Справа № 185/5023/21
Провадження № 2/185/237/22
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

07 жовтня 2022 року Павлоградський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі головуючого судді Головіна В.О., за участю секретаря судового засідання Преображенської К.О., позивача ОСОБА_1 , представника відповідача Руденко Ю.Г. розглянувши у відкритому судовому засідання в м. Павлограді, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства Національна енергетична компанія Укренерго (НЕК Укренерго) про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, стягнення заробітної плати, стягнення премії та благодійної допомоги, стягнення інших відшкодувань

В С Т А Н О В И В

25 червня 2021 року ОСОБА_1 (місце проживання АДРЕСА_1 ) звернувся до суду з позовною заявою до Приватного акціонерного товариства «Національна енергетична компанія «Укренерго» (місцезнаходження 01032, м. Київ, вул. С.Петлюри, 25) про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, стягнення заробітної плати, стягнення премії та благодійної допомоги, стягнення інших відшкодувань.

02 липня 2021 року ухвалою судді Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області залишено без руху позовну заяву та надано строк для усунення недоліків.

21 липня 2021 року на адресу суду засобами поштового зв`язку надійшла уточнена позовна заява ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Національна енергетична компанія «Укренерго» про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, стягнення заробітної плати, стягнення премії та благодійної допомоги, стягнення інших відшкодувань, а саме з наступними позовними вимогами:

1. Витребувати у Приватного акціонерного товариства «Національна енергетична компанія «Укренерго» (НЕК «Укренерго») (, юридична адреса: вул. С. Петлюри, 25, м. Київ, 01032) доказ поновлення позивача на роботі 15.10.2019 року трудову книжку;

2. Витребувати у Приватного акціонерного товариства «Національна енергетична компанія «Укренерго» (НЕК «Укренерго») (, юридична адреса: вул. С. Петлюри, 25, м. Київ, 01032) чинну редакцію Колективного договору, оформлену у відповідності до законодавства України;

3. Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Національна енергетична компанія «Укренерго» (НЕК «Укренерго») (, юридична адреса: вул. С. Петлюри, 25, м. Київ, 01032) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_2 ) кошти за період з дати винесення судом рішення 09.09.2019 р. до часу фактичного поновлення на роботі 15.10.2019 р. в сумі 16 041,6 грн. (шістнадцять тисяч сорок одна гривень 60 коп.), що є середнім заробітком за час вимушеного прогулу;

4. Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Національна енергетична компанія «Укренерго» (НЕК «Укренерго») (, юридична адреса: вул. С. Петлюри, 25, м. Київ, 01032) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_2 ) премію та благодійну допомогу за 2017 рік у сумі 490 114 грн. (чотириста дев`яносто тисяч сто чотирнадцять гривень 00 коп.);

5. Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Національна енергетична компанія «Укренерго» (НЕК «Укренерго») (, юридична адреса: вул. С. Петлюри, 25, м. Київ, 01032) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_2 ) премію та благодійну допомогу за 2018 рік у сумі 511 405 грн. (п`ятсот одинадцять тисяч чотириста п`ять гривень 00 коп.);

6. Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Національна енергетична компанія «Укренерго» (НЕК «Укренерго») (, юридична адреса: вул. С. Петлюри, 25, м. Київ, 01032) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_2 ) премію та благодійну допомогу за 2019 рік у сумі 511 405 грн. (п`ятсот одинадцять тисяч чотириста п`ять гривень 00 коп.);

7. Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Національна енергетична компанія «Укренерго» (НЕК «Укренерго») (, юридична адреса: вул. С. Петлюри, 25, м. Київ, 01032) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_2 ) судові витрати та витрати, що пов`язані з розглядом цієї справи (фактичні).

