Справа № 461/915/22 Головуючий у 1 інстанції: Фролова Л.Д.
Провадження № 22-ц/811/1103/22 Доповідач в 2-й інстанції: Савуляк Р. В.
У Х В А Л А

судового засідання

11 жовтня 2022 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого судді: Савуляка Р.В.,

суддів: Мікуш Ю.Р., Приколоти Т.І.,

секретаря: Салата Я.І..

без участі сторін, розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою Львівського національного університету імені Івана Франка на рішення Галицького районного суду м. Львова від 01 квітня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Львівського національного університету імені Івана Франка про визнання незаконним та скасування наказу про відсторонення від роботи та зобов`язання нарахування та виплати заробітної плати,-

ВСТАНОВИЛА:

Оскаржуваним рішенням Галицького районного суду м. Львова від 01 квітня 2022 року цивільний позов ОСОБА_1 до Львівського національного університету імені Івана Франка про визнання незаконним та скасування наказу про відсторонення від роботи та зобов`язання нарахування та виплати заробітної плати, - задоволено частково.

Визнано незаконним та скасовано наказ Львівського національного університету імені Івана Франка №4575 від 08 листопада 2021 року в частині відсторонення ОСОБА_1 від роботи.

Зобов`язано Львівський національний університет імені Івана Франка нарахувати та виплатити ОСОБА_1 середній заробіток за весь час незаконного відсторонення від роботи за період з 08 листопада 2021 року по 13 січня 2022 року включно та з 02 лютого 2022 року по 28 лютого 2022 року включно.

В іншій частині позовних вимог,- відмовлено.

Стягнуто з Львівського національного університету імені Івана Франка на користь держави судовий збір в розмірі 992,40 грн.

Рішення в частині зобов`язання сплатити за один місяць середній заробіток за час незаконного відсторонення від роботи допущено до негайного виконання.

Вищезгадане рішення в апеляційному порядку оскаржив Львівський національний університет імені Івана Франка

В апеляційній скарзі посилається на те, що профілактичні щеплення є одним з засобів реалізації протиепідемічних заходів, спрямованих на забезпечення санітарного благополуччя населення з метою запобігання лоширенню інфекційних хвороб, а описані вище нормативні акти є формою реалізації норм Конституції України у сфері охорони здоров`я.

Вказує, що за Переліком професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням, затвердженим наказом Міністерства охорони здоров`я від 4 жовтня 2021 N 2153 обов`язковим профілактичним щепленням проти гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, на період дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, підлягають працівники, зокрема підприємств, установ та організацій, включених до Переліку об`єктів державної власності, що мають стратегічне значення для економіки і безпеки держави, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 04 березня 2015 року N 83.

Також зазначає, що бездіяльність роботодавця з відсторонення працівників може мати негативні наслідки для нього, оскільки за статтею 44-3 Кодексу України про адміністративні правопорушення «Порушення правил щодо карантину людей», яка визначає, що порушення правил щодо карантину людей, санітарно-гігієнічних, санітарно-протиепідемічних правил і норм, передбачених Законом України «Про захист населення від інфекційних хвороб», іншими актами законодавства, а також рішень органів місцевого самоврядування з питань боротьби з інфекційними хворобами, він може бути притягнений до адміністративної відповідальності у вигляді накладення штрафу на посадових осіб від двох до десяти тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Просить рішення Галицького районного суду м. Львова від 01 квітня 2022 року скасувати та стягнути з ОСОБА_1 судові витрати.

28 вересня 2022 року представник ЛНУ ім.. І. Франка Лиса Н.В. звернулась до суду із заявою, в якій просить відкласти розгляд справи, посилаючись на неможливість прибути в судове засідання перебуванням на лікарняному.

29 вересня 2022 року ОСОБА_1 звернулася до апеляційного суду із заявою, в якій просить зупинити провадження у даній справі до вирішення в касаційному порядку справи № 130/3548/21 Великою Палатою Верховного Суду.

