Справа № 171/724/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 жовтня 2022 року м. Апостолове Дніпропетровської області

Апостолівський районний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Чумак Т.А.

за участю секретаря судового засідання Жандарук В.В.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника відповідача адвоката Яковченко В.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право на користування житлом, та зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання майна спільною власністю подружжя, про поділ майна,

встановив:

28.04.2020 р. позивач ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Свої вимоги обґрунтовує тим, що він відповідно до договору купівлі-продажу є власником житлового будинку, площею 54, 9 кв.м, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 . У вказаному будинку зареєстровані: син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , його сестра - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та його колишня дружина - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , які не проживають в цьому будинку. З 2006 року після укладання шлюбу він та його колишня дружина ОСОБА_2 проживали у будинку. Сімейне життя не склалося і в 2011 році їх шлюб було розірвано. До 2015 року вони підтримували зв`язок, так як від шлюбу мають сина, а в 2015 році всі зв`язки і стосунки з відповідачкою були припинені повністю. 29.12.2015 р. відповідачка зібрала свої речі і виїхала в невідомому напрямку. З того часу і по теперішній час фактичне місце знаходження ОСОБА_2 йому не відомо, з 2015 року відповідачка не проживає за місцем своєї реєстрації, а саме: АДРЕСА_1 . Останнім часом на його адресу почали надходити листи із банківських установ з інформацією про заборгованість за кредитними договорами на різну суму на ім`я відповідачки, декілька разів приїжджали приватні виконавці, які погрожують, що відберуть будинок, бо відповідачка зареєстрована в його будинку. Також через те, що в його будинку зареєстрована відповідачка, він не може отримати субсидію. Вважає, що оскільки відповідачка у будинку не проживає більше шести місяців, не оплачує плату за користування жилим приміщенням і комунальні послуги, не несе інших витрат по утриманню спірного будинку та не приймає участь у спільному побуті, вона вважається такою, що втратила право користування ним, тому просить суд визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 такою, що втратила право користування житловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_1 .

Ухвалою суду від 29.05.2020 по справі відкрито загальне позовне провадження з викликом сторін.

18.01.2021 р. представник відповідачки ОСОБА_2 Яковченко В.І. звернувся до суду із зустрічною позовною заявою до ОСОБА_1 про визнання майна спільною сумісною власністю подружжя, про поділ майна. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що 30.06.2006 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 укладено шлюб, який був зареєстрований Бабушкінським відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції Дніпропетровської області, зроблено відповідний актовий запис № 402. Від спільного шлюбу мають сина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . 29.07.2011 року шлюб між ними було розірвано відповідно до рішення Апостолівського районного суду Дніпропетровської області. Про порушення свого права позивач ОСОБА_2 дізналася тільки після звернення відповідача до суду у 2020 році з позовною заявою про визнання її такою, що втратила права на користування житлом. В період шлюбу вони постійно вели спільне господарство, мали спільний бюджет, всі отримані доходи використовували на потреби сім`ї. Так, за спільні кошти ними був придбаний житловий будинок на підставі договору купівлі-продажу від 17.07.2008 р. Вважає, що майно, придбане ними за час подружнього життя, є спільною сумісною власністю подружжя, а саме: житловий будинок з відповідними господарчими та побутовими будівлями і спорудами, розташований в АДРЕСА_1 , зареєстрованого в КП Апостолівське бюро технічної інвентаризації на ОСОБА_1 , підстави виникнення права власності договір купівлі-продажу житлового будинку, серія ВКО № 625803 від 17.07.2008 р., що посвідчений приватним нотаріусом Апостолівського районного нотаріального округу, тому просить суд визнати спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_2 та ОСОБА_1 житловий будинок з відповідними господарчими та побутовими будівлями і спорудами, розташований в АДРЕСА_1 ; визнати за ОСОБА_2 право власності на Ѕ частину житлового будинку з відповідними господарчими та побутовими будівлями і спорудами, розташованого в АДРЕСА_1 ; стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судові витрати: на оплату судового збору в розмірі 1816 гривень.