В обґрунтування поданого позову позивач зазначає, що 09.09.2019 року Павлоградським міськрайонним судом по справі № 185/9353/18 за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Національна енергетична компанія «Укренерго» про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, стягнення моральної шкоди було ухвалено рішення відповідно до якого, позовну заяву було задоволено частково:

- визнано незаконним наказ № 1050-к від 08.10.2018 року Відокремленого підрозділу «Державна інспекція енергетичного нагляду України» Державного підприємства «Національна енергетична компанія «Укренерго» про звільнення ОСОБА_1 за п. 1 ст. 40 КЗпП України;

- поновлено ОСОБА_1 на посаді старшого державного інспектора з енергетичного нагляду групи 1 відділу енергетичного нагляду Державної інспекції з енергетичного нагляду за режимами споживання електричної і теплової енергії у Дніпровському регіоні Приватного акціонерного товариства «Національна енергетична компанія «Укренерго» з 08 жовтня 2018 року;

- стягнуто з Приватного акціонерного товариства «Національна енергетична компанія «Укренерго» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 153 063,60 грн. (сто п`ятдесят три тисячі шістдесят три гривні 00 коп.);

- стягнуто з Приватного акціонерного товариства «Національна енергетична компанія «Укренерго» на користь ОСОБА_1 відшкодування моральної шкоди в розмірі 5 000,00 грн. (п`ять тисяч гривень 00 коп.).

Постановою Дніпровського апеляційного суду від 22.01.2020 р. рішення Павлоградського міськрайонного суду від 09.09.2019 року залишено без змін.

В позовній заяві ОСОБА_1 зазначає, що не отримав суму 16 041,60 грн. за період з 09.09.2019 по 15.10.2019, що складає 24 робочих дні, виходячи з розрахунку:

668,40 грн. (сума середнього заробітку за 1 день) * 24 робочих дні = 16 041, 60 грн.

З Інтернет - ресурсу, а саме сайту АНТИКОР (стаття від 30.01.2019) та з інших відкритих джерел інформації позивачу стала відома інформація про те, що колишній керівник НЕК «Укренерго» ОСОБА_3 отримав відповідні виплати в період, коли позивача було звільнено з роботи за п. 1 ст. 40 КЗпП України, чим порушено права позивача та не виконано обов`язкові дії Колективного договору.

За період з 01.01.2017 по 31.12.2017, а також за період з 01.01.2018 по 31.12.2018 позивачу, як працівнику ВП «Державна інспекція енергетичного нагляду «України» ДП «НЕК «Укренерго» не нараховано та не виплачено кошти премії за 2017 та 2018 роки, а за період з 01.01.2019 по 31.12.2019 премію нараховано та виплачено, але не в повному обсязі.

07.03.2018 р. ОСОБА_3 вніс до єдиного державного реєстру декларацій отримання заробітної плати за основним місцем роботи на посаді керівника НЕК «Укренерго» за 2017 рік у сумі 3 941 335 грн., а також отримав благодійної допомоги 490 114,00 грн. та виплату профспілки 1 070,00 грн.

30.03.2019 р. ОСОБА_3 вніс до єдиного державного реєстру декларацій отримання заробітної плати за основним місцем роботи на посаді керівника НЕК «Укренерго» за 2018 рік у сумі 6 156 214,00 грн., а також отримав благодійної допомоги 511 405,00 грн. та виплату від профспілки 1 469,00 грн.

Позивачу не вдалося знайти декларацію про отримання ОСОБА_4 заробітної плати за основним місцем роботи за 2019 рік, а отже враховуючи тенденцію до збільшення виплат благодійної допомоги у 2017 та 2018 роках можна достовірно встановити, що у 2019 році аналогічна виплата була не менше ніж у 2019 році та становила більше ніж 511 405,00 грн.

Ухвалою Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 20.10.2021 витребувано у Приватного акціонерного товариства «Національна енергетична компанія «Укренерго» належним чином завірену копію трудової книжки ОСОБА_1 та завірену належним чином копію Колективного договору за 2017 р., 2018 р., 2019 р. в частині виплати соціальної допомоги працівникам.

На виконання вимог ухвали Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 20.10.2021 по справі № 185/5023/21 від відповідача отримано заяву № 01/55023 від 30.11.2021 про надання завіреної належним чином копії трудової книжки ОСОБА_1 - на 6 аркушах.

Також на виконання вимог ухвали Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 20.10.2021 по справі № 185/5023/21 від відповідача отримано Витяг (в частині соціальних гарантій, компенсацій та пільг у сфері праці та зайнятості) з Колективного договору між адміністрацією та первинною профспілковою організацією апарату управління державного підприємства «Національна енергетична компанія «Укренерго», підрозділу громадського харчування «Енергетик» та відокремленого підрозділу «Інформаційно - технологічний центр» на 2016 рік - на 8 арк. та витяг (в частині соціальних гарантій, компенсацій та пільг у сфері праці та зайнятості) з Колективного договору державного підприємства «Національна енергетична компанія «Укренерго» на 2018-2019 роки - на 9 арк.

