БОЛГРАДСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 523/6922/22
Провадження № 2/497/482/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

заочне

17.10.2022 року Болградський районний суд Одеської області у складі:

головуючого - судді Кравцової А.В.,

секретар судового засідання Ільєва Д.Д.,

розглянувши за відсутністю сторін заочно у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Болград цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей та визначення місця проживання дітей з матір`ю,

ВСТАНОВИВ:

19.07.2022 року позивач звернулася до суду з вищевказаним позовом, яким просить розірвати шлюб між нею і відповідачем, посилаючись на те що, що спільне життя з відповідачем не склалося. Шлюбні відносини в них фактично припинені з вересня 2021р., подальше спільне проживання та збереження шлюбу неможливо, між ними відсутній спір про поділ спільного майна, сім`я розпалася, у зв`язку з постійними конфліктами та суперечками, різними поглядами на сімейні взаємовідносини.

Крім того, позивачка, стверджуючи, що від цього шлюбу вона має спільних з відповідачем дітей - сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та дочку ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , які фактично проживають з нею, позивачкою, та перебувають на її утриманні, просить визначити місце проживання дітей судовим рішенням з нею, позивачем ОСОБА_1 , що є матір`ю дітей і фактично проживає за адресою: АДРЕСА_1 , посилаючись на те, що вона, позивач, з відповідачем разом вже не проживають, подальше спільне життя і збереження шлюбу неможливе і є таким, що суперечить її, позивачки, інтересам, інтересам відповідача та інтересам їхніх спільних дітей.

Також позивачка просить стягнути з відповідача на її користь аліменти для утримання обох дітей: сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та дочки ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , - в розмірі, передбаченому чинним законодавством, починаючи з дня її звернення з даним позовом до суду і до досягнення кожним з дітей повноліття, посилаючись на те, що відповідач у добровільному порядку не надає їй матеріальної допомоги для утримання дітей.

Сторони у судове засідання не прибули, позивач надала суду заяву про розгляд позову за її відсутністю, не заперечуючи проти заочного розгляду справи, просить задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Відповідач, що був двічі повідомлений судом про час та місце судового засідання судовими повістками, їх не отримав, - до суду не прибув, не надав суду письмових заперечень чи пояснень щодо предмету та підстав позову, тому суд обґрунтовано ухвалив справу розглянути заочно.

Вивчивши надані суду документи та матеріали, всебічно і повно з`ясувавши усі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, що мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що справа підлягає заочному розгляду, а позовні вимоги - задоволенню за наступних підстав.

Згідно матеріалів справи, 18.06.2011р. Першим Суворовським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Одеського міського управлення юстиції був зареєстрований шлюб між гр. ОСОБА_2 та гр. ОСОБА_7 (свідоцтво про шлюб НОМЕР_1 , видане 18.06.2011р., а/з№377), дружині було присвоєно прізвище " ОСОБА_8 ". Від цього шлюбу в сторін народилися діти: ІНФОРМАЦІЯ_3 - син ОСОБА_3 (свідоцтво про його народження НОМЕР_2 , видане 14.12.2011р. Першим Суворовським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Одеського міського управління юстиції, а/з №2044 (а.с.15), та 16.07.2013р. - дочка ОСОБА_4 (свідоцтво про її народження НОМЕР_3 , видане 26.07.2013р. відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Одесі реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції, а/з№6644 (а.с.16), - які, згідно договору оренди квартири від 24.03.2022р., фактично проживають з матір`ю - позивачем ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.17).

Позивач письмовою заявою просить не надавати їй строку для примирення, бажаючи розірвання шлюбу, просить вимоги позову задовольнити, виявивши твердий намір на припинення шлюбних відносин з відповідачем.

Відповідно до ст.51 Конституції України, ст.24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним з подружжя (ст. 110 СК України).

Добровільність шлюбу - одна з основних його засад. Шлюб - це сімейний союз, при цьому слово «сімейний» засвідчує, що шлюб створює сім`ю, а слово «союз» підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Розірвання шлюбу засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним з подружжя.

Відповідно до ст.112, її ч.2 СК України, суд ухвалює рішення про розірвання шлюбу в разі, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що має істотне значення для розгляду позову про розірвання шлюбу.

Таким чином, враховуючи вищевикладене, а також те, що з наданих суду відомостей не вбачається спору між сторонами про місце проживання дитини та щодо спільного майна подружжя, задоволення позовних вимог про розірвання цього шлюбу не суперечить вимогам законодавства України. Тому, беручи до уваги фактичні взаємовідносини сторін, наполягання сторін на задоволенні позову, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню, оскільки подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б їхнім інтересам.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що шлюб між сторонами підлягає розірванню. Задовольняючи позов про розірвання шлюбу, суд виходить з того, що сторонам відомі норми чинного законодавства про наслідки розірвання шлюбу судом, а саме: ч.2ст.114 СК України регламентовано, що в разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється в день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу; а ч.3ст.115 СК України - що документом, який засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили.

