Справа 688/1298/22
№ 2/688/439/22
Рішення

іменем України

18 жовтня 2022 року м. Шепетівка

Шепетівський міськрайонний суд Хмельницької області в складі:

головуючого судді Березюк Н.П.,

секретаря судового засідання Кулеші Л.М.,

без участі сторін,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Шепетівці цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС», третя особа на стороні відповідача ОСОБА_2 про відшкодування завданої шкоди в дорожньо-транспортній пригоді,

встановив:

Стислий виклад та обґрунтування позовних вимог.

03 червня 2022 року представник позивача ОСОБА_1 адвокат Гнідко С.І. звернувся до Приватного акціонерного товариства «Страхова група ТАС», третя особа ОСОБА_2 про відшкодування завданої шкоди в дорожньо-транспортній пригоді. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 24 листопада 2020 року о 21год 20хв на 187км автодороги Кременець - Біла Церква сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля «Volkswagen Crafter», державний номерний знак НОМЕР_1 , що належить позивачці ОСОБА_1 , під керуванням ОСОБА_3 та автомобіля «Mercedes-Benz CDI», державний номерний знак НОМЕР_2 , що належить ОСОБА_2 , під його керуванням.

Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди автомобіль позивача отримав механічні пошкодження. Постановою Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 07 вересня 2021 року (справа №688/3559/20) провадження у справі щодо ОСОБА_3 закрито за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП, яка набрала законної сили 25 листопада 2021 року.

На відновлювальний ремонт автомобіля «Volkswagen Crafter», державний номерний знак НОМЕР_1 позивач витратила 116036,40грн. Цивільно-правова відповідальність володільця автомобіля «Volkswagen Crafter», державний номерний знак НОМЕР_1 була застрахована АТ «СГ «ТАС», яке відмовило позивачеві у виплаті страхового відшкодування.

Витрати пов`язані з відновлювальним ремонтом автомобіля позивача не перевищують розміру страхової суми, передбаченої страховим полісом, тому страховик зобов`язаний за рахунок страхової виплати відшкодувати заподіяну позивачу майнову шкоду в розмірі 116036,40грн. У зв`язку з затримкою страхової виплати на відшкодування майнової шкоди, відповідач відповідно до Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» також зобов`язаний сплатити пеню у розмірі 8736,11грн. Крім того, у зв`язку з простроченням виконання грошового зобов`язання, відповідач повинен сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції, що за період з 15 січня 2022 року по 01 червня 2022 року складає 12636,36грн, та три проценти річних від простроченої суми, що за аналогічний період складає 1316,14грн.

Позивач ОСОБА_1 та її представник адвокат Гнідко С.І. в судове засідання 18 жовтня 2022 року не з`явились, подали заяву, в якій позов підтримали, просили задовольнити, з підстав викладених у позовній заяві.

Позиція сторони відповідача та третьої особи на стороні відповідача, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору.

Представник відповідача у встановленому законом порядку повідомлявся про дату, час та місце розгляду справи, в судові засідання не з`явився, подав до суду відзив на позовну заяву, у якому позов не визнав. В обгрунтування заперечень зазначив, що дорожньо-транспортна пригода сталася за участю автомобіля «Volkswagen Crafter», державний номерний знак НОМЕР_1 та автомобіля «Mercedes-Benz CDI», державний номерний знак НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_2 , цивільно-правова відповідальність якого була застрахована АТ «СГ «ТАС» (приватне) згідно полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів АР 7947891 від 08 липня 2020 року. Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначено, що страховик не відшкодовує шкоду, заподіяну при експлуатації забезпеченого транспортного засобу, але за спричинення якої не виникає цивільно-правової відповідальності відповідно до закону. Постановою Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області не встановлено, що в діях водія ОСОБА_2 наявний склад адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП та не надано доказів притягнення останнього до відповідальності за вказаною статтею, а тому страховик не повинен відшкодовувати шкоду, заподіяну при експлуатації забезпеченого транспортного засобу, оскільки не настала цивільно-правова відповідальність водія застрахованого автомобіля «Mercedes-Benz CDI», державний номерний знак НОМЕР_2 ОСОБА_2 , вину якого у ДТП не встановлено. Звертає увагу суду, що висновок експерта про вартість відновлювального ремонту автомобіля позивача є некоректним, оскільки представник АТ «СГ «ТАС» (приватне) та зацікавлена особа ОСОБА_2 не були запрошені на огляд пошкодженого транспортного засобу, а також такий висновок складений через рік після ДТП. Посилаючись на відсутність підстав для стягнення страхового відшкодування, зазначає про відсутність підстав для стягнення пені, 3% річних та інфляційних втрат, а також витрат на правничу допомогу.

Третя особа на стороні відповідача, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору ОСОБА_2 в судові засідання не з`явився, про дату час та місце проведення судових засідань повідомлявся за місцем реєстрації місця проживання та шляхом опублікування оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, не повідомив про причини неявки, своїм процесуальним правом не скористався, відзив на позов не подав.

Заяви, клопотання та інші процесуальні дії у справі.