06.08.2021 р. ухвалою Апостолівського районного суду Дніпропетровської області прийнято до спільного розгляду зустрічну позовну заяву ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання майна спільною сумісною власністю подружжя, про поділ майна разом із первісним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням. Вимоги за зустрічним позовом об`єднано в одне провадження з первісним позовом. Закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду.

В судовому засіданні 06.01.2022 року позивач за первісним позовом та відповідач за зустрічним позовом ОСОБА_1 первісний позов підтримав в повному обсязі та просив його задовольнити. Проти задоволення зустрічного позову заперечив, посилаючись на те, дійсно будинок було придбано у шлюбі, згоден, що будинок належить сторонам на праві спільної сумісної власності, але вважає, що ОСОБА_2 не має права на Ѕ частку у зв`язку з тим, що ОСОБА_2 було надано кошти на придбання лише 1/3 частки будинку, тому вважає, що ОСОБА_2 має право на 1/3 частку. У задоволені зустрічного позову просив відмовити.

Представник відповідачки за первісним позовом та представник позивачки за зустрічним позовом ОСОБА_2 - Яковченко В.І. в судовому засіданні первісний позов заперечив, просив відмовити у його задоволені. Зустрічний позов підтримав з підстав, викладених в позові.

До судового засідання 14.10.2022 року позивач ОСОБА_1 , будучи належним чином повідомленим шляхом направлення судової повістки у вигляді смс-повідомлення згідно заяви позивача від 11.06.2021 року (а.с.139), не прибув, причину неявки в судове засідання не повідомив, раніше подав заяву про розгляд справи без його участі (а.с.46), на підставі чого суд дійшов висновку про можливість розгляду справи у відсутності позивача.

Представник відповідача адвокат Яковченко В.І. 14.10.2022 року в судове засідання не прибув, подав заяву про розгляду справи без його участі та участі відповідача ОСОБА_2 .

Заслухавши учасників справи, дослідивши письмові докази, суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.

Ніхто не може бути виселений із займаного житлового приміщення або обмежений у праві користування житловим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом (ч.4 ст. 9 ЖК УРСР).

Згідно ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Належними доказами в розумінні ст.77 ЦПК України є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Судом встановлено, що сторони з 30.06.2006 перебували у зареєстрованому шлюбі, який 29.07.2011 р. рішенням Апостолівського районного суду Дніпропетровської області розірвано.

У шлюбі в них народився син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

В період шлюбу 17.07.2008 року ОСОБА_1 уклав договір купівлі -продажу житлового будинку, який був посвідчений приватним нотаріусом Апостолівського районного нотаріального округу Романченко Ю.В.

Відповідно до змісту договору ОСОБА_1 набув у приватну власність житловий будинок в АДРЕСА_2 . Згідно пунктів 1.5,2.1 вказаного договору подружжя покупця ОСОБА_2 надала згоду на купівлю вказаного житлового будинку. Продаж житлового будинку за домовленістю сторін вчинено за 30000 грн., які отримано продавцем від покупця під час оформлення цього договору.

За правилами ст.60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

За таких обставин за нормами сімейного законодавства умовою належності того майна, яке одержане за договором, укладеним одним із подружжя, до об`єктів спільної сумісної власності подружжя є визначена законом мета укладення договору в інтересах сім`ї, а не власні, не пов`язані із сім`єю інтереси одного з подружжя.

Згідно ст.63 СК України дружина й чоловік мають рівні права володіння, користування та розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Згідно вимог ст.69 та ст.70 СК України в разі поділу майна, що належить подружжю на праві спільної сумісної власності, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю.

