Житомирський апеляційний суд
Справа №279/1688/22 Головуючий у 1-й інст. Волкової Н.Я.
Категорія 46 Доповідач Талько О. Б.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 жовтня 2022 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючої судді: Талько О.Б.,

суддів: Шевчук А.М., Коломієць О.С.,

за участю секретаря Франчука В.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі цивільну справу № 279/1688/22 за позовом ОСОБА_1 , в інтересах якої діє Лабик Руслан Романович , до Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "ВУСО" про відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого, за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - адвоката Лабика Руслана Романовича, на рішення Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 25 липня 2022 року, ухвалене під головуванням судді Волкової Н.Я.,

ВСТАНОВИВ:

У травні 2022 року адвокат Лабик Р.Р., діючи в інтересах ОСОБА_1 , звернувся до суду з позовом, в якому зазначив, що ІНФОРМАЦІЯ_1, близько 19-42 год., водій ОСОБА_3 , керуючи автомобілем марки "ЗАЗ Таврія", реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухаючись по вул.Шкільній зі сторони вул.Перемоги в с.Великий Карашин Бучанського району Київської області, не врахував дорожню обстановку, не впорався із керуванням автомобіля, внаслідок чого на заокругленні проїзної частини дороги ліворуч здійснив рух прямо та виїхав за межі проїзної частини, де скоїв наїзд на дерево. В салоні цього транспортного засобу в якості пасажира перебував син позивачки - ОСОБА_4 , який від отриманих травм помер на місці події.

На момент вказаної дорожньо-транспортної пригоди цивільна відповідальність водія автомобіля «ЗАЗ Таврія» була застрахована у Приватному акціонерному товаристві « Страхова компанія « ВУСО».

Страховик виплатив ОСОБА_1 страхове відшкодування моральної шкоди у розмірі 36000 грн. та витрати на поховання у сумі 6046 грн.

Однак, відповідач безпідставно відмовив у відшкодуванні шкоди, пов`язаної із втратою годувальника.

Враховуючи вищезазначене, представник ОСОБА_1 просив стягнути з відповідача на користь останньої 216000 грн. страхового відшкодування, пов`язаного із втратою годувальника.

Також просив відшкодувати витрати на правничу допомогу у розмірі 30000 грн.

Рішенням Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 25 липня 2022 року у задоволенні позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі представник позивачки, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги.

На обгрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що суд прийшов до помилкового висновку про те, що ОСОБА_1 не перебувала на утримання свого сина, адже в силу положень статті 202 СК України повнолітні діти зобов`язані утримувати своїх батьків, які є непрацездатними та потребують матеріальної допомоги. При цьому, вказана норма не містить визначення, за яких саме обставин особа може вважатися такою, що потребує матеріальної допомоги.

Суд залишив поза увагою докази, які підтверджують факт перебування позивачки на утриманні свого сина, а саме: акт про перебування на утриманні, довідку про доходи, акт обстеження соціально-побутових умов проживання ОСОБА_1 , виписку з медичної картки позивачки.

Дослідивши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

В судовому засіданні встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1, близько 19-42 год., водій ОСОБА_3 , керуючи автомобілем марки "ЗАЗ Таврія", реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухаючись по вул.Шкільній зі сторони вул.Перемоги в с.Великий Карашин Бучанського району Київської області, не врахував дорожню обстановку, не впорався із керуванням автомобіля, внаслідок чого на заокругленні проїзної частини дороги ліворуч здійснив рух прямо та виїхав за межі проїзної частини, де скоїв наїзд на дерево. В салоні цього транспортного засобу в якості пасажира перебував син позивачки - ОСОБА_4 , який від отриманих травм помер на місці події.

На момент дорожньо-транспортної пригоди цивільна відповідальність водія автомобіля «ЗАЗ Таврія» була застрахована у Приватному акціонерному товаристві « Страхова компанія « ВУСО».