Ухвалою суду від 06 червня 2022 року відкрито загальне позовне провадження, справу призначено до підготовчого засідання на 04 липня 2022 року.

Ухвалою суду від 04 липня 2022 року справу призначено до судового розгляду на 20 липня 2022 року. Розгляд справи відкладено на 03 серпня, 28 вересня 2022 року за клопотанням сторін, 18 жовтня 2022 року у зв`язку з відсутністю відомостей про отримання судової повістки третьою особою ОСОБА_2 .

Відповідно до ч.2 ст.247 Цивільного процесуального кодексу України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Встановлені судом фактичні обставини, з посиланням на докази.

24 листопада 2020 року о 21год 20хв на 187км автодороги Кременець - Біла Церква сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля «Volkswagen Crafter», державний номерний знак НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_3 та автомобіля «Mercedes-Benz CDI», державний номерний знак НОМЕР_2 , під його керуванням ОСОБА_2 .

Згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 власником автомобіля «Volkswagen Crafter», державний номерний знак НОМЕР_1 є ОСОБА_1 .

Власником автомобіля «Mercedes-Benz CDI», державний номерний знак НОМЕР_2 згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_4 є ОСОБА_2 .

Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди автомобіль позивача ОСОБА_1 отримав механічні пошкодження. Постановою Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 07 вересня 2021 року у справі №688/3559/20 провадження у справі щодо ОСОБА_3 закрито за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП, яка набрала законної сили 25 листопада 2021 року.

Цивільно-правова відповідальність володільця автомобіля «Mercedes-Benz CDI», державний номерний знак НОМЕР_2 , свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_4 застрахована АТ «СГ «ТАС» згідно полісу №АР7947891. Розмір страхової суми на випадок заподіяння шкоди майну третьої особи становить 130000 грн. Розмір франшизи становить 0,00 грн.

15 жовтня 2021 року ОСОБА_1 звернулась до ПрАТ «Страхова група «ТАС» із заявою про страхове відшкодування шкоди, заподіяної в результаті дорожньо-транспортної пригоди, що сталася 24 листопада 2020 року о 21год 20хв на 187км автодороги Кременець-Біла Церква за участю автомобіля «Volkswagen Crafter», державний номерний знак НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_3 та автомобіля «Mercedes», державний номерний знак НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_2 , просила здійснити страхову виплату у розмірі 130000грн, шляхом перерахування коштів на рахунок ОСОБА_1 .

До заяви позивач долучила копію постанови Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 07 вересня 2021 року у справі №688/3559/20, витяг з БД МТСБУ на транспортний засіб «Mercedes-Benz 213», державний номерний знак НОМЕР_2 , копію свідоцтва про реєстрацію автомобіля «Volkswagen Crafter», державний номерний знак НОМЕР_1 , копію паспорта та ідентифікаційного коду ОСОБА_1 , копію адвокатського ордеру та свідоцтва про зайняття адвокатською діяльністю. Також долучила заяву від 15 жовтня 2021 року про проведення огляду автомобіля, у якій, посилаючись на положення Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», просила на протязі 10 робочих днів з дня отримання заяви, направити представника для визначення розміру збитків, заподіяних у зв`язку з пошкодженням автомобіля «Volkswagen Crafter», державний номерний знак НОМЕР_1 . У заяві повідомила про місцезнаходження пошкодженого транспортного засобу, про дату і час огляду автомобіля просила повідомити її за визначеним нею номером телефону.

Факт надіслання цінного листа з відповідними документами підтверджується описом вкладення до цінного листа на адресу АТ «СГ «ТАС», накладною Укрпошти №361 про оплату вартості послуг за пересилання відправлення від 16 жовтня 2021 року.

15 грудня 2021 року на замовлення позивачки експерт ОСОБА_4 провів огляд транспортного засобу - автомобіля «Volkswagen Crafter», державний номерний знак НОМЕР_1 , про що склав відповідний протокол огляду транспортного засобу, акт огляду транспортного засобу №307-21 (дефектна відомість), виготовив фото-таблиці на підставі яких в подальшому провів експертне дослідження.

Згідно висновку експерта за результатами транспортно-товарознавчого дослідження №307/21 від 28 січня 2022 року вартість матеріального збитку, заподіяного позивачці внаслідок пошкодження належного їй автомобіля «Volkswagen Crafter», державний номерний знак НОМЕР_1 в дорожньо-транспортній пригоді, враховуючи пошкодження, зазначені в протоколі огляду транспортного транспорту від 15 грудня 2021 року становить 116036,40грн.

Заяви ОСОБА_1 про страхове відшкодування та про проведення огляду автомобіля від 15 жовтня 2022 року, надіслані нею 16 жовтня 2021 року.

10 грудня 2021 року АТ «СГ`ТАС» (приватне) прийнято рішення про відмову у страховій виплаті через відсутність вини страхувальника ( ОСОБА_2 ), що підтверджується страховим актом №34941/33/921 від 10 грудня 2021 року, який долучено відповідачем до відзиву на позовну заяву. Зі змісту вказаного акту слідує, що письмове повідомлення про настання страхового випадку (заява про страхове відшкодування) надійшло на адресу відповідача 18 жовтня 2021 року.

