Провадження № 2-з/522/338/22
УХВАЛА

19 жовтня 2022 року Приморський районний суд міста Одеси в складі:

головуючого-судді Чернявської Л.М.,

за участі секретаря судових засідань Тофан Л.Р.,

розглянувши заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову (в порядку п. 1 ч. 1 ст. 152 ЦПК України),

встановив:

13 жовтня 2022 року до Приморського районного суду надійшла заява ОСОБА_1 про забезпечення позову (в порядку п. 1 ч. 1 ст. 152 ЦПК України), в якій просить:

-Накласти арешт на 596/1000 частин квартири за адресою: АДРЕСА_1 , що належить ОСОБА_2 ;

-Заборонити державним реєстраторам прав на нерухоме майно та органам державної реєстрації, в тому числі, Міністерству юстиції України, його структурним та територіальним органам, акредитованим суб`єктам, нотаріусам, іншим особам та органам, які виконують функції державного реєстратора прав на нерухоме майно, у відповідності до ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», вчиняти будь-які реєстраційні дії, в тому числі, але не обмежуючись державною реєстрацією речових прав та їх обтяжень на нерухоме майно відкриття та/або закриття розділів в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, а також вносити до державного реєстру речових прав на нерухоме майно записи про державну реєстрацію речових прав та їх обтяжень, записи про скасування реєстрації речових прав та їх обтяжень, зміни до таких записів відносно 596/1000 частин квартири за адресою: АДРЕСА_1 , що належить ОСОБА_2 .

В обґрунтування заяви зазначено, що Заявник з 2013 року по момент звернення до суду постійно проживає у квартирі за адресою: АДРЕСА_1 спільно з двома синами. Вказана квартира належала на праві приватної власності ОСОБА_3 , яка ІНФОРМАЦІЯ_1 померла.

01 липня 2022 року приватним нотаріусом відкрито спадкову справу за заявою заявника, якій було повідомлено, що ОСОБА_3 за життя на підставі договору дарування від 26.02.2013 року подарувала 596/1000 частин квартири, що їй належала ОСОБА_2 .

Заявник вважає, що договір дарування від 26.02.2013 року укладений поза волею ОСОБА_3 , яка діяла фактично під примусом та не усвідомлювала значення своїх дій, а відтак зазначений договір є недійсним, тому Заявник має намір звернутись до суду із позовною заявою про визнання договору дарування недійсним.

Станом на момент звернення до суду з відповідною заявою, ОСОБА_2 продає належну йому на підставі спірного договору дарування, квартиру.

Також повідомила, що за даних обставин Заявник вважає за можливе запропонувати Відповідачу укласти договір купівлі-продажу 596/1000 частин квартири за можливу суму в розмірі 100 000, 00 гривень, оскільки Позивач може залишитись на вулиці та не має більшої матеріальної можливості це забезпечити.

Ухвалою суду від 14 жовтня 2022 року заяву призначено до розгляду на 17 жовтня 2022 року без виклику сторін по справі.

17 жовтня 2022 року від ОСОБА_2 до суду надійшла заява про відкладення розгляду справи, ознайомлення з матеріалами справи та надання часу для письмових заперечень.

19 жовтня 2022 року від ОСОБА_2 до суду надійшли заперечення на заяву про забезпечення позову, відповідно до яких зазначив, що заява про забезпечення позову є необґрунтованою, оскільки спір виник щодо майна, яке йому належить з 2013 року на підставі Договору дарування і вже пройшло багато часу щоб його оспорювати. Також повідомив, про укладання договору з рієлтором про продаж зазначеного майна.

Зазначив, що ОСОБА_3 підписувала договір дарування у здоровому глузді та тілі. На той час вона перебувала багато років в ремісії та не споживала наркотичні речовини.

Розглянувши матеріали заяви про забезпечення позову, суд приходить до висновку, що вказана заява підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього кодексу заходів забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Під забезпеченням позову слід розуміти вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача, які гарантують реальне виконання судового рішення, прийнятого за його позовом. Інститут забезпечення позову спрямований проти несумлінних дій відповідача, який може приховати майно, розтратити його, продати, знецінити.

У відповідності до ч. 3 ст. 150 ЦПК України, заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Пунктом 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» роз`яснено, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Вирішуючи питання про забезпечення позову суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Вирішення питання про забезпечення позову потребує зваженого підходу, оскільки забезпечення позову має відповідати тій цілі, для якої такий захід слугує, а не бути інструментом зловживання процесуальними правами.

При вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності заявлених вимог щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку з вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками судового процесу.

Отже, умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів заявника від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Метою процесуального інституту забезпечення позову є створення необхідних умов для повного та своєчасного виконання судових рішень. Водночас, зазначений інститут не може використовувались для створення умов або усунення перешкод в ухваленні бажаного для однієї зі сторін рішення.

Під час вирішення питання про забезпечення позову суд не вирішує спір по суті та не перевіряє обґрунтованість позовних вимог.

Звертаючись з відповідною заявою про забезпечення позову до подання позовної заяви, заявник зазначив, що має намір звернутись до суду з позовом про визнання договору дарування 596/1000 частин квартири АДРЕСА_2 недійсним та є обставини які унеможливлять у разі задоволення позову виконання зазначеного рішення, оскільки ОСОБА_2 має намір відчужити зазначене майно третім особам.

Суд враховує, що ОСОБА_2 в своїх запереченнях також зазначає, що уклав договір з рієлтором для відчуження спірного майна.

У зв`язку з вищевикладеним, суд дійшов висновку, що існують обставини, які б свідчили про існування реальної загрози невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про визнання договору дарування 596/1000 частин квартири АДРЕСА_2 недійсним.