23 жовтня 2021 року страховик виплатив ОСОБА_1 страхове відшкодування у розмірі 42046 грн., у тому числі 36000 грн. на відшкодування моральної шкоди та 6046 грн. витрат на поховання.

Відповідач відмовив у виплаті страхового відшкодування у зв`язку з втратою годувальника у розмірі 216000 грн., оскільки ОСОБА_1 не надано документів на підтвердження факту її перебування на утриманні загиблого.

Як встановлено судом, позивачка перебуває на пенсійному забезпеченні та отримує пенсію за віком у розмірі 2859 грн. 85 коп.

Обгрунтовуючи позовні вимоги, представник позивачки надав суду акт про засвідчення факту перебування на утриманні, складений 13 вересня 2021 року мешканцями житлових будинків АДРЕСА_1 , АДРЕСА_2 , АДРЕСА_3 , АДРЕСА_4 , у якому зазначено, що ОСОБА_1 потребувала утримання, оскільки її дохід був меншим ніж необхідні витрати та у зв`язку з цим перебувала на утриманні свого сина ОСОБА_4 .

Окрім того, до позовної заяви додано акт обстеження соціально- побутових умов, який складений депутатом Коростенської міської ради Дідківським В.М. 27 квітня 2022 року. Вказаний акт містить інформацію про те, що ОСОБА_1 проживає в АДРЕСА_5 . під час обстеження встановлено, що вона потребує сторонньої допомоги, має незадовільний стан здоров`я, не має можливості самостійно себе забезпечувати. Житловий будинок потребує ремонту.

Також матеріали справи містять виписку з медичної картки позивачки.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції зазначив, що позивачкою не надано належних та допустимих доказів того, що вона перебувала на утриманні свого сина та має дохід менший від встановленого законом прожиткового мінімуму на місяць, а також, що допомога померлого була основним та постійним джерелом її існування.

Колегія суддів погоджується з таким висновком.

Так, відповідно до положень пункту 27.2 статті 27 Закону України « Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону -МТСБУ) здійснює відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого, на умовах, встановлених статтею 1200 ЦК України, кожній особі, яка має право на таке відшкодування, рівними частинами. Загальний розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) утриманцям одного померлого не може бути меншим, ніж 36 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку.

Частиною 1 статті 1200 ЦК України передбачено, що у разі смерті потерпілого право на відшкодування шкоди мають непрацездатні особи, які були на його утриманні або мали на день його смерті право на одержання від нього утримання, а також дитина потерпілого, народжена після його смерті.

Шкода відшкодовується: дитині - до досягнення нею вісімнадцяти років (учню, студенту - до закінчення навчання, але не більш як до досягнення ним двадцяти трьох років); чоловікові, дружині, батькам (усиновлювачам), які досягли пенсійного віку, встановленого законом, - довічно; особам з інвалідністю - на строк їх інвалідності; одному з батьків (усиновлювачів) або другому з подружжя чи іншому членові сім`ї незалежно від віку і працездатності, якщо вони не працюють і здійснюють догляд за: дітьми, братами, сестрами, внуками померлого, - до досягнення ними чотирнадцяти років; іншим непрацездатним особам, які були на утриманні потерпілого, - протягом п`яти років після його смерті.

Особа вважається такою, що потребує матеріальної допомоги, якщо заробітна плата, пенсія, доходи від використання його майна, інші доходи не забезпечують їй прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Матеріали справи не містять доказів того, що позивачка перебувала на утриманні свого сина. Як встановлено судом, потерпілий не працював, інформація про його доходи відсутня. Розмір пенсії позивачки перевищує розмір прожиткового мінімуму для непрацездатних осіб.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відмову у задоволенні позову.

Доводи апеляційної скарги є безпідставними та не спростовують висновків суду.

Керуючись ст. ст. 259,268,367,374,375,381-384 ЦПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Лабика Руслана Романовича, залишити без задоволення, а рішення Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 25 липня 2022 року, - без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуюча Судді: