печерський районний суд міста києва
Справа № 757/9684/18-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 листопада 2022 року

Печерський районний суд м. Києва в складі:

головуючого: судді Григоренко І.В.,

при секретарі: Сестро-Животовській А.В.,

за участю:

позивача: не з`явився,

представника відповідача-1: не з`явився,

представника відповідача-2: не з`явився,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Київської міської ради, Печерської районної в місті Києві державної адміністрації про визнання права власності за набувальною давністю, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до Печерського районного суду м. Києва з позовом до Київської міської ради (далі - відповідач-1, Київміськрада), Печерської районної в місті Києві державної адміністрації (далі - відповідач-2, Печерська райдержадміністрація), в якому просить визнати за ним право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 , загальною площею 50,82 кв.м.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що відповідно до договору дарування квартири від 01.08.1997 року, посвідченого Приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Смірновою Т.Ю. за реєстровим № 4755, ОСОБА_2 подарувала йому 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 , яка належала їй на підставі Свідоцтва про право власності на житло, виданого Відділом приватизації Державного житлового фонду Печерського району 28.10.1994 року за № 3239, зареєстрованого в Київському міському бюро технічної інвентаризації 01.11.1994 року в реєстровій книзі за № 2168. Інша 1/2 частина спірної квартири належана сину ОСОБА_2 - ОСОБА_3 , який є його двоюрідним дядьком, що підтверджується рішенням Печерського районного суду м. Києва від 09.03.2017 року у справі № 757/2303/17-ц. Крім того, на підставі розпорядження Печерської районної державної адміністрації м. Києва від 26.11.1997 року № 1129 він призначений опікуном недієздатного ОСОБА_3 . Вказує, що ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 помер та з моменту смерті останнього, позивач відкрито, безперервно, добросовісно користується усією квартирою АДРЕСА_1 . За таких обставин, посилаючись на положення ч.ч. 1, 4 ст. 344 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), просить визнати за ним право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 , загальною площею 50,82 кв.м.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 21.02.2018 року справу було передано судді Печерського районного суду м. Києва Кирилюк (Григоренко) І.В.

Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 26.02.2018 року в порядку загального позовного провадження відкрито провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Київської міської ради, Печерської районної в місті Києві державної адміністрації про визнання права власності за набувальною давністю, та підготовче засідання у справі призначено на 02.04.2018 року.

Протокольною ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 02.04.2018 року, у зв`язку із неявкою учасників справи, щодо яких відсутні відомості про вручення їм повідомлення про дату, час і місце судового засідання, відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 198, п. 1 ч. 2 ст. 223 ЦПК України, підготовче засідання було відкладено до 03.05.2018 року.

03.05.2018 року справу знято зі складу у зв`язку із перебуванням головуючого судді на лікарняному та підготовче засідання призначено 23.05.2018 року.

Протокольною ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 23.05.2018 року, у зв`язку із неявкою учасників справи, щодо яких відсутні відомості про вручення їм повідомлення про дату, час і місце судового засідання, відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 198, п. 1 ч. 2 ст. 223 ЦПК України, підготовче засідання було відкладено до 05.07.2018 року.

Протокольною ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 05.07.2018 року, у зв`язку із неявкою учасників справи, щодо яких відсутні відомості про вручення їм повідомлення про дату, час і місце судового засідання, відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 198, п. 1 ч. 2 ст. 223 ЦПК України, підготовче засідання було відкладено до 04.09.2018 року.

04.09.2018 року справу знято зі складу у зв`язку із перебуванням головуючого судді на лікарняному та підготовче засідання призначено 08.10.2018 року.

Протокольною ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 08.10.2018 року у зв`язку із задоволенням клопотання представника відповідача-2, відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 198, п. 2 ч. 2 ст. 223 ЦПК України, підготовче засідання було відкладено до 28.11.2018 року.

28.11.2018 року справу знято зі складу у зв`язку із перебуванням головуючого судді на лікарняному та підготовче засідання призначено 17.01.2019 року.

17.01.2019 року справу знято зі складу у зв`язку із зайнятістю головуючого судді в розгляді іншої справи та підготовче засідання призначено 15.04.2019 року.

15.04.2019 року справу знято зі складу у зв`язку із перебуванням головуючого судді у відпустці та підготовче засідання призначено 23.10.2019 року.

Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 23.10.2019 року закрито підготовче провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Київської міської ради, Печерської районної в місті Києві державної адміністрації про визнання права власності за набувальною давністю, та справу призначено до розгляду по суті в загальному позовному провадженні на 11.02.2020 року.