Згідно з ч.2 ст.247 ЦПК України у разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Частиною четвертою статті 268 ЦПК України передбачено, що у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.

Згідно ч. 5 статті 268 ЦПК України зазначено, що датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Отже, враховуючи наведені вище вимоги процесуального закону, датою ухвалення апеляційним судом судового рішення в даній справі, призначеній до розгляду на 29 вересня 2022 року, є дата складення повного судового рішення 11 жовтня 2022 року.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку про необхідність зупинення провадження у справі до вирішення справі до вирішення в касаційному порядку справи № 130/3548/21 Великою Палатою Верховного Суду, виходячи із наступних обставин.

Зупинення провадження у справі - це тимчасове припинення судом учинення процесуальних дій під час судового розгляду з визначених у законі об`єктивних підстав, які перешкоджають подальшому розгляду справи і передбачити усунення яких неможливо.

Межі зупинення провадження у справі не повинні призводити до зменшення розумного строку розгляду справи, відтак суд повинен виходити з того, що тяганина при вирішенні цивільних справ вважається грубим порушенням цивільно-процесуального законодавства та є неприпустимою.

Питання зупинення провадження у справі врегульовано у Главі 8 Розділу ІІІ ЦПК України.

Зокрема, статтями 251-252 ЦПК України передбачено підстави, за яких суд зобов`язаний або може зупинити провадження у справі.

Так, суд може за заявою учасника справи, а також з власної ініціативи зупинити провадження у справі у випадку перегляду судового рішення у подібних правовідносинах (у іншій справі) у касаційному порядку палатою, об`єднаною палатою, Великою Палатою Верховного Суду (п. 10 ч. 2 ст. 252 ЦПК України).

Провадження у справі зупиняється у випадках, встановлених пунктом 10 частини першої статті 252 цього Кодексу, - до закінчення перегляду в касаційному порядку.

Колегією суддів встановлено, що ухвалою Верховного Суду від 03.08.2022 справу №130/3548/21 за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Укрзалізниця» (про скасування наказу, поновлення на роботі та стягнення заробітної плати, передано на розгляд Великої Палати Верховного Суду.

В ухвалі зазначено, що відсторонення працівників від роботи власником або уповноваженим ним органом допускається у разі: появи на роботі в нетверезому стані, у стані наркотичного або токсичного сп`яніння; відмови або ухилення від обов`язкових медичних оглядів, навчання, інструктажу і перевірки знань з охорони праці та протипожежної охорони; в інших випадках, передбачених законодавством (частина перша статті 46 КЗпП України).

При цьому, обмеження конституційних прав з моменту звернення Верховного Суду з конституційним поданням було значно розширене та здійснювалося лишень на рівні підзаконних нормативно-правових актів.

Касаційний суд зазначив, що передача справи №130/3548/21 на розгляд Великої Палати Верховного Суду необхідна для забезпечення розвитку права та формування єдиної правозастосовчої практики з урахуванням кількості справ, які перебувають на розгляді у судах різної юрисдикції, при цьому, місцеві загальні, адміністративні, апеляційні судита апеляційні суди з розгляду адміністративних справ по-різному тлумачать норми матеріального права, які регулюють питання відсторонення від роботи з підстав відсутності щеплення від респіраторної хвороби СОVID-19.

Таким чином, виключна правова проблема є такою, що впливає на застосування норм права у подібних та/або у тотожних правовідносинах судами декількох юрисдикцій у зв`язку з чим її невирішення призведе до різного тлумачення або застосування судами норм права та неоднакового вирішення спорів за однаковими фактичними обставинами та правовим регулюванням.

Так, у рішенні Конституційного Суду України № 10-р/2020 акцентовано, що обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина є можливим у випадках, визначених Конституцією України. Таке обмеження може встановлюватися виключно законом - актом, ухваленим Верховною Радою України як єдиним органом законодавчої влади в Україні; встановлення такого обмеження підзаконним актом суперечить Конституції України

Натомість, національне законодавство з питань відсторонення від роботи у зв`язку з ухиленням від профілактичних щеплень та запроваджене підзаконними актами регулювання відсторонення від роботи працівників які відмовляються або ухиляються від проведення обов`язкових профілактичних щеплень проти COVID-19 нечітке та взаємосуперечливе.