В судовому засіданні позивач позов підтримав і просив його задовольнити повністю. Обґрунтовуючи свої вимоги посилався на обставини викладені в позовній заяві.

Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнала і просила суд відмовити позивачу в задоволенні його вимог. Обґрунтовуючи свої заперечення проти позову пояснила, що позивачем не надано доказів на підтвердження його позовних вимог. Позовна заява та додані до неї матеріали не містять жодного розрахунку з якого позивач розраховував належні йому до виплати суми премії та благодійної допомоги. Позовні вимоги про стягнення премії та благодійної допомоги у відповідних розмірах є припущеннями позивача стосовно порушення його прав та не можуть бути доказами по справі. Позивачем пропущено строк позовної давності встановлений законом для звернення до суду.

Заслухавши позивача та представника відповідача, проаналізувавши матеріали справи, перевіривши подані докази, з точки зору належності, допустимості, а у своїй сукупності з точки зору достатності, суд вважає, що в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, стягнення заробітної плати, стягнення премії та благодійної допомоги, стягнення інших відшкодувань слід відмовити з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Приватне акціонерне товариство «Національна енергетична компанія «Укренерго» (далі - НЕК Укренерго) є юридичною особою, що утворена 29.07.2019 як акціонерне товариство, 100 відсотків акцій якого закріплюються в державній власності, внаслідок реорганізації шляхом перетворення Державного підприємства «Національна енергетична компанія «Укренерго» відповідно до наказу Міністерства фінансів України від 15.02.2019 № 73 та розпорядження Кабінету Міністрів України від 22.11.2017 № 829-р «Про погодження перетворення державного підприємства «Національна енергетична компанія «Укренерго» у приватне акціонерне товариство».

НЕК «Укренерго» є правонаступником майна, усіх прав та обов`язків Державного підприємства «Національна енергетична компанія «Укренерго» відповідно до ст. 108 Цивільного кодексу України, п. 5 Порядку перетворення державного унітарного комерційного підприємства в акціонерне товариство, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29.08.2012 № 802, п. 3.2 Статуту НЕК «Укренерго».

Рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 09.09.2019 по справі № 185/9353/18, яке залишено в силі постановою Дніпровського апеляційного суду від 22.01.2020, було задоволено вимоги позивача ОСОБА_1 до НЕК «Укренерго» про поновлення на роботі з 08 жовтня 2018 року та виплату середнього заробітку за час вимушеного прогулу в сумі 153 063,60. Грн.. з відрахуванням податків та інших обов`язкових платежів.

Зазначеним рішенням допущено негайне його виконання в частині поновлення на роботі та стягнення заборгованості по заробітній платі у межах суми платежу за один місяць.

Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ч. 1, 5-6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Статтею 43 Конституції України визначено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується.

Частиною сьомою статті 235 Кодексу законів про працю України передбачено, що рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, прийняте органом, який розглядає трудовий спір, підлягає негайному виконанню.

У відповідності до частини другої статті 129 Конституції України обов`язковість судових рішень є однією із основних засад судочинства.

Статтею 129-1 Конституції України передбачено, що суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Виконання судового рішення є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, визначений у законі комплекс дій, спрямованих на захист і поновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави; невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд справи судом; право на судовий захист є гарантією прав і свобод людини і громадянина, а обов`язкове виконання судових рішень - складовою права на справедливий судовий захист.

Визначене статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод право на суд було б ілюзорним, якби правова система держави допускала, щоб остаточне обов`язкове судове рішення не виконувалося на шкоду одній зі сторін.

Відповідно до пункту 4 частини першої статті 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника.

Належним виконання судового рішення про поновлення на роботі слід вважати видання власником про це наказу, що дає можливість працівнику приступити до виконання своїх попередніх обов`язків.

Аналіз зазначених правових норм дає підстави для висновку про те, що законодавець передбачає обов`язок роботодавця добровільно і негайно виконати рішення суду про поновлення працівника на роботі, і цей обов`язок полягає в тому, що у роботодавця обов`язок видати наказ про поновлення працівника на роботі виникає відразу після оголошення рішення суду, незалежно від того, чи буде дане рішення суду оскаржуватися.