Згідно ч.ч.1,3 ст.356 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст.204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Із витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, індексний номер 19651214 від 24.07.2008 року, виданого 24.07.2008 р. Комунальним підприємством «Апостолівське бюро технічної інвентаризації», встановлено, що реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 23896413, об`єкт нерухомого майна: будинок, житловий з відповідними господарчими та побутовими будівлями і спорудами, адреса об`єкта: АДРЕСА_2 ; форма власності: приватна, розмір частки 1/1, власником майна є ОСОБА_1 , підстава виникнення права власності - договір купівлі-продажу, зареєстрованого в реєстрі № 1278 від 17.07.2008 р. (а.с. 13)

З акту обстеження житлових умов від 10.12.2018 р., 06.04.2020 р., складеного комісією, вбачається, що в ході обстеження будинку АДРЕСА_2 з грудня 2015 року ОСОБА_2 , 1984 року народження, не проживає (а.с.14,15).

Відповідно до довідки, виданої виконавчим комітетом Апостолівської міської ради від 06.09.2016 року № 5876, в будинку за адресою: АДРЕСА_2 , проживає один ОСОБА_1 згідно акту депутата міської ради ОСОБА_6 (а.с. 16).

Відповідно до домової книги для прописки громадян, проживаючих в буд. АДРЕСА_2 , зареєстровані: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 21-22).

Позивач за первісним позовом та відповідач за зустрічним позовом ОСОБА_1 в судовому засіданні стверджував, що частка ОСОБА_2 у спірному житловому будинку складає лише 1/3 частину, однак достатніх доказів, які б підтверджували вказаний факт, суду не надано.

Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Встановлено, що спірний житловий будинок набутий у власність позивачем (відповідачем за зустрічним позовом) за час шлюбу. Останнім не спростовано її набуття за спільні кошти.

Відповідно до ч.2 ст.328 ЦК України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом.

Здійснення подружжям права спільної сумісної власності регламентовано статтею 63 СК України, згідно з якою дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Розпоряджання спільним сумісним майном подружжя може відбутися шляхом його поділу, виділення частки. Поділ майна, що є у спільній сумісній власності подружжя, є підставою набуття особистої власності кожним з подружжя.

Відповідно до ч.3 ст.368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Частиною 1 статті 5 ЦПК України передбачено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою, як це встановлює ст.65 СК України.

Виходячи з положень ст.ст.60,61 Сімейного кодексу, спірний житловий будинок з надвірними будівлями та спорулами є спільною сумісною власністю подружжя.

Частки сторін в спільній сумісній власності подружжя є рівними, відповідно до ч.1 ст.70 СК України, якщо інше не було визначено домовленістю між ними.

Частинами 2,3 ст.70 СК України передбачено умови відступу судом при поділі майна подружжя від засади рівності часток за обставин, що мають істотне значення, зокрема, якщо один з них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї. За рішенням суду частка майна дружини, чоловіка можу бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування.

Отже, судом встановлено, що спірний житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами є спільною сумісною власністю сторін та за кожним із них слід визнати право власності на 1/2 частини вказаного будинку.

Відповідно до ч.1 ст.321 ЦК України право власності є непорушним і ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Оскільки ОСОБА_2 є власником 1/2 частини вищевказаного житлового будинку, її право власності є непорушним, тому вона не може бути визнана такою, що втратила право користування вказаним житловим приміщенням, у зв`язку з чим первісний позов ОСОБА_1 задоволенню не підлягає.

Частиною першою статті 141 ЦПК України визначено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі задоволення позову покладаються на відповідача, у разі відмови в позові на позивача. Таким чином, з ОСОБА_1 в користь ОСОБА_2 підлягають стягненню понесені судові витрати.

Керуючись ст.ст.10-13,81,259,263,265,268 ЦПК України, суд

ухвалив:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право на користування житлом, відмовити.

Зустрічний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання майна спільною власністю подружжя, про поділ майна задовольнити.

Визнати спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_2 та ОСОБА_1 житловий будинок з відповідними господарчими та побутовими будівлями і спорудами, розташований в АДРЕСА_1 .

Визнати за ОСОБА_2 право власності на Ѕ частину житлового будинку з відповідними господарчими та побутовими будівлями і спорудами, розташований в АДРЕСА_1 .

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судовий збір в розмірі 1816 грн.

Повне рішення складено 17 жовтня 2022 року о 09 годині.

На рішення може бути подано апеляційну скаргу до Дніпровського апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя: Чумак Т.А.