З врахуванням зазначеного колегія суддів Верховного Суду звернулася до повноважень Великої Палати Верховного Суду, задля забезпечення сталості та єдності судової практики, щодо вирішення виключної правової проблеми, яка полягає у наступному:

(1) чи є правомірним, без прийняття органом законодавчої влади відповідного закону, шляхом прийняття підзаконних актів, встановлення обмежень права на працю в Переліку № 2153 та Постанові № 1236, яке полягає в встановленні обов`язковості профілактичних щеплень проти COVID-19 для певних працівників та запровадженні спеціального порядку відсторонення від роботи працівників, які відмовились або ухилились від профілактичних щеплень проти COVID-19;

(2) чи є порушенням вимоги рівності конституційних прав та дискримінаційним встановлення додаткових обмежень в Переліку № 2153, що полягають в обов`язковості профілактичних щеплень проти гострої респіраторної хвороби COVID-19 працівникам: центральних органів виконавчої влади та їх територіальних органів; місцевих державних адміністрацій та їх структурних підрозділів; закладів вищої, післядипломної, фахової передвищої, професійної (професійно-технічної), загальної середньої, в тому числі спеціальних, дошкільної, позашкільної освіти, закладів спеціалізованої освіти та наукових установ незалежно від типу та форми власності та встановлення обов`язку в Постанові № 1236 керівників державних органів (державної служби), керівникам підприємств, установ та організацій здійснювати відсторонення від роботи (виконання робіт) працівників та державних службовців, обов`язковість профілактичних щеплень проти COVID-19 яких визначена переліком та які відмовляються або ухиляються від проведення таких обов`язкових профілактичних щеплень проти COVID-19 (враховуючи що, наприклад, на працівників юридичних осіб приватного права чи інших працівників такі обмеження не поширюються);

(3) чи є національне законодавство (Закон України «Про захист населення від інфекційних хвороб», Закон України «Про забезпечення санітарного та епідемічного благополуччя населення», Інструкція про порядок внесення подання про відсторонення осіб від роботи або іншої діяльності Перелік № 2153 та Постанова № 1236) з питань відсторонення від роботи працівників, які відмовляються або ухиляються від проведення обов`язкових профілактичних щеплень проти COVID-19, таким, що дозволяє особі прогнозувати наслідки своєї її поведінки та яким чином мають застосовуватися норми цих правових актів, з урахуванням того, що в них передбачене різне і всупереч Конституції України правове регулювання.

Більше того, касаційний суд зазначив, що у переважній більшості випадків справи цієї категорії є малозначними в силу закону, відтак рішення Великої Палати Верховного Суду за наслідкам вирішення цієї правової проблеми має стати орієнтиром при вирішенні подібних справи судами першої та апеляційної інстанції.

Ухвалою Великої Палати Верховного Суду від 07.09.2022 прийнято до розгляду вказану справу.

Відповідно до ст. 1 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що для повного та всебічного розгляду справи, необхідно зупинити провадження у даній справі до вирішення в касаційному порядку справи № 130/3548/21 Великою Палатою Верховного Суду.

Керуючись ст. 252 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Зупинити провадження у справі за апеляційною скаргою Львівського національного університету імені Івана Франка на рішення Галицького районного суду м. Львова від 01 квітня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Львівського національного університету імені Івана Франка про визнання незаконним та скасування наказу про відсторонення від роботи та зобов`язання нарахування та виплати заробітної плати до закінчення перегляду у касаційному порядку Великою Палатою Верховного Суду справи № 130/3548/21.

Ухвала набирає законної сили з дня її прийняття, та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту ухвали.

Повний текст ухвали складено 11 жовтня 2022 року.

Головуючий: Савуляк Р.В.

Судді: Мікуш Ю.Р.

Приколота Т.І.

З