Справа № 274/8632/20 Провадження № 2/0274/86/22
Бердичівський міськрайонний суд Житомирської області
20.10.22 р.м. Бердичів
Суддя Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області Корбут В.В. (далі Суд), за участю секретаря судового засідання Жмурко В.І.,
розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовомОСОБА_1 , представником якої є ОСОБА_2 ,
до1) ОСОБА_3 , 2) ОСОБА_4 , законним представником якого є ОСОБА_3 , 3) ОСОБА_5 , законним представником якого є ОСОБА_3 ,
треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору:1) ОСОБА_6 , 2) ОСОБА_7 ,
за участю:Виконавчого комітету Бердичівської міської ради Житомирської області,
провизнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням,
ОСОБА_1 звернулась з позовом, у якому, з урахуванням уточненої позовної заяви, яка ухвалою від 30.08.2021 р. (а. с. 95) була прийнята до розгляду, просить визнати ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 такими, що втратили право користування житловим приміщенням, а саме квартирою за адресою: АДРЕСА_1 (а. с. 69 71).
Позов обґрунтований тим, що ОСОБА_1 , ОСОБА_6 та ОСОБА_7 є власниками квартири за адресою: АДРЕСА_1 , у якій зареєстровані ОСОБА_3 , яка є колишньою дружиною ОСОБА_7 , та діти ОСОБА_3 і ОСОБА_8 : ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , які там з 20.08.2013 р. не проживають. ОСОБА_9 з дітьми за власною ініціативою залишила квартиру, не приймає участі в утриманні житла, не оплачує комунальні послуги. Реєстрація ОСОБА_3 та її дітей за адресою квартири створює труднощі ОСОБА_10 у реалізації прав власника квартири, зокрема, в отриманні субсидії.
ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та ОСОБА_7 своєї позиції щодо позову у порядку, визначеному нормами Цивільного процесуального кодексу України, не повідомили.
Разом з тим, від ОСОБА_6 та ОСОБА_7 надійшли заяви від 27.05.2021 р., у яких вони зазначають, що не заперечують проти визнання ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 такими, що втратили право користування жилим приміщенням (а. с. 43, 44).
Судом з`ясовано, що ОСОБА_1 є власником 1/2 частки квартири за адресою: АДРЕСА_1 , іншими власниками квартири є ОСОБА_11 (1/4 частка) та ОСОБА_7 (1/4 частка), що підтверджується свідоцтвом про право власності на житло від 16.06.1998 р. та довідкою від 07.05.2021 р. № 14 Комунального підприємства "Бердичівське міжміське бюро технічної інвентаризації" Житомирської обласної ради (а. с. 6, 46), а також випливає з інших матеріалів справи.
Адреса вказаного житла з серпня 2013 р. є зареєстрованим місцем проживання ОСОБА_3 (попереднє прізвище ОСОБА_12 ), яка є колишньою дружиною сина ОСОБА_1 ОСОБА_13 (шлюб між ними зареєстровано 06.10.2001 р.), та ОСОБА_14 і ОСОБА_5 , які є дітьми ОСОБА_3 та ОСОБА_13 , тобто онуками ОСОБА_1 , що підтверджується довідкою про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб від 05.11.2020 р. № 169 Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку "Золотий ключик 13 15 42), рішенням Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 22.02.2019 р. у справі № 274/807/19, листом від 26.06.2021 р. Бердичівського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Бердичівському районі Житомирської області, листом від 17.06.2021 р. Виконавчого комітету Бердичівської міської ради Житомирської області (а. с. 5, 8, 55, 56).
Відповідно до частини першої статті 401, частиною першою статті 402 Цивільного кодексу України право користування чужим майном (сервітут) може бути встановлене щодо земельної ділянки, інших природних ресурсів (земельний сервітут) або іншого нерухомого майна для задоволення потреб інших осіб, які не можуть бути задоволені іншим способом. Сервітут може бути встановлений договором, законом, заповітом або рішенням суду.
Згідно з частиною першою статті 405 Цивільного кодексу України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником.
Враховуючи зазначені норми Цивільного кодексу України та встановлені вище обставини, Суд вважає, що право ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 на користування житлом за адресою: АДРЕСА_1 (сервітут), виникло на підставі закону як у членів сім`ї власника цього житла ОСОБА_13 .
Шлюб між ОСОБА_13 та ОСОБА_15 розірвано рішенням Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 22.02.2019 р. у справі № 274/807/19, яке набрало законної сили 25.03.2019 р. (а. с. 8).
Таким чином ОСОБА_3 з 25.03.2019 р.. перестала бути членом сім`ї власника житла за адресою: АДРЕСА_1 , ОСОБА_13 .
Пунктом 4 частини першої статті 406 Цивільного кодексу України передбачено, що сервітут припиняється у разі: припинення обставини, яка була підставою для встановлення сервітуту.
Оскільки ОСОБА_3 перестала бути членом сім`ї власника житла за адресою: АДРЕСА_1 , ОСОБА_13 , то припинилась обставина, яка була підставою для встановлення сервітуту (права користуванням житлом), а відтак цей сервітут припинився, тобто ОСОБА_3 втратила право користування цим житлом.
Статтею 150 Житлового кодексу України встановлено, що громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.
З наведених раніше положень статей 401 і 405 Цивільного кодексу України та положення статті 150 Житлового кодексу України випливає, що особи, які не є членами сім`ї власника житла (будинку, квартири), мають право на користування цим житлом лише за умови наявності відповідного договору з власником цього житла (будинку, квартири).
Доказів наявності такого договору ОСОБА_3 не подано, а зі змісту позовної заяви вбачається, що такий договір відсутній.
