 30 січня 2019 року у справі № 552/6381/17 (пункт 38), від 13 березня 2019 року у справі № 757/39920/15-ц (пункт 31), від 27 березня 2019 року у справі № 520/17304/15-ц (пункт 63)).

Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу на те, що у подібних з цією справах за позовом іпотекодавця до державного реєстратора спірні правовідносини виникають здебільшого саме між позивачем та іпотекодержателем через невиконання договірних зобов`язань і реалізацію прав іпотекодержателя щодо предмета іпотеки - нерухомого майна позивача.

Такі правові висновки викладені в постановах від 17 квітня 2018 року у справі № 815/6956/15, від 24 квітня 2018 року у справі № 825/478/17, від 29 травня 2018 року у справі № 826/19487/14, від 30 травня 2018 року у справі № 826/9417/16, від 6 червня 2018 року у справі № 804/3509/17, від 16 жовтня 2018 року у справі № 804/14296/15, від 14 листопада 2018 року № 826/1656/18, від 12 грудня 2018 року у справі № 372/51/16-ц).

Спір про скасування рішення, запису щодо державної реєстрації речового права на нерухоме майно треба розглядати як спір, пов`язаний із порушенням цивільних прав позивача на нерухоме майно іншою особою, за якою зареєстроване речове право на це майно. Належним відповідачем у такій справі є особа, право на майно якої оспорюється та щодо якої здійснено аналогічний запис у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, що узгоджується з правовими висновками, викладеними в постановах Великої Палати Верховного Суду від 4 вересня 2018 року у справі № 823/2042/16 (пункт 36), від 16 січня 2019 року у справі № 755/9555/18 (пункт 25), від 21 серпня 2019 року у справі № 805/2857/17-а, від 15 січня 2020 року у справі № 587/2326/16-ц (пункт 24), від 26 лютого 2020 року у справі № 287/167/18-ц (пункт 52).

Суд вважає, що зміст і характер відносин між учасниками справи, встановлені судом підтверджують, що спір у позивачки виник саме з TOB «Аналітик Фінанс» та ОСОБА_2 щодо визнання зобов`язання припиненими, державної реєстрації права власності нерухомого майна. Фізична особа, яка досягла повноліття, у цивільному процесі може бути стороною саме як така особа, а не як нотаріус, державний реєстратор тощо.

Отже позовна вимога про визнання незаконною та скасування державної реєстрації права власності на спірне майно не можуть бути звернені до приватного нотаріуса, яку позивачка визначила співвідповідачем. Державний реєстратор, зокрема і приватний нотаріус, зобов`язаний виконати рішення суду щодо скасування державної реєстрації речового права або його обтяження незалежно від того, чи був цей реєстратор залучений до участі у справі третьою особою, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, чи не був залучений.

Встановивши, що позов заявлений до неналежного відповідача та відсутні визначені процесуальним законом підстави для заміни неналежного відповідача належним, суд відмовляє у позові до такого відповідача (див. постанови Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц (пункт 40), від 21 листопада 2018 року у справі № 127/93/17-ц (пункт 50), від 12 грудня 2018 року у справі № 570/3439/16-ц (пункт 37, 54), від 12 грудня 2018 року у справі № 372/51/16-ц (пункт 31.10), від 30 січня 2019 року у справі № 552/6381/17 (пункт 39)).

З огляду на те, що позивачка заявила позов також до неналежного співвідповідача -приватного нотаріуса Алейнікової К.Л., позовні вимоги щодо неї задоволенню не підлягають.

Вищевикладене також узгоджується з правовим висновком, викладеним у постанові Великої Палати Верховного Суду від 01 квітня 2020 року у справі № 520/13067/17 (провадження № 14-397 цс 19).

Щодо заяви ТОВ «Аналітик Фінанс» про застосування наслідків спливу позовної давності слід зазначити таке.