Протокольною ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 11.02.2020 року, у зв`язку із неявкою учасників справи, щодо яких відсутні відомості про вручення їм повідомлення про дату, час і місце судового засідання, відповідно п. 1 ч. 2 ст. 223 ЦПК України, розгляд справи в судовому засіданні було відкладено до 04.06.2020 року.

Протокольною ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 04.06.2020 року, у зв`язку із неявкою учасників справи, щодо яких відсутні відомості про вручення їм повідомлення про дату, час і місце судового засідання, відповідно п. 1 ч. 2 ст. 223 ЦПК України, судове засідання було відкладено до 15.10.2020 року.

15.10.2020 року справу знято зі складу у зв`язку із перебуванням головуючого судді на лікарняному та судове засідання призначено 25.01.2021 року.

Протокольною ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 25.01.2021 року за клопотанням позивача приєднано до матеріалів справи Інформаційну довідку з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна № 227837281 від 12.10.2020 року, та у зв`язку із неявкою учасників справи, щодо яких відсутні відомості про вручення їм повідомлення про дату, час і місце судового засідання, відповідно п. 1 ч. 2 ст. 223 ЦПК України, розгляд справи в судовому засіданні було відкладено до 28.04.2021 року.

27.04.2021 року на адресу Печерського районного суду м. Києва від відповідача-1 надійшла заява про направлення копії позовної заяви з додатками.

Протокольною ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 28.04.2021 року, у зв`язку із першою неявкою позивача, повідомленого про дату, час і місце судового засідання, відповідно п. 2 ч. 2 ст. 223 ЦПК України, розгляд справи в судовому засіданні було відкладено до 21.09.2021 року.

21.09.2021 року справу знято зі складу у зв`язку із перебуванням головуючого судді на лікарняному та судове засідання призначено 21.12.2021 року.

21.12.2021 року на адресу Печерського районного суду м. Києва від позивача надійшла заява про проведення судового засідання, призначеного на 21.12.2021 року, без фіксування технічними засобами.

Протокольною ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 21.12.2021 року, у зв`язку із неявкою учасників справи, щодо яких відсутні відомості про вручення їм повідомлення про дату, час і місце судового засідання, відповідно п. 1 ч. 2 ст. 223 ЦПК України, розгляд справи в судовому засіданні було відкладено до 14.04.2022 року.

Протокольною ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 14.04.2022 року, у зв`язку із неявкою учасників справи, щодо яких відсутні відомості про вручення їм повідомлення про дату, час і місце судового засідання, відповідно п. 1 ч. 2 ст. 223 ЦПК України, розгляд справи в судовому засіданні було відкладено до 08.11.2022 року.

08.11.2022 року на адресу Печерського районного суду м. Києва від позивача надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, в якій останній просив позов задовольнити.

В судове засідання 08.11.2022 року учасники справи не з`явились, про дату, час і місце судового засідання повідомлені належним чином, в тому числі, з використанням засобів мобільного зв`язку, електронною поштою та шляхом публікації оголошення на веб-порталі судової влади України.

Частиною 1 ст. 223 ЦПК України встановлено, що неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Оскільки учасники справи були належним чином повідомлені про розгляд справи, проте в судове засідання не з`явилися, про причини неявки не повідомили, а позивач у заяві від 08.11.2022 року просив розглядати справу за його відсутності, суд дійшов висновку про розгляд справи за відсутності учасників справи.

Дослідивши письмові докази у справі у їх сукупності, всебічно та повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню, враховуючи наступне.

Суд встановив, що відповідно до Свідоцтва про право власності на житло від 28.10.1994 року, виданого Відділом приватизації Державного житлового фонду Печерського району на підставі розпорядження (наказу) від 28.10.1994 року за № 3239, квартира АДРЕСА_1 , загальною площею 50,82 кв.м., належала ОСОБА_2 та члену її сім`ї - ОСОБА_3 в рівних долях (а. с. 12).

Згідно договору дарування квартири від 01.08.1997 року, посвідченого Приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Смірновою Т.Ю. за реєстровим № 4755, ОСОБА_2 подарувала ОСОБА_1 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 , яка належала їй на підставі Свідоцтва про право власності на житло, виданого Відділом приватизації Державного житлового фонду Печерського району 28.10.1994 року за № 3239, зареєстрованого в Київському міському бюро технічної інвентаризації 01.11.1994 року в реєстровій книзі за № 2168 (а. с. 15).