В матеріалах справи наявні відомості про власника майна, на яке заявник просить накласти арешт, а відтак суд вважає що даний вид забезпечення позову шляхом арешту зазначеного майна є співмірним із вимогами, з якими заявник має намір звернутись до суду.

Щодо вимог про заборону державним реєстраторам прав на нерухоме майно та органам державної реєстрації, в тому числі, Міністерству юстиції України, його структурним та територіальним органам, акредитованим суб`єктам, нотаріусам, іншим особам та органам, які виконують функції державного реєстратора прав на нерухоме майно, у відповідності до ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», вчиняти будь-які реєстраційні дії, в тому числі, але не обмежуючись державною реєстрацією речових прав та їх обтяжень на нерухоме майно відкриття та/або закриття розділів в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, а також вносити до державного реєстру речових прав на нерухоме майно записи про державну реєстрацію речових прав та їх обтяжень, записи про скасування реєстрації речових прав та їх обтяжень, зміни до таких записів відносно 596/1000 частин квартири за адресою: АДРЕСА_1 , що належить ОСОБА_2 .

Суд не вбачає підстав для задоволення відповідних вимог, оскільки ці вимоги не обґрунтовані та заявником не надано доказів, що у разі не застосування відповідного забезпечення це може бути підставою, що утруднить або взагалі унеможливить виконання рішення суду.

Відповідно до вимог статті 154 ЦПК України, суд може вимагати від особи, яка звернулася із заявою про забезпечення позову, забезпечити відшкодування збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову (зустрічне забезпечення). Зустрічне забезпечення застосовується тільки у випадку забезпечення позову.

Розмір зустрічного забезпечення визначається судом з урахуванням обставин справи. Заходи зустрічного забезпечення позову мають бути співмірними із заходами забезпечення позову, застосованими судом, та розміром збитків, яких може зазнати відповідач у зв`язку із забезпеченням позову.

Питання застосування зустрічного забезпечення вирішується судом в ухвалі про забезпечення позову або в ухвалі про зустрічне забезпечення позову.

Строк надання зустрічного забезпечення визначається судом та не може перевищувати десяти днів з дня постановлення ухвали про забезпечення позову або ухвали про зустрічне забезпечення, якщо інше не випливає зі змісту заходів зустрічного забезпечення.

Особа, за заявою якої застосовані заходи забезпечення позову із застосуванням зустрічного забезпечення, протягом визначеного судом строку має надати суду документи, що підтверджують надання зустрічного забезпечення.

Якщо особа, за заявою якої застосовані заходи забезпечення позову, не виконує вимоги суду щодо зустрічного забезпечення у визначений судом строк, суд скасовує ухвалу про забезпечення позову та про зустрічне забезпечення.

Згідно з ч. 4 ст. 154 ЦПК України зустрічне забезпечення, як правило, здійснюється шляхом внесення на депозитний рахунок суду грошових коштів у розмірі, визначеному судом. Якщо позивач з поважних причин не має можливості внести відповідну суму, зустрічне забезпечення також може бути здійснено шляхом: 1) надання гарантії банку, поруки або іншого фінансового забезпечення на визначену судом суму та від погодженої судом особи, щодо фінансової спроможності якої суд не має сумнівів; 2) вчинення інших визначених судом дій для усунення потенційних збитків та інших ризиків відповідача, пов`язаних із забезпеченням позову.

Суд погоджується з пропозицією заявника щодо зустрічного забезпечення позову в розмірі 100 000 гривень, оскільки слід враховувати інтереси усіх учасників спору, враховуючи, що заявником можуть вчинятись дії, які можуть ускладнити чи зробити неможливим виконання рішення суду у зв`язку з чим ОСОБА_2 можуть бути спричинена майнова шкода, яка полягає у відсутності, на момент розгляду справи, розпоряджатись спірним майном, а відтак слід застосувати зустрічне забезпечення у розмірі 100 000 (сто тисяч) гривень, що буде відповідати принципу рівності та змагальності сторін.

У зв`язку з чим, суд вважає за необхідне зобов`язати ОСОБА_1 сплатити вказану суму на депозитний рахунок суду у десятиденний строк на виконання вимог ч. 8 ст. 154 ЦПК України.

Згідно ч. 4 ст. 152 ЦПК України, у разі подання заяви про забезпечення позову до подання позовної заяви заявник повинен пред`явити позов протягом десяти днів, якщо інші строки не встановлено законом, а у разі подання заяви про арешт морського судна - тридцяти днів з дня постановлення ухвали про забезпечення позову.

Керуючись ст.ст. 149, 152, 153, 154, 157, 260 ЦПК України, суд

постановив:

Заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову (в порядку п. 1 ч. 1 ст. 152 ЦПК України) задовольнити частково.

Накласти арешт на 596/1000 частин квартири за адресою: АДРЕСА_1 , що належить ОСОБА_2 .

В іншій частині вимог відмовити.

Направити примірник ухвали про забезпечення позову заявнику та всім особам для негайного виконання, яких стосуються заходи забезпечення позову і відповідним державним та іншим органам для вжиття відповідних заходів.

Застосувати зустрічне забезпечення позову.

Визначити ОСОБА_1 розмір зустрічного забезпечення у сумі 100 000 (сто тисяч) гривень 00 копійок та зобов`язати ОСОБА_1 сплатити вказану суму на депозитний рахунок суду у строк, що не перевищує десяти днів з дня постановлення ухвали про забезпечення позову та зобов`язати ОСОБА_1 у вказаний строк надати до суду документи, що підтверджують надання зустрічного забезпечення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та підлягає негайному виконанню з дня її постановлення незалежно від її оскарження і відкриття виконавчого провадження.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається до Одеського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня складення ухвали.

Суддя Л.М.Чернявська