Відповідно до статті 236 КЗпП України у разі затримки власником або уповноваженим ним органом виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, цей орган виносить ухвалу про виплату йому середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки.

За змістом положень статті 236 КЗпП України затримкою виконання рішення суду про поновлення працівника на роботі слід вважати невидання власником (уповноваженим органом) негайно після проголошення судового рішення наказу про поновлення працівника на роботі без поважних причин.

Виплати, які мають бути здійснені роботодавцем на користь незаконно звільненого працівника, не можуть вважатися заробітною платою і кваліфікуватись як плата за виконану роботу та не витікають із трудового договору, оскільки:

1) заробітна плата виплачується роботодавцем працівникові за виконану ним роботу;

2) до моменту виконання рішення суду про поновлення трудові відносини не виникають (постанови Верховного Суду від 21 квітня 2021 року у справі 461/1303/19, від 11 березня 2021 року у справі № 760/4080/19, від 10 жовтня 2019 року у справі № 522/13736/15). Вказаний правовий висновок узгоджується із правовим висновком, викладеним у постанові Великої Палати Верховного Суду від 30 січня 2019 року у справі № 910/4518/16 щодо правової природи середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

Частиною першою статті 233 КЗпП України передбачено, що працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - у місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки.

За змістом частини другої статті 233 КЗпП України у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

Правова природа строку звернення до суду дозволяє констатувати, що запровадження строку, у межах якого особа може звернутися до суду з позовом, обумовлена передусім необхідністю дотримання принципу правової визначеності, що є невід`ємною складовою верховенства права.

Забезпечення дотримання принципу правової визначеності потребує чіткого виконання сторонами та іншими учасниками справи вимог щодо строків звернення до суду, а від судів вимагається дотримуватися встановлених законом правил при прийнятті процесуальних рішень.

Згідно із частиною першою статті 3 та статтею 4 КЗпП України трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами, регулюються законодавством про працю, яке складається з КЗпП України та інших актів законодавства України, прийнятих відповідно до нього.

Відповідно до частини першої статті 94 КЗпП України, приписи якої кореспондуються із частиною першою статті 1 Закону України «Про оплату праці», заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Згідно зі статтею 1 Конвенції про захист заробітної плати № 95, ухваленої генеральною конференцією Міжнародної організації праці та ратифікованої Україною 30 червня 1961 року, термін «заробітна плата» означає, незалежно від назви й методу обчислення, будь-яку винагороду або заробіток, які можуть бути обчислені в грошах і встановлені угодою або національним законодавством, що їх роботодавець повинен заплатити працівникові за працю, яку виконано чи має бути виконано, або за послуги, котрі надано чи має бути надано.

У Рішенні від 15 жовтня 2013 року № 8-рп/2013 у справі № 1-13/2013 Конституційний Суд України зазначив, що поняття «заробітна плата» і «оплата праці», які використано у законах, що регулюють трудові правовідносини, є рівнозначними в аспекті наявності у сторін, які перебувають у трудових відносинах, прав і обов`язків щодо оплати праці, умов їх реалізації та наслідків, що мають настати у разі невиконання цих обов`язків, а також дійшов висновку, що під заробітною платою, що належить працівникові, необхідно розуміти усі виплати, на отримання яких працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, установлених законодавством для осіб, які перебувають у трудових правовідносинах з роботодавцем, незалежно від того, чи було здійснене нарахування таких виплат.

Таким чином, заробітною платою є винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку роботодавець (власник або уповноважений ним орган підприємства, установи, організації) виплачує працівникові за виконану ним роботу (усі виплати, на отримання яких працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій).

Структура заробітної плати визначена статтею 2 Закону України «Про оплату праці», за змістом якої заробітна плата складається з основної та додаткової заробітної плати, а також з інших заохочувальних та компенсаційних виплат.

Основна заробітна плата - це винагорода за виконану роботу відповідно до встановлених норм праці (норми часу, виробітку, обслуговування, посадові обов`язки), яка встановлюється у вигляді тарифних ставок (окладів) і відрядних розцінок для робітників та посадових окладів для службовців.

Додаткова заробітна плата - це винагорода за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці, яка включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством; премії, пов`язані з виконанням виробничих завдань і функцій.