Розпорядженням Печерської районної державної адміністрації м. Києва від 26.11.1997 року № 1129 ОСОБА_1 призначений опікуном недієздатного ОСОБА_3 (а. с. 13).

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 помер, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 , виданого Відділом реєстрації смерті у м. Києві 18.12.2000 року, актовий запис № 16243 (а. с. 11).

Відповідно до інформаційної довідки Комунального підприємства «Київське міське бюро технічної інвентаризації» від 31.05.2017 року КВ-2017 № 20398, квартира АДРЕСА_1 на праві власності зареєстрована за: 1/2 частина - ОСОБА_3 на підставі Свідоцтва про право власності на житло від 28.10.1994 року, виданого Відділом приватизації Державного житлового фонду Печерського району на підставі розпорядження (наказу) від 28.10.1994 року за № 3239 та 1/2 частина - ОСОБА_1 на підставі договору дарування квартири від 01.08.1997 року, посвідченого Приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Смірновою Т.Ю. за реєстровим № 4755 (а. с. 17).

Згідно Довідки Печерської районної в місті Києві державної адміністрації від 07.06.2017 року № 68019--790-06, станом на 15.12.2000 року в квартирі АДРЕСА_1 значилися реєстрованими: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрований з 30.06.1977 року; ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстрована з 17.04.2001 року; ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , зареєстрована з 28.09.2004 року; ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , зареєстрований з 28.03.2000 року та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , зареєстрована з 17.04.2001 року (а. с. 18).

Статтею 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом.

Як визначено у ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст. 15 ЦПК України, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи що виникають із цивільних, земельних, трудових, сімейних , житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Як визначено у ч. 1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до ч. 1 ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Положеннями ст. 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Статтею 181 ЦК України визначено, що до нерухомих речей (нерухоме майно, нерухомість) належать земельні ділянки, а також об`єкти, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення.

Згідно ст. 182 ЦК України, право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації.

Як визначено у ч. 3 ст. 335 ЦК України, безхазяйні рухомі речі можуть набуватися у власність за набувальною давністю, крім випадків, встановлених статтями 336, 338, 341 і 343 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 344 ЦК України, особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Набуття права власності на земельну ділянку за набувальною давністю регулюється законом. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації. Особа, яка заявляє про давність володіння, може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є. Якщо особа заволоділа майном на підставі договору з його власником, який після закінчення строку договору не пред`явив вимоги про його повернення, вона набуває право власності за набувальною давністю на нерухоме майно через п`ятнадцять, а на рухоме майно - через п`ять років з часу спливу позовної давності. Втрата не з своєї волі майна його володільцем не перериває набувальної давності у разі повернення майна протягом одного року або пред`явлення протягом цього строку позову про його витребування. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду.

Згідно п. п. 9 - 13 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» від 07.02.2014 року № 5, можливість пред`явлення до суду позову про визнання права власності за набувальною давністю випливає з положень ст.ст. 15, 16 ЦК України, а також ч. 4 ст. 344 ЦК України, відповідно до яких, захист цивільних прав здійснюється судом шляхом визнання права.

При вирішенні спорів, пов`язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна; володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. У разі втрати не із своєї волі майна його давнісним володільцем та повернення цього майна протягом одного року або пред`явлення протягом цього строку позову про його витребування набувальна давність не переривається (частина третя статті 344 ЦК). Не переривається набувальна давність, якщо особа, яка заявляє про давність володіння, є сингулярним чи універсальним правонаступником, оскільки в цьому разі вона може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є (частина друга статті 344 ЦК).

Враховуючи положення п. 8 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України про те, що правила ст. 344 ЦК про набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом, та беручи до уваги, що ЦК набрав чинності з 01.01.2004 року, положення ст. 344 ЦК України поширюються на правовідносини, що виникли з 01.01.2001 року. Отже, визнання судом права власності на нерухоме майно за набувальною давністю може мати місце не раніше 01.01.2001 року.

Відповідачем за позовом про визнання права власності за набувальною давністю є попередній власник майна або його правонаступник. У разі якщо попередній власник нерухомого майна не був і не міг бути відомим давнісному володільцю, то відповідачем є орган, уповноважений управляти майном відповідної територіальної громади.

При зверненні до суду з вимогами про визнання за набувальною давністю права власності на нерухоме майно позивачем має бути доведено факт існування такого нерухомого майна, відкритість та безперервність володіння ним без правової підстави; добросовісність заволодіння майном; факт володіння спірним майном протягом строку, який складає не менше 10 років.

