Справа № 755/2344/22
Провадження № 2/755/2842/22
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"12" жовтня 2022 р. Дніпровський районний суд міста Києва в складі:

Головуючого судді Хромової О.О.

при секретарі Кошель К.А.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, в приміщенні Дніпровського районного суду міста Києва, цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Укргазбанк» до ОСОБА_1 про стягнення трьох процентів річних від суми боргу,

В С Т А Н О В И В :

Позивач - Публічне акціонерне товариство «Укргазбанк» (далі - ПАТ «Укргазбанк»), звернулося до Дніпровського районного суду міста Києва з позовом, в якому просить стягнути з відповідача ОСОБА_1 на користь позивача 3 % річних у розмірі 138 511,27 грн та судові витрати.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 30 січня 2006 року між Відкритим акціонерним товариством Акціонерний Банк «Укргазбанк» (далі - ВАТ АБ «Укргазбанк»), правонаступником якого є ПАТ «Укргазбанк», та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 12-ф/06, за умовами якого банк надав позичальнику кредит у розмірі 35 000,00 доларів США на строк з 30 січня 2006 року по

28 січня 2011 року, зі сплатою процентів за користування кредитом 14 % річних. Згідно із Додатковою угодою від 31липня 2007 року № 1до Кредитного договору розмір кредиту збільшено до

85 000,00 доларів США. Рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 01 червня 2010 року позовні вимоги ПАТ «Укргазбанк» задоволено, стягнуто з ОСОБА_1 заборгованість в розмірі 59 009,92 доларів США та 63 483,03 грн. На виконання даного рішення стягувачу видано виконавчі листи.

У зв?язку з невиконанням умов кредитного договору та рішення суду, позивач, в порядку статті 625 ЦК України, має право на стягнення 3 % річних від простроченої суми за період з 10 листопада 2018 року по 09 листопада 2021 року в розмірі 138 511,27 грн.

Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 18 квітня 2022 року відкрито провадження у справі, постановлено розгляд справи проводити у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Сторонам роз`яснено їх процесуальні права подати заяви по суті справи та встановлено відповідні строки.

У встановлений судом строк відповідач ОСОБА_1 відзив на позов не подав. Ухвалу про відкриття провадження та копію позовної заяви з додатками, відповідач отримав 06 серпня

2022 року, про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення, що міститься в матеріалах справи.

Строки для подання відзиву та відповіді на відзив закінчились, а тому відповідно до частини восьмої статті 178 ЦПК України та частини п`ятої статті 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

Враховуючи те, що розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, керуючись частиною другою статті 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані позивачем докази, суд приходить до таких висновків.

Судом встановлено, що 30 січня 2006 року між ВАТ АБ «Укргазбанк» та ОСОБА_1 укладено Кредитний договір № 12-ф/06, відповідно до умов якого ВАТ АБ «Укргазбанк» надав ОСОБА_1 кредит у розмірі 35 000,00 доларів США на строк з 30 січня 2006 року по 28 січня 2011 року, зі сплатою процентів за користування кредитом 14 % річних.

Згідно із Додатковою угодою від 31 липня 2007 року № 1до Кредитного договору розмір кредиту збільшено до 85 000,00 доларів США.

Заочним рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 01 червня 2010 року у справі № 2-526/112010 за позовом ПАТ АБ «Укргазбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, стягнуто з ОСОБА_1 борг за договором про надання споживчого кредиту в розмірі 59 009,92 доларів США, що за курсом Національного Банку України станом на 03 листопада 2009 року складає 471 518,76 грн та 63 483,07 грн, штраф у розмірі

32 067,50 грн. У рахунок погашення заборгованості за кредитним договором звернуто стягнення на предмет іпотеки: земельну ділянку площею 0,0701 гектарів, що розташована за адресою:

АДРЕСА_1 , що належить на праві власності ОСОБА_1 .

Відповідно до частини четвертої статті 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

На виконання вказаного заочного рішення Дніпровського районного суду міста Києва

01 червня 2010 року видано виконавчий лист у справі № 2-526/1-10.

Згідно із розрахунком заборгованості за кредитним договором від 30 січня 2006 року

№ 12-ф/06 заборгованість ОСОБА_1 станом на 10 листопада 2018 року становить

59 009,92 доларів США, 3 % річних, нарахованих за невиконання даного грошового зобов`язання, за період з 10 листопада 2021 року по 09 листопада 2021 року становить 5 310,89доларів США, що станом на дату розрахунку за курсом Національного банку України еквівалентно 138 511,27 грн.

Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплати гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно із частиною другою статті 509 ЦК України зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Пунктом 3 частини другої статті 11 ЦК України передбачено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є не лише договори й інші правочини, а й завдання майнової (матеріальної) і моральної шкоди іншій особі та інші юридичні факти.

Отже, завдання майнової (матеріальної) і моральної шкоди породжує зобов`язання між особою, яка таку шкоду завдала, та потерпілою особою. Залежно від змісту такого зобов`язання воно може бути грошовим або не грошовим.

За змістом статей 524, 533-535 і 625 ЦК України грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов`язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто, грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов`язок боржника з такої сплати.

Згідно із частиною другою статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Таким чином, у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Тобто, приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань.

Тобто нарахування трьох процентів річних та індексу інфляції не є штрафними санкціями, а є засобом захисту коштів кредитора від знецінення, оскільки передбачена законом, а не договором.