Інші заохочувальні та компенсаційні виплати - це виплати у формі винагород за підсумками роботи за рік, премії за спеціальними системами і положеннями, виплати в рамках грантів, компенсаційні та інші грошові і матеріальні виплати, які не передбачені актами чинного законодавства або які провадяться понад встановлені зазначеними актами норми.

Трудовий договір повинен укладатись, як правило, у письмовій формі (частина перша статті 24 КЗпП України) або оформлюватись наказом чи розпорядженням роботодавця (частина третя статті 24 КЗпП України).

Припинення, розірвання трудового договору пов`язано зі звільненням працівника.

З огляду на зазначене, якщо працівник був незаконно звільнений, трудовий договір з ним був незаконно припинений роботодавцем в односторонньому порядку. Виконання роботодавцем рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого працівника полягає у відновленні трудового договору, який раніше існував і був незаконно припинений роботодавцем.

До моменту фактичного виконання роботодавцем рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого працівника трудові правовідносини, які існували до порушення з боку роботодавця, не виникають. У зв`язку з цим, виплати, які мають бути здійснені роботодавцем на користь незаконно звільненого працівника, у тому числі середній заробіток за час вимушеного прогулу або різниця у заробітку за час виконання нежчеоплачуваної роботи, не можуть вважатись заробітною платою та не витікають із трудового договору як підстави для виплат. Ці виплати не можуть кваліфікуватись як плата за виконану роботу.

Отже, за змістом норм чинного законодавства середній заробіток за час затримки власником або уповноваженим ним органом виконання судового рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого працівника за своєю правовою природою не є основною чи додатковою заробітною платою (винагородою, яку роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу), а також не є заохочувальною чи компенсаційною виплатою у розумінні статті 2 Закону України «Про оплату праці», тобто середній заробіток за час затримки виконання рішення про поновлення на роботі працівника не входить до структури заробітної плати, а є спеціальним видом відповідальності роботодавця за порушення трудових прав працівника, отже строк пред`явлення до суду позовних вимог про стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення про поновлення на роботі обмежуються трьома місяцями з дня, коли працівник дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права.

Вказаний правовий висновок узгоджується із правовим висновком, викладеним у постанові Великої Палати Верховного Суду від 30 січня 2019 року у справі №910/4518/16 (провадження № 12-301гс18) та у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 10 жовтня 2019 року у справі № 522/13736/15 (провадження № 61-25545сво18).

Враховуючи те, що середній заробіток за час затримки власником або уповноваженим ним органом виконання судового рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого працівника за своєю правовою природою не є основною чи додатковою заробітною платою, а також не є заохочувальною чи компенсаційною виплатою, тому строк пред`явлення до суду позовних вимог про стягнення зазначеного заробітку обмежується трьома місяцями з дня, коли працівник дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, тобто з часу видачі наказу про поновлення на роботі (частина перша статті 233 КЗпП України).

При таких обставинах, вимога про оплату середнього заробітку за час затримки виконання рішення про поновлення на роботі не є спором про оплату праці, а тому, в силу положень частини другої статті 233 КЗпП України, працівник має право звернутися до суду з позовом з такими вимогами з обмеженням тримісячного строку.

Відповідний висновок Верховного Суду, викладений у постанові від 21 квітня 2021 року № 461/1303/19.

Середній заробіток за час вимушеного прогулу не є основною чи додатковою заробітною платою, а також не є заохочувальною чи компенсаційною виплатою, а отже не є елементом структури заробітної плати (постанова Верховного Суду від 10 жовтня 2019 року у справі № 369/10046/18).

Оскільки до моменту фактичного виконання роботодавцем рішення про поновлення працівник та роботодавець не перебувають у трудових відносинах, то середній заробіток за час вимушеного прогулу не витікає з трудового договору як підстава для виплат (постанова Верховного Суду від 11 червня 2020 року у справі № 752/25588/17).

Відтак, строк звернення до суду з такою вимогою обмежується трьома місяцями з дня, коли працівник дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, тобто з дати видачі наказу про поновлення на роботі» (постанова Верховного Суду від 21 квітня 2021 року у справі 461/1303/19).

Наказ № 1542-к про поновлення позивача на роботі датовано 11.10.2019, а позовну заяву про стягнення з відповідача на користь позивача 16 041,60 грн. - суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період з 09.09.2019 (дата винесення судом рішення про поновлення на роботі) до часу фактичного поновлення на роботі 15.10.2019 підписано позивачем 16.07.2021, тобто з пропущенням трьох місячного строку, встановленого ч. 1 ст. 233 КЗпП України, на звернення до суду з відповідною вимогою.