Враховуючи викладене, Суд приходить до висновку, що позов ОСОБА_1 в частині вимоги до ОСОБА_3 підлягає задоволенню.
Судом встановлено, що ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 у житлі за адресою: АДРЕСА_1 , не проживають з 20.08.2013 р., що підтверджується актом від 05.11.2020 р., складеним комісією у складі голови правління Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку "Золотий ключик 13 15 42" та двох мешканців зазначеного будинку (а. с. 7).
Судом не встановлено обставин, які б вказували на те, що ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 у житлі за адресою: АДРЕСА_1 , відсутні з поважних причин.
Більше того, ОСОБА_3 разом з ОСОБА_16 13.08.2013 р. купила квартиру за адресою: АДРЕСА_2 , що підтверджується договором купівлі-продажу квартири від 13.08.2013 р. (а. с. 81).
З письмових пояснень від 19.10.2022 р. ОСОБА_17 та ОСОБА_18 вбачаться, що ОСОБА_3 проживає у вказаній квартирі зі своєю сім`єю, у тому числі з дітьми ОСОБА_4 та ОСОБА_5 (а. с. 132, 135), що вказує на те, що у житлі за адресою: АДРЕСА_1 , вона з дітьми не проживають без поважних причин, так як мають інше житло.
Між тим, у висновку від 06.12.2021 р. про недоцільність визнання ОСОБА_4 та ОСОБА_5 такими, що втратили право користування житловим приміщенням, складеному Виконавчим комітетом Бердичівської міської ради Житомирської області (далі Висновок від 06.12.2021 р.) зазначено, що ОСОБА_3 з дітьми ОСОБА_4 та ОСОБА_5 проживає за адресою: АДРЕСА_3 , проте будь-яких посилань на документи, на підставі яких було встановлено цю обставину, Висновок від 06.12.2021 р. не містить (а. с. 105 107).
У Висновку від 06.12.2021 р. Виконавчий комітет Бердичівської міської ради Житомирської області дійшов до висновку про недоцільність визнання ОСОБА_4 та ОСОБА_5 такими, що втратили право користування житловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_1 .
Висновок обґрунтований, з посиланням на норми законодавства України, тим, що визнання дітей такими, що втратили право користування житловим приміщенням, може призвести до порушення їхніх прав та інтересів.
Суд не погоджується з Висновком від 06.12.2021 р., оскільки у ньому не дано оцінки тим обставинам, що у власності ОСОБА_3 є частка квартири за адресою: АДРЕСА_2 , де вона проживає разом з дітьми більше дев`яти років, будь-які докази того, що у дітей є потреба проживати у житлі за адресою: АДРЕСА_1 , та/або їм чиняться перешкоди у такому проживанні матеріали справи не містять, при цьому з письмових пояснень від 19.10.2022 р. ОСОБА_17 та ОСОБА_18 випливає, що такої потреби немає і такі перешкоди не чиняться.
Крім того, Суд зважає на те, що, як вказано у Висновку від 06.12.2021 р., ОСОБА_3 на засідання комісії з питань захисту прав дитини не з`явилася, та написала заяву про розгляд питання без її участі, що, хоч вона і заперечила проти визнання дітей такими, що втратили право користування житлом, вказує на те, що це питання не має для неї та її дітей важливого значення, а відтак що діти житлом забезпечені.
Про це свідчить також і те, що ОСОБА_3 жодного разу не з`явилась у судові засідання, будь-яких заяв від неї, зокрема, у яких би повідомлялись, з посиланням на докази, обставини, які мають значення для розгляду справи, не надходило, при тому, що про розгляд справи їй було достовірно відомо як мінімум з 15.10.2021 р. (а. с. 98, 99), хоча про розгляд справи вона могла дізнатись і раніше у серпні 2021 р., коли на адресу квартири, співвласником якої вона є, було надіслано уточнено позову заяву (а. с. 66, 67).
Більше того, ще раз пересвідчитись про перебування справи на розгляді ОСОБА_3 мала після її виклику на засідання комісії з питань захисту прав дитини Виконавчого комітету Бердичівської міської ради Житомирської області (орієнтовно, зважаючи на дату Висновку від 26.12.2021 р., листопад грудень 2021 р.).
Також Суд враховує, що у Висновку від 06.12.2021 р. не стверджується, що визнання дітей такими, що втратили право користування житловим приміщенням, призведе до порушення їхніх прав та інтересів, а лише допускається, що може призвести до цього.
Відповідно до частини другої статті 405 Цивільного процесуального кодексу України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.
Враховуючи викладене, Суд приходить до висновку, що ОСОБА_4 та ОСОБА_5 як члени сім`ї власника житла за адресою: АДРЕСА_1 , які були відсутні у цьому житлі без поважних причин понад дев`ять років, втратили право користування цим житлом.
Керуючись статтями 258, 259, 263 265, 280 282 Цивільного процесуального кодексу України,
1. Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до ОСОБА_3 ( АДРЕСА_2 , відомості про РНОКПП на момент ухвалення рішення у матеріалах справи відсутні), ОСОБА_4 , ( АДРЕСА_2 , відомості про РНОКПП на момент ухвалення рішення у матеріалах справи відсутні), ОСОБА_5 , ( АДРЕСА_2 , відомості про РНОКПП на момент ухвалення рішення у матеріалах справи відсутні), треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_6 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ), ОСОБА_7 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ), задовольнити.
2. Визнати ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 такими, що втратили право користування житлом за адресою: АДРЕСА_1 .
Заочне рішення набирає законної сили, якщо не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Позивач має право оскаржити заочне рішення шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Житомирського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його складення.
Позивач, якому рішення не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його складення.
Відповідач, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Суддя В.В. Корбут