Щодо визначення місця проживання дитини, суд з`ясував наступне.

Як зазначено вище, судом встановлено, що сторони мають спільних неповнолітніх дітей: сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та дочку ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , які дійсно постійно проживають зі своєю матір`ю - позивачкою ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 , згідно договору оренди квартири від 24.03.2022р., та, відповідно до тверджень позову, перебувають на її утриманні, забезпечені всім необхідним для комфортного життя і розвитку, позивачка працевлаштована згідно довідок від 24.11.2021р. та 14.06.2022р. (а.с.10,11), та отримує на момент звернення до суду середню заробітну плату в розмірі 12,5тис.грн. на місяць. До позову додано два протоколи про адміністративне правопорушення щодо скоєння відповідачем 07.12.2016р. та 21.02.2021р. правопорушень, передбачених ст.173-2ч.1 і ч.2 КУпАП, відповідно, та копію припису від 23.11.2020р. - щодо термінової заборони відповідача, тимчасово не працюючого, контактувати у будь-який спосіб з постраждалою особою - позивачкою, строком на 3 доби (а.с.13).

Сімейні відносини регулюються за домовленістю (договором) між їх учасниками (ч.2 ст.7 СК України) та мають здійснюватися з максимально можливим врахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї (ч.8ст.7 СК України) на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства (ч.9ст.7 СК України). Відповідно до ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» - кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Частинами 1,2,3 ст.160 СК України передбачено, що місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. А, ч.ч.1,2 ст.161 СК України визначено, що якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким з них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання тому з батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. Відповідно до Декларації прав дитини від 29.11.59 року (принцип 2), (мова оригінала): «ребёнку должна быть обеспечена специальная защита и предоставлены возможности и благоприятные условия, которые позволяли бы ему развиваться физически, умственно и нравственно, духовно и в социальном отношении здоровым и нормальным путём и в условиях свободы и достоинства; (принцип 6) ребёнок для полного и гармоничного развития его личности нуждается в любви и понимании. Он должен, когда это возможно, расти на попечении и под ответственностью своих родителей и во всяком случае в атмосфере любви и моральной и материальной обеспеченности». Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками, іншими особами спору щодо її місця проживання (ч.2ст.171 СК України). Стаття 12 Конвенції ООН про права дитини стверджує, що Держави-учасниці забезпечують дитині, здатній сформулювати власні погляди, право вільно висловлювати ці погляди з усіх питань, що торкаються дитини, причому поглядам дитини приділяється належна увага згідно з її віком і зрілістю. Згідно ст.6 Європейської конвенції про здійснення прав дітей від 25 січня 1996 року під час розгляду справи, що стосується дитини, перед прийняттям рішення судовий орган надає можливість дитині висловлювати її думки і приділяє їм належну увагу.

Відповідно до висновків Верховного Суду у Постанові від 15.01.2020р. (справа №200/952/18, провадження № 61-14859св19), - за загальним правилом за відсутності спору щодо того, з ким з батьків будуть проживати неповнолітні діти, суд може вирішити питання про залишення проживання дитини разом з матір`ю чи батьком одночасно з вимогою про розірвання шлюбу. В разі наявності такого спору між батьками суд має роз`яснити сторонам порядок вирішення питання про визначення місця проживання дитини.

Відповідно до положень ст.ст.13, 81, 83 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду.

Згідно ст.82ч.1 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Суд розглядає справу дотримуючись принципів змагальності і диспозитивності цивільного судочинства, оцінюючи докази у справі у їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням згідно ст.229 ЦПК України, захищаючи порушені, невизнані або оспорюванні права, свободи чи інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб згідно ст.2 ЦПК України. При розгляді даної справи предмет доказування доведений позивачем відповідними доказами, при чому, їх аналіз дозволяє зробити висновок про те, що вони є належними, допустимими та достовірними як кожний окремо, так і у взаємному зв`язку в їх сукупності. Суд також бере до уваги ставлення позивачки до виконання своїх батьківських обов`язків, та відсутність заперечень стосовно вимог позову з боку відповідача, який за місцем реєстрації та фактичного проживання не проживає, судових повісток не отримує, справою та дружиною, з її слів, а також утриманням дітей не цікавиться.