Заява ТОВ «Аналітик Фінанс» мотивована тим, що оскільки строк пред`явлення вимог кредиторами до спадкоємців ОСОБА_4 сплинув 27 грудня 2011 року, то, на думку ТОВ «Аналітик Фінанс», строки позовної давності для пред`явлення позовних вимог сплинули 27 грудня 2014 року.

Відповідно до статей 15, 16 ЦПК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання; кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Частиною першою статті 4 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Також кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Відтак, зазначена норма визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорене право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язано з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспоренні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи. Таким чином, порушення, невизнання або оспорення суб`єктивного права є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк , у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

За змістом статті 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Згідно з частиною першою статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа дізналася або могла дізнатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (пункт 1 статті 32 цієї Конвенції), наголошує, що механізм застосування позовної давності повинен бути достатньо гнучким, тобто як правило, він мусить допускати можливість зупинення, переривання та поновлення строку позовної давності, а також корелювати із суб`єктивним фактором, а саме обізнаністю потенційного позивача про факт порушення його права (пункти 62, 66 Рішення від 20 грудня 2007 року за заявою № 23890/02 у справі «Фінікарідов проти Кіпру»). З урахуванням особливостей конкретних правовідносин початок перебігу позовної давності може бути пов`язаний з різними юридичними фактами та їх оцінкою уповноваженою особою.

Вперше про факт порушення своїх прав ОСОБА_3 дізналася 05 травня 2021 року, коли на територію домоволодіння, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , та безпосередньо в житловий будинок прийшли невідомі особи, які назвалися представниками ТОВ « Аналітик Фінанс» та заявили про свої права на житловий будинок. У зв`язку із чим було подано заяву до правоохоронних органів та відомості за даним фактом було внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань.

Отже, з вищезазначеного вбачається, що до 05 травня 2021 року відповідні обставини були відсутні та, відповідно, у ОСОБА_3 були відсутні будь-які підстави вважати, що її право порушене, не визнається або оспорюється якимось чином, а, відтак, звертатися до суду з відповідними позовом до того часу у ОСОБА_3 не було жодних правових підстав. А тому, з цієї дати, остання дізналася або могла дізнатися про порушення своїх прав.

Відтак суд вважає, що строк звернення до суду з позовом не є пропущеним.

Наведене що свідчить про відсутність правових підстав для застосування наслідків спливу позовної давності, тому заява ТОВ «Аналітик Фінанс» задоволенню не підлягає.

Cтаттею 5 ЦПК України визначено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Закріплений статтею 13 ЦПК України принцип диспозитивності цивільного судочинства передбачає, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Частиною третьою статті 12 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом

Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (частина перша, друга статті 81 ЦПК України).

Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно з практикою ЄСПЛ змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і, відповідно, правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно приводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.

Справедливість судового рішення вимагає, аби такі рішення достатньою мірою висвітлювали мотиви, на яких вони ґрунтуються. Межі такого обов`язку можуть різнитися залежно від природи рішення і мають оцінюватись у світлі обставин кожної справи. Національні суди, обираючи аргументи та приймаючи докази, мають обов`язок обґрунтувати свою діяльність шляхом наведення підстав для такого рішення. Таким чином, суди мають дослідити основні доводи (аргументи) сторін та з особливою прискіпливістю й ретельністю - змагальні документ, що стосуються прав та свобод, гарантованих Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод.

Рішенням Європейського суду з прав людини від 19 квітня 1993 року у справі «Краска проти Швейцарії» встановлено: «Ефективність справедливого розгляду досягається тоді, коли сторони процесу мають право представити перед судом ті аргументи, які вони вважать важливими для справи. При цьому такі аргументи мають бути «почуті», тобто ретельно розглянуті судом. Іншими словами, суд має обов`язок провести ретельний розгляд подань, аргументів та доказів, поданих сторонами».

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення («Серявін та інші проти України» (Seryavin and Others v. Ukraine) від 10 лютого 2010 року, заява № 4909/04).