З наданих до матеріалів справи відповідачем доказів вбачається, що у 2017 році були відсутні виплати працівникам Держенергонагляду одноразового заохочення до професійного свята - Дня енергетика та виплата винагороди за підсумками роботи за рік, що підтверджується листом № 04/13-4105 від 31.10.2019, наказом НЕК «Укренерго» № 491-к/оп від 20.12.2017 «Про виплату заохочення до Дня енергетика» та наказом НЕК «Укренерго» про виплату винагороди працівникам апарату управління ДП «НЕК «Укренерго».

Міністерством енергетики та вугільної промисловості України, Фондом державного майна України, Всеукраїнським об`єднанням організацій роботодавців «Федерація роботодавців паливно - енергетичного комплексу України» та профспілкою працівників енергетики та електротехнічної промисловості України укладено Галузеву угоду на 2016 - 2018 роки, зареєстрована Міністерством соціальної політики України 12.01.2016 № 1 (надалі - Галузева угода), яка встановлює мінімальні соціальні гарантії, компенсації та пільги та є основною для укладання колективних договорів, трудових договорів, і не обмежує прав компанії та їх структурних (відокремлених, відособлених) підрозділів, підприємств, установ, організацій галузі щодо розширення соціальних гарантій і трудових та соціально-побутових пільг за рахунок власних коштів.

На виконання Галузевої угоди та з метою врегулювання виробничих, трудових і соціально - економічних відносин, а також посилення соціального захисту працівників, 19.02.2016 року між адміністрацією ДП «НЕК «Укренерго» та Радою голів профспілкових органів ДП «НЕК «Укренерго» укладено Угоду (далі - Угода), яка включає зобов`язання сторін, які спрямовані на створення умов для підвищення ефективної роботи підприємства.

На підставі Галузевої угоди та з метою врегулювання виробничих, трудових і соціально - економічних відносин, узгодження інтересів найманих працівників відокремленого підрозділу «Головдерженергонагляд» ДП «НЕК «Укренерго», який наказом ДП «НЕК «Укренерго» від 04.07.2006 № 219 перейменовано у ВП «Державна інспекція енергетичного нагляду України», між уповноваженими представниками власника і трудового колективу укладено колективний договір Держенергонагляду на 2016 рік.

Відповідно до п. 5.24 Угоди передбачено, що винагорода за результатами фінансово-господарської діяльності ДП «НЕК «Укренерго» за рік виплачується згідно з положенням про виплату винагороди за підсумками роботи за рік.

Відповідно до п. 5.2.16.1 Колективного договору Держенергонагляду, винагорода за результатами фінансово-господарської діяльності Держенергонагляду за рік виплачується згідно з Положенням про виплату винагороди за підсумками роботи за рік працівниками Держенергонагляду (Додаток 7).

Таким чином, умови, розмір та порядок нарахування і виплати винагороди за підсумками роботи за рік працівникам Держенергонагляду визначено означеним вище Положенням.

Відповідно до Розділу 1 Положення про виплату винагороди за підсумками роботи за рік працівникам Держенергонагляду передбачено, що виплати винагороди за підсумками роботи за рік провадиться при наявності чистого прибутку, який залишається у розпорядженні ДП «НЕК «Укренерго» та за рішенням економічної ради, направляється на оплату праці і перераховуються ВП Держенергонагляд».

З урахуванням вище зазначених положень внутрішніх локальних документів, в 2018 році не приймалось рішення економічної ради ДП «НЕК «Укренерго» щодо виплати винагороди за підсумками роботи за рік працівникам Держенергонагляду.

Тобто, у 2018 році виплата винагороди за підсумками роботи за рік працівниками Держенергонагляду не проводилась, що виключає правову підставу для здійснення нарахування і виплати, та підтверджується наказом НЕК «Укренерго» від 21.12.2018 № 507-к/оп «Про виплату винагороди працівникам ДП «НЕК «Укренерго» (апарату управління).

Відповідно до п. 3 протоколу від 22.12.2018 спільного засідання адміністрації та первинної профспілкової організації Держенергонагляду - працівникам Держенергонагляду, які звільнені на дату видання наказу Держенергонагляду про заохочення працівників Держенергонагляду з нагоди професійного свята - Дня енергетика, одноразове грошове заохочення не нараховується та не виплачується.