Тому, враховуючи вищезазначені обставини, - дійшов висновку, що місце проживання неповнолітніх дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 підлягає визначенню з матер`ю - позивачем ОСОБА_1 .

Щодо стягнення аліментів, суд з`ясував наступне.

Станом на теперішній час чинним законодавством України передбачено, що мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебувають вони у шлюбі між собою (ч.1ст.141 СК України). Відповідно до ст.ст.180,181ч.3, ст.188,183ч.1 СК України, батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються в частині від доходу батьків або в твердій грошовій сумі.

Відповідно до ч.ч.1,2 ст.27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989р., яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27.02.1991р. та набула чинності для України 27.09.1991 року, - держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.

Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини, а ст.ст.182,183 Сімейного Кодексу України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів в разі встановлення наявності в нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати (ця стаття зазнала змін згідно із Законом № 2037-VIII від 17.05.2017 в редакції Закону № 2475-VIII від 03.07.2018). Той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину.

Статтею179 СК України регламентовано право власності на аліменти, одержані на дитину, - які є власністю дитини. Той із батьків або інших законних представників дитини, на ім`я якого виплачуються аліменти, - розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини. Неповнолітня дитина має право брати участь у розпорядженні аліментами, одержаними на її утримання. Неповнолітня дитина має право на самостійне одержання аліментів та розпорядження ними відповідно до Цивільного кодексу України.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що вимоги позову є обґрунтованими і підлягають задоволенню, оскільки при визначенні розміру аліментів, підлягають стягненню з відповідача на користь позивача аліменти в розмірі та за період, визначені позивачем, що не суперечить вимогам законодавства - для утримання неповнолітніх дітей, починаючи з дня звернення позивача до суду і до досягнення ними повноліття.

Відповідно до ст.141 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються в разі задоволення позову на відповідача. Позивач звільнена від сплати судового збору відповідно до вимог ст.5 Закону України "Про судовий збір", а тому судовий збір підлягає стягненню судом з відповідача в дохід держави.

Керуючись ст.ст.7,104ч.2,110,112,113,160,171 СК України, ст.ст.4,10,11,13,60,76-81,83,95,212-215,247ч.2,258,259,263-265,268,272,273,354,355 ЦПК України, ст. 196 Сімейного кодексу України, п.22 Постанови Пленуму ВС України від 15.05.2006р. «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», суд

ухвалив:

Задовольнити позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей та визначення місця проживання дітей з матер`ю.

Розірвати шлюб між ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , - що був зареєстрований 18.06.2011 року Першим Суворовським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Одеського міського управлення юстиції, а/з №377.

Стягнути з відповідача ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 (РНОКПП НОМЕР_4 ), - на користь позивачки ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 (РНОКПП НОМЕР_5 ), аліменти:

- в розмірі 1 / 3 частини усіх видів доходів відповідача щомісяця - для утримання двох неповнолітніх дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на кожного, - не менш, ніж передбачені законодавством 50 % прожиткового мінімуму, визначеного законодавством для дитини відповідного віку, і стягувати в аліменти у такому розмірі з дня звернення позивачем до суду з даним позовом - з 30.06.2022р. і до 30.11.2029 року - до повноліття ОСОБА_3 ;

- а з 01.12.2029 року - продовжувати стягувати аліменти для утримання ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ,- в розмірі 1 / 4 частини від усіх видів доходів відповідача, але не менше 50 % встановленого законом прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку - щомісячно, і до досягнення нею повноліття - тобто, - до ІНФОРМАЦІЯ_6 .

Стягнути з відповідача ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 (РНОКПП НОМЕР_4 ) на користь держави судовий збір в розмірі 992 (дев`ятсот дев`яносто дві) гривні 40 копійок.

Допустити до негайного виконання рішення суду в частині стягнення аліментів за один місяць

Визначити місце проживання неповнолітніх дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з їх матір`ю - позивачем ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , за адресою її фактичного проживання: АДРЕСА_1 .

Заочне рішення суду може бути переглянуте Болградським районним судом Одеської області за заявою відповідача, яка може бути ним подана до канцелярії суду протягом двадцяти днів з дня отримання копії судового рішення.

Рішення суду може бути оскаржене до Одеського апеляційного суду позивачем протягом тридцяти днів з дня отримання його копії; а відповідачем - у той же строк після отримання ухвали суду про відмову в розгляді заяви про скасування заочного рішення. Строк на апеляційне оскарження може бути поновлений в разі його пропуску з поважних причин. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку його оскарження.

Повний текст судового рішення виготовлено 17.10.2022 року.

Суддя А.В. Кравцова