Отже, набуття відповідною особою права власності за набувальною давністю можливе лише за наявності всіх указаних умов у сукупності.

Відсутність добросовісності в позивача під час заволодіння ним спірним майном звільняє від потреби аналізувати інші умови набуття права власності за набувальною давністю, передбачені ст. 344 ЦК України: наявність суб`єкта, здатного набути у власність певний об`єкт; законність об`єкта володіння; добросовісність заволодіння чужим майном; відкритість володіння; безперервність володіння; сплив установлених строків володіння; відсутність норми закону про обмеження або заборону набуття права власності за набувальною давністю. Відсутність будь-якого з перерахованих елементів виключає можливість набуття права власності за набувальною давністю.

Такі правові висновки, викладені у постановах Верховного Суду від 14.05.2019 року у справі № 910/17274/17 (провадження № 12-291гс18), від 15.05.2019 року у справі № 729/608/17 (провадження 14-648цс18), від 15.07.2020 року у справі № 520/3015/16-ц (провадження № 61-42917св18).

Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_1 посилався на те, що він є власником 1/2 частини квартири АДРЕСА_1 на підставі договору дарування квартири від 01.08.1997 року, посвідченого Приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Смірновою Т.Ю. за реєстровим № 4755, та більше ніж 20 років відкрито, безперервно користується 1/2 частиною спірної квартири, що належала ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Разом з тим, суд вважає, що оскільки позивач є особою, яка безперервно проживала з померлим в квартирі АДРЕСА_1 та стверджує, що з часу смерті ОСОБА_3 фактично володіє, користується власністю померлого, то захист його права необхідно здійснювати у спосіб визнання за ним права власності у порядку спадкування, що, в свою чергу, виключає можливість застосування інституту набувальної давності.

Судом враховано, що позивач зареєстрований в спірній квартирі, отже відсутні підстави вважати, що він добросовісно саме заволодів чужим майном, а відкритість і безперервність користування спірним майном не є достатніми підставами для набуття права власності на нього за правилами ст. 344 ЦК України.

Відповідно до ч. 5 ст. 12 ЦПК України, суд сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом.

Як визначено у ч. ч. 2, 3 ст. 13 ЦПК України, збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Статтею 76 ЦПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Як визначено у ч. ч. 1, 2 ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ст. 78 ЦПК України, суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно ч. ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

При цьому, відповідно до ч. 7 ст. 81 ЦПК України, суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Судом враховано, що в судовому засіданні 04.06.2020 року позивача було зобов`язано надати докази, на підтвердження того, що після смерті ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , не відкривалася спадщина, проте запитувані документи на адресу суду не надійшли.

За таких обставин, суд позбавлений можливості перевірити чи заводилася спадкова справа до майна померлого ОСОБА_3 , встановити коло спадкоємців останнього, до яких після його смерті перейшли спадкові права.

Аналізуючи викладене, позовні вимоги є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Як визначено у ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно п. 2 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові - на позивача.

Оскільки суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову, а відповідачами належних доказів на підтвердження понесення судових витрат не надано, то питання щодо розподілу судового збору судом не вирішується.

Враховуючи викладене, керуючись ст. ст. 15, 16, 344 Цивільного кодексу України, ст. ст. 3, 4, 5, 12, 13, 19, 76-81, 133-141, 259, 263-265, 354, 355, п.п. 15.5 п. 15 Розділу ХІІІ Перехідні положення Цивільного процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

В позові ОСОБА_1 до Київської міської ради, Печерської районної в місті Києві державної адміністрації про визнання права власності за набувальною давністю - відмовити.

Позивач: ОСОБА_1 , АДРЕСА_2 , паспорт НОМЕР_2 , виданий Харківським РУ ГУ МВС України в м. Києві 25.02.2000 року.

Відповідач-1: Київська міська рада, вул. Хрещатик, буд. 36, м. Київ, 01044, .

Відповідач-2: Печерська районна в місті Києві державна адміністрація, вул. Омеляновича-Павленка, буд. 15, м. Київ, 01010, .

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Апеляційні скарги на рішення подаються учасниками справи до Київського апеляційного суду через Печерський районний суд м. Києва, а з початку функціонування Єдиної інформаційно-телекомунікаційної системи безпосередньо до апеляційного суду, матеріали справи витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності Цивільним процесуальним кодексом України в редакції від 15.12.2017 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст судового рішення складений та підписаний 18.11.2022 року.

Суддя І.В. Григоренко