Виплата винагороди за підсумками роботи за 2019 рік працівникам Держенергонагляду була здійснена на підставі наказу НЕК «Укренерго» від 28.01.2020 № 12-к/оп та додатку 7 до діючого Колективного договору Держенергонагляду (Положення про виплату винагороди за підсумками роботи за рік працівникам Держенергонагляду).

Відповідно до даного наказу позивачу розраховано винагороду за підсумками роботи за 2019 рік у розмірі 314,72 грн., так як розмір винагороди визначався з нарахованої заробітної плати за 2019 рік в розмірі 31 472,17 грн.

З урахуванням проведеного нарахування середнього заробітку за час вимушеного прогулу, згідно постанови Дніпровського апеляційного суду від 22.01.2020 по справі № 185/9353/18, нарахована ОСОБА_1 заробітна плата за 2019 рік склала 131 732,17 грн.

Враховуючи Постанову Дніпровського апеляційного суду від 22.01.2020 по справі № 185/9353/18 (провадження № 22-ц/803/10250/19), заяву ОСОБА_1 від 12.02.2020 та відповідно до пункту 5.2.16.1 діючого Колективного договору відокремленого підрозділу «Державна інспекція енергетичного нагляду України» (далі - Колективний договір), а також згідно з Положенням про виплату винагороди за підсумками роботи за рік працівникам Держенергонагляду (додаток 7 до Колективного договору), роботодавцем прийнято рішення про виплату ОСОБА_1 винагороди за підсумками роботи за 2019 рік з урахуванням фактично відпрацьованого часу і виробничих досягнень у розмірі 1002,60 грн. (наказ НЕК «Укренерго» № 67-к/оп від 27.02.2020). Дана виплата проведена 28.02.2020, що підтверджується платіжним дорученням № 1 від 28.02.2020, в сумі 807,09 грн. (за утриманням податку з доходів фізичних осіб у сумі 180,47 грн. та військового збору у сумі 15,04 грн.).

До того ж, позовна заява та додані до неї матеріали не містять жодного розрахунку з якого позивач розраховував належні йому до виплати суми премії та благодійної допомоги за період 2017- 2019 роки.

У відповідності до ч.3 ст.12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ч. 1 ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Згідно ч. 6 ст.81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Таким чином, суд дійшов до висновку, що фактично позовні вимоги про стягнення премії та благодійної допомоги у відповідних розмірах за період 2017-2019 р.р. є припущеннями позивача стосовно порушення його прав та не можуть бути доказами в розумінні норм ст. ст. 76, 81 ЦПК України.

Відповідачем документально підтверджено відсутність підстав для виплати премії та благодійної допомоги за період 2017- 2018 роки, а за 2019 рік виплату проведено у відповідності до вимог чинного Колективного договору.

В свою чергу, позивачем до суду не надано належних і допустимих доказів тому, що належні йому виплати у вигляді премії та благодійної допомоги за період 2017 -2019 років не були йому нараховані та виплачені у відповідному розмірі.

Таким чином, твердження позивача, що йому не було виплачено премію та благодійну допомогу за 2017 рік в сумі 490 114,00 грн., за 2018 рік в сумі 511 405,00 грн. та за 2019 рік в сумі 511 405,00 грн. є необгрунтованим, не базується ані на законодавчих нормах ані на положеннях Колективного договору та не підтверджені належними та допустимими доказами.

Аналізуючи зібрані та досліджені в судовому засіданні докази в їх сукупності, суд вважає, що в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до приватного акціонерного товариства "Національна енергетична компанія "Укренерго" рішення слід відмовити.

Відповідно до ст..141 ЦПК України, судові витрати слід покласти на ОСОБА_1 .

На підставі викладеного, керуючись ст. 81, 89, 141, 259, 263-265, 268 ЦПК України, -

У Х В А Л И В

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства Національна енергетична компанія Укренерго (НЕК Укренерго) про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, стягнення заробітної плати, стягнення премії та благодійної допомоги, стягнення інших відшкодувань - відмовити.

Судові витрати покласти на ОСОБА_1 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається Дніпровському апеляційному суду.

Повний текст рішення суду складено 14 жовтня 2022 року.

Суддя: В. О. Головін