Ухвала

18 жовтня 2022 року

м. Київ

справа № 499/1099/18

провадження № 61-9954ск22

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

Коломієць Г. В. (суддя-доповідач), Гулька Б. І., Луспеника Д. Д.,

розглянув касаційну скаргу заступника керівника Одеської обласної прокуратури Раковича Максима Миколайовича на постанову Одеського апеляційного суду від 08 вересня 2022 року у справі за позовом заступника прокурора Одеської області Горностаєвої Тетяни Вікторівни, яка діє в інтересах держави в особі Головного управління Держгеокадастру в Одеській області, Введенської сільської ради Саратського району Одеської області до ОСОБА_1 про стягнення штрафних санкцій,

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2018 року заступник прокурора Одеської області Горностаєвої Т. В., в інтересах держави в особі Головного управління Держгеокадастру в Одеській області (далі - ГУ Держгеокадастру в Одеській області), Введенської сільської ради Саратського району Одеської області звернулася до суду з вищевказаним позовом до ОСОБА_1 , в якому просила суд стягнути штрафні санкції за договором оренди землі у розмірі 70 110,00 грн.

Рішенням Іванівського районного суду Одеської області від 03 лютого

2021 року позовну заяву заступника прокурора Одеської області Горностаєвої Т. В., яка діє в інтересах держави в особі ГУ Держгеокадастру в Одеській області, Введенської сільської ради Саратського району Одеської області до ОСОБА_1 про стягнення штрафних санкцій задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Введенської сільської ради Саратського району Одеської області суму штрафних санкцій за договором оренди землі № 222 від 28 вересня 2018 року у розмірі 70 110,00 грн.

Вирішено питання розподілу судових витрат.

Постановою Одеського апеляційного суду від 08 вересня 2022 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково, рішення Іванівського районного суду Одеської області від 03 лютого 2021 року скасовано та ухвалено нове судове рішення, яким у задоволенні позову заступника прокурора Одеської області Горностаєвої Т. В., в інтересах держави в особі ГУ Держгеокадастру в Одеській області, Введенської сільської ради Саратського району Одеської області до ОСОБА_1 про стягнення штрафних санкцій за договором оренди землі, відмовлено.

10 жовтня 2022 року заступник керівника Одеської обласної прокуратури Ракович М. М. засобами поштового зв`язку звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою на постанову Одеського апеляційного суду від 08 вересня 2022 року (надійшла до суду 12 жовтня 2022 року), у якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просив скасувати оскаржуване судове рішення, залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки вона подана на судові рішення у малозначній справі, що не підлягають касаційному оскарженню.

Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8).

Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження

в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах

та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, зазначених

у цій же нормі ЦПК України.

Відповідно до пункту 1 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи, у яких ціна позову

не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Згідно з частиною четвертою статті 274 ЦПК України в порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах:

1) що виникають з сімейних відносин, крім спорів про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення, розірвання шлюбу та поділ майна подружжя;

2) щодо спадкування; 3) щодо приватизації державного житлового фонду;

4) щодо визнання необґрунтованими активів та їх витребування відповідно до глави 12 цього розділу; 5) в яких ціна позову перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 6) інші вимоги, об`єднані з вимогами у спорах, вказаних у пунктах 1-5 цієї частини.

Прожитковий мінімум для працездатних осіб вираховується станом на

01 січня календарного року, в якому подається відповідна заява або скарга, вчиняється процесуальна дія чи ухвалюється судове рішення (частина дев`ята статті 19 ЦПК України).

Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2022 рік» передбачено, що у 2022 році прожитковий мінімум на одну працездатну особу в розрахунку на місяць установлено в розмірі з 01 січня 2022 року (на час подання касаційної скарги) - 2 481, 00 грн.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 176 ЦПК України у позовах про стягнення грошових коштів ціна позову визначається сумою, яка стягується, чи оспорюваною сумою за виконавчим чи іншим документом, за яким стягнення провадиться у безспірному (безакцептному) порядку.

Предметом спору у цій справі є вимоги майнового характеру,а саме: стягнення коштів у розмірі 70 110,00 грн, що не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб- 248 100,00 грн.

Отже, зазначена справа є малозначною у силу вимог закону і окремого визнання її такою не потребує.

При цьому, згідно з частиною четвертою статті 274 ЦПК України ця справа не відноситься до тієї категорії справ, що не можуть бути розглянуті в порядку спрощеного позовного провадження.

У касаційній скарзі заступник прокурора Одеської області Ракович М. М. посилається на підпункти «а», «в» пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України та вказує, що: касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики та має виняткове значення для заявника. Однак, заявник не надав жодних доказів на підтвердження посилання на підпункти «а», «в» пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.

Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Зазначене відповідає Рекомендаціям № R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 07 лютого 1995 року, який рекомендував державам-членам вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги

до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ,

які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) від 23 жовтня 1996 року, § 45; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року, § 37).

При цьому, застосування передбаченого законодавством порогу ratione valoris (ціна позову) для подання скарг до верховного суду є правомірною та обґрунтованою вимогою, враховуючи саму суть повноважень верховного суду щодо розгляду лише справ відповідного рівня значущості («Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року, § 36).

З урахуванням наведеного, оскільки заступник керівника Одеської обласної прокуратури Ракович М. М. подав касаційну скаргу на судове рішення у малозначній справі, що не підлягає касаційному оскарженню, у відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити.

Керуючись статтею 129 Конституції України, пунктом 1 частини шостої статті 19, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою заступника керівника Одеської обласної прокуратури Раковича Максима Миколайовича на постанову Одеського апеляційного суду від 08 вересня 2022 року у справі за позовом заступника прокурора Одеської області Горностаєвої Тетяни Вікторівни, яка діє в інтересах держави в особі Головного управління Держгеокадастру в Одеській області, Введенської сільської ради Саратського району Одеської області до ОСОБА_1 про стягнення штрафних санкцій, відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали надіслати заявникові.

Ухвала суду касаційної інстанції оскарженню не підлягає.

Судді: Г. В. Коломієць

Б. І. Гулько

Д. Д. Луспеник