Суд враховує вимоги статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини зазначені в рішенні у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, № 303А, п. 2958. Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.

Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (PRONINA v. UKRAINE, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

На підставі вищевикладеного, повно та всебічно дослідивши наявні у справі докази, надавши їм оцінку, суд доходить висновку, що позовні вимоги, які пред`явлені до належних відповідачів, є обґрунтованими та підлягають задоволенню частково.

Питання про розподіл судових витрат між сторонами суд вирішує відповідно до положень статті 141 ЦПК України.

Згідно частини першої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду (частина третя статті 133 ЦПК України).

Що стосується витрат на професійну правничу допомогу, то суд виходить з такого.

Згідно з положеннями статей 137 ЦПК України розмір витрат на професійну правничу допомогу, що підлягає розподілу між сторонами за результатом розгляду справи, визначається відповідно до умов договору про надання правничої допомоги та встановлюється на підставі наступних доказів: детального опису робіт та послуг, виконаних (наданих) адвокатом у рамках надання правничої допомоги по певній справі; доказів вартості робіт (послуг) адвоката, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; детального опису витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги витрат адвоката; доказів здійснення витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Відповідно до позиції Верховного Суду від 09 червня 2020 року по справі №466/9758/16-ц та від 15 квітня 2020 року по справі №199/3939/18-ц, аналізовані витрати сторони судового процесу мають бути документально підтверджені та доведені. Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі, на підтвердження цих обставин до суду повинні бути надані: договір про надання правової допомоги, який повинен містити детальний опис послуг, що надаються, їхню вартість, порядок обчислення гонорару адвоката (фіксований розмір або погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо; документи, що містять детальний опис робіт та послуг, виконаних (наданих) адвокатом у рамках справи відповідно до умов договору (акти виконаних робіт або наданої допомоги, специфікації витраченого часу адвоката тощо); оформлені у встановленому законом порядку документи, що свідчать про здійснення оплати гонорару адвоката та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги на підставі договору (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку, касові чеки або інший банківський документ, що підтверджує здійснення оплати послуг адвоката в рамках конкретної справи). Відповідно до закріпленого на законодавчому рівні принципу співмірності, розмір витрат на послуги адвоката при їхньому розподілі визначається з урахуванням складності справи, часу, витраченого адвокатом на надання правничої допомоги, обсягу наданих послуг та виконаних робіт, ціни позову, а також значення справи для сторони. Ґрунтуючись на вказаному принципі, при здійсненні дослідження та оцінки наданих сторонами доказів суд враховує, зокрема, пов`язаність витрат на правову допомогу з розглядом справи, обґрунтованість витрат та їхню пропорційність до предмета спору.

Крім того, у вказаних вище постановах Верховний Суд зазначає, що при визначенні розміру витрат на правничу допомогу на підставі поданих сторонами доказів, суд має виходити з критеріїв: їхньої реальності (тобто встановлення їхньої дійсності та необхідності); розумності їхнього розміру (виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін).

Аналогічні критерії застосовуються Європейським судом з прав людини при визначенні розміру справедливої компенсації потерпілій стороні на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зазначений підхід ілюструється у рішеннях ЄСПЛ від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (§ 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (§ 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (§ 95). Насамкінець варто зауважити, що чинне процесуальне законодавство не обмежує сторін спору жодними нормативними рамками у контексті очікуваного розміру компенсації їхніх витрат, пов`язаних із правничою допомогою адвоката.

Отже, за умови дотримання визначеної законом процедури попереднього визначення суми судових витрат, а також порядку подання необхідного об`єму доказів на підтвердження понесених витрат, є підстави для відшкодування витрат на правничу допомогу в повному розмірі. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу та розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

На даний час матеріали справи не містять акту прийому-передачі виконаних робіт, суду не надано доказів на підтвердження фактичного понесення таких витрат.