За змістом цієї норми закону нарахування трьох процентів річних та індексу інфляції входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Аналогічний висновок зробила Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16 травня

2018 року у справі № 686/21962/15-ц (провадження № 14-16цс18). При цьому у вказаній постанові Велика Палата Верховного Суду відступила від висновку Верховного Суду України, викладеного у постанові від 20 січня 2016 року у справі № 6-2759цс15, про те, що правовідносини, які виникають з приводу виконання судових рішень, врегульовані Законом України «Про виконавче провадження», і до них не можуть застосовуватися норми, що передбачають цивільну-правову відповідальність за невиконання грошового зобов`язання (стаття 625 ЦК України). Також Велика Палата Верховного Суду відступила від висновку Верховного Суду України, викладеного у постанові від 02 березня 2016 року у справі № 6-2491цс15, за яким дія статті 625 ЦК України поширюється на порушення грошового зобов`язання, яке існувало між сторонами до ухвалення рішення суду, а частина п`ята статті 11 ЦК України не дає підстав для застосування положень статті 625 ЦК України у разі наявності між сторонами деліктних, а не зобов`язальних правовідносин.

Отже, положення статті 625 ЦК України передбачають, що зобов`язання можуть виникати безпосередньо з договорів та інших правочинів, передбачених законом, а також угод, які не передбачені законом, але йому не суперечать, а в окремих випадках встановлені актами цивільного законодавства цивільні права та обов`язки можуть виникати з деліктного зобов`язання та рішення суду. У рішенні суду визнано грошові зобов`язання держави, визначено їх розмір; ці зобов`язання належним чином не виконані, тому в цьому випадку вимоги частини другої статті 625 ЦК України підлягають застосуванню».

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 висловлено правову позицію про те, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно із частиною другою статті 1050 ЦК України, так як в охоронних правовідносинах права та інтереси кредитора забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Правовий аналіз положень статей 526, 599, 611, 625 ЦК України дає підстави для висновку, що наявність судового рішення про стягнення суми боргу за кредитним договором, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносин сторін цього договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення.

Зазначена позиція викладена також у постановах Великої Палати Верховного Суду від 4 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-п (провадження № 14-154це18), від 04 червня 2019 року у справі

№ 916/190/18 (провадження № 12-302гс18).

Таким чином, з ухваленням рішення про стягнення боргу у 2010 році зобов`язання відповідача сплатити заборгованість за кредитним договором не припинилося та триває до моменту фактичного виконання грошового зобов`язання. Відтак кредитор має право на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення до дати виконання рішення суду.

Такої ж позиції дійшов Касаційний цивільний суд у складі Верховного Суду у постанові

від 08 листопада 2019 року по справі № 127/15672/16-ц, Касаційний господарський суд у складі Верховного Суду у постановах від 10 та 27 квітня 2018 року у справах № 910/16945/14 та

№ 908/1394/17 відповідно, від 16 листопада 2018 року у справі № 918/117/18, від 30 січня 2019 року у справах № 905/2324/17 та № 922/175/18, від 13 лютого 2019 року у справі № 924/312/18, про те, що невиконання боржником грошового зобов`язання є триваючим правопорушенням, тому право на позов про стягнення коштів на підставі статті 625 ЦК України виникає у кредитора з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення і обмежується останніми трьома роками, які передували подачі такого позову.

Враховуючи, що рішення суду є обов`язковим, та з огляду на те, що ОСОБА_1 порушив грошове зобов`язання з виплати суми заборгованості, та не виконав рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 01 червня 2010 року, у позивача виникло право на застосування наслідків такого порушення у вигляді стягнення трьох процентів річних відповідно до статті 625 ЦК України.

Відповідно до наданого позивачем розрахунку заборгованості, 3 % річних з непогашеної суми основного боргу за розрахунковий період з 10 листопада 2018 року по 09 листопада 2021 року становить 5 310,89 доларів США, що еквівалентно 138 511,27 грн.

Наданий позивачем розрахунок відповідачем не спростовано, доказів повного погашення заборгованості або часткового погашення у значно більшому розмірі відповідачем суду не надано та судом не встановлено.

З урахуванням вищенаведеного, перевіривши наданий розрахунок заборгованості, суд погоджується з порядком нарахування позивачем 3 % річних, який відповідає вимогам закону та положенням кредитного договору, та вважає, що факти, викладені позивачем у позовній заяві в обґрунтування позовних вимог знайшли своє підтвердження в ході судового розгляду, є достовірними та обґрунтованими, підтверджені належними та допустимими письмовими доказами, а тому вони вважаються судом доведеними та такими, що підлягають задоволенню.

Відповідно до частин першої, третьої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Згідно із частиною першою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, змістом яких є не допустити судовий процес у безладний рух.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог в повному обсязі та стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Укргазбанк» 3 % річних у розмірі 138 511,27 грн.

Відповідно до вимог статті 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сплачений позивачем судовий збір у розмірі 2 481,00 грн.

На підставі викладеного, керуючись статтями 11, 192, 58, 261, 267, 509, 524, 533, 535, 625, 627, 1046, 1049 ЦК України, статтями 4, 5, 12, 13, 141, 259, 263 - 265, 274, 279, 353 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В :

Позов Публічного акціонерного товариства «Укргазбанк» до ОСОБА_1 про стягнення трьох процентів річних від суми боргу, - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , зареєстрованого за адресою:

АДРЕСА_2 , на користь Публічного акціонерного товариства Акціонерного банку «Укразбанк» (адреса місцезнаходження: м. Київ, вул. Єреванська, 1, ) 3 % річних за прострочення виконання зобов`язання в розмірі 138 511,27 грн (сто тридцять вісім тисяч п`ятсот одинадцять гривень 27 коп.), та судові витрати в розмірі 2 481,00 грн (дві тисячі чотириста вісімдесят одна гривня 00 коп.).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Повне рішення суду виготовлено 12 жовтня 2022 року.

Суддя О.О. Хромова