Водночас суд враховує позицію сторони позивача про те, що на виконання вимог частини восьмої статті 141 ЦПК України докази в обгрунтування понесених ОСОБА_3 витрат на правничу допомогу у зв`язку із розглядом справи будуть надані протягом 5 (п`яти) днів після ухвалення рішення суду.

За таких обставин підстав для вирішення питання щодо розподілу витрат на професійну правничу допомогу наразі суд не вбачає.

Відповідно до частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Понесені позивачем судові витрати документально підтверджено квитанцією № 15861 від 11 травня 2021 року про сплату судового збору (а. с. 1 т.1).

Оскільки позовні вимоги задоволено частково, а саме, три вимоги немайнового характеру та одна вимога майнового характеру, розмір судового збору за яку був визначений виходячи з вартості спірного майна, зазначеного в договорі купівлі-продажу, відповідно до частини першої статті 141 ЦПК України, з відповідачів ТОВ «Аналітик Фінанс», ОСОБА_2 на користь позивачки підлягають стягненню понесені документально підтверджені судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 6 372 гривні 00 копійок, в рівних частках, тобто по 3 186 гривень 00 копійок, з кожного ТОВ «Аналітик Фінанс», ОСОБА_2 .

Керуючись статтями 264, 265, 268 ЦПК України, суд -

в и р і ш и в:

Позовні вимоги ОСОБА_3 до товариства з обмеженою відповідальністю «Аналітик Фінанс», ОСОБА_2 , приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Алейнікової Катерини Леонідівни про визнання зобов`язань припиненими, скасування рішення державного реєстратора, витребування із чужого незаконного володіння нерухомого майна, визнання права власності - задовольнити частково.

Визнати припиненими зобов`язання за кредитним договором № 014/2017/74/74391 від 11 серпня 2006 року, укладеному між ОСОБА_4 та Акціонерним поштово - пенсійним банком «Аваль».

Визнати припиненою іпотеку за договором іпотеки № 014/2017/74/74391/1 від 11 серпня 2006 року, укладеному між ОСОБА_4 та Акціонерним поштово - пенсійним банком «Аваль».

Скасувати рішення державного реєстратора - приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Алейнікової Катерини Леонідівни про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 57795817 від 22 квітня 2021 року про державну реєстрацію права власності на житловий будинок з надвірними будівлями, розташований за адресою: АДРЕСА_1 за товариством з обмеженою відповідальністю «Аналітик Фінанс» (ідентифікаційний номер юридичної особи 43520972).

Витребувати на користь ОСОБА_3 з чужого незаконного володіння ОСОБА_2 9/10 (дев`ять десятих) часток житлового будинку з надвірними будівлями, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101).

В іншій частині у задоволенні позовних вимог - відмовити.

Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю «Аналітик Фінанс», ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 витрати по сплаті судового збору у розмірі 6 372 (шість тисяч триста сімдесят дві) гривні 00 копійок, по 3 186 (три тисячі сто вісімдесят шість) гривень 00 копійок з кожного.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до суду апеляційної інстанції шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених участині другійстатті 358 Цивільного процесуального кодексу України.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_10 , адреса місця реєстрації: АДРЕСА_6 .

Відповідач - товариство з обмеженою відповідальністю «Аналітик Фінанс», ідентифікаційний номер юридичної особи 43520972, адреса місцезнаходження: 01054, м. Київ, вул. Дмитрівська, буд. 56-А, офіс 26.

Відповідач - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_11 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_10 , адреса місця реєстрації: АДРЕСА_11 .

Відповідач - приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Алейнікова Катерина Леонідівна, адреса місцезнаходження: 61003, м. Харків, майдан Конституції, 1, під`їзд 4.

З текстом рішення можна ознайомитись в Єдиному державному реєстрі судових рішень за посиланням http://reyestr.court.gov.ua.

Повний текст судового рішення складено 21 жовтня 2022 року.

Суддя В.М. Яковлева