Станом на 16 січня 2022 року (останній день виплати страхового відшкодування, визначений п.36.2 ст.36 Закону №1961-ІУ) страховик не провів виплату страхового відшкодування ОСОБА_1 .

Застосовані норми права.

Частиною 1 статті 11 ЦК України встановлено, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

Однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі (п.3 ч.2 ст.11 ЦК України).

Відповідно до ч.1, п.1 ч.2 ст.22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Збитками є, зокрема, втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Згідно з ч.ч.1,2 ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Стаття 1187 ЦК України відносить до джерела підвищеної небезпеки діяльність, пов`язану з використанням транспортних засобів. Згідно частини другої ст.1187 Цивільного кодексу України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Із положень п.1 ч.1 ст.1188 ЦК України слідує, що шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Як передбачено ч.1 ст.979 ЦК України, за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Відповідно до п.1.3 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 р. № 1306, учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил. Водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі поліс (сертифікат) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (п.п.ґ п.2.1).

Обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників.

Відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регулюються Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (Закон №1961-ІV).

Закон №1961-ІV регулює відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів і спрямований на забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України.

За змістом ст.3 Закону №1961-ІV обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників.

Згідно зі ст.6 Закону №1961-ІV страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

Відповідно до п.12.1 ст.12 Закону №1961-ІV розмір франшизи при відшкодуванні шкоди, заподіяної майну потерпілих, встановлюється при укладанні договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності і не може перевищувати 2 відсотки від страхової суми, в межах якого відшкодовується збиток, заподіяний майну потерпілих.

Пунктом 22.1 статті 22 Закону №1961-ІV визначено, що у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Шкода, заподіяна в результаті дорожньо-транспортної пригоди майну потерпілого, це шкода, пов`язана з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу (ст.28 Закону № 1961-ІV).

Відповідно до ч.1 ст.990 Цивільного кодексу України страховик здійснює страхову виплату відповідно до умов договору на підставі заяви страхувальника (його правонаступника) або іншої особи, визначеної договором, і страхового акта (аварійного сертифіката).

Згідно ст.6 Закону № 1961-ІV страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована.

Пунктом 2.1 статті 2 Закону №1961-ІV встановлено, що відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регулюються Конституцією України, Цивільним кодексом України, Законом України «Про страхування», цим та іншими законами України і нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них. Якщо норми цього Закону передбачають інше, ніж положення інших актів цивільного законодавства України, то застосовуються норми цього Закону.

Відповідно до п.22.1. ст.22 Закону №1961-ІV у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

За змістом пп.33.1.4 п.33.1 ст.33 Закону №1961-ІV у разі настання дорожньо-транспортної пригоди, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати), водій транспортного засобу, причетний до такої пригоди, зобов`язаний невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання дорожньо-транспортної пригоди, письмово надати страховику, з яким укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, МТСБУ), повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого МТСБУ зразка, а також відомості про місцезнаходження свого транспортного засобу та пошкодженого майна, контактний телефон та свою адресу. Якщо водій транспортного засобу з поважних причин не мав змоги виконати зазначений обов`язок, він має підтвердити це документально.

Згідно п.33.3ст.33 Закону №1961-ІV водії та власники транспортних засобів, причетних до дорожньо-транспортної пригоди, власники пошкодженого майна зобов`язані зберігати пошкоджене майно (транспортні засоби) у такому стані, в якому воно знаходилося після дорожньо-транспортної пригоди, до тих пір, поки його не огляне призначений страховиком (у випадках, передбачених статтею 41цього Закону, МТСБУ) представник (працівник, аварійний комісар або експерт), а також забезпечити йому можливість провести огляд пошкодженого майна (транспортних засобів). Особи, зазначені в цьому пункті, звільняються від обов`язку збереження пошкодженого майна (транспортних засобів) у такому стані, в якому воно знаходилося після дорожньо-транспортної пригоди, у разі якщо не з їхньої вини протягом десяти робочих днів після одержання страховиком (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, МТСБУ) повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду його уповноважений представник не прибув до місцезнаходження такого пошкодженого майна.

Згідно зі ст.34 Закону №1961-ІV страховик зобов`язаний протягом двох робочих днів з дня отримання повідомлення про настання події, що містить ознаки страхового випадку, розпочати її розслідування, у тому числі здійснити запити щодо отримання відомостей, необхідних для своєчасного здійснення страхового відшкодування.

Протягом 10 робочих днів з дня отримання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, МТСБУ) зобов`язаний направити свого представника (працівника, аварійного комісара або експерта) на місце настання страхового випадку та/або до місцезнаходження пошкодженого майна для визначення причин настання страхового випадку та розміру збитків.

Якщо представник страховика (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, МТСБУ) не з`явився у визначений строк, потерпілий має право самостійно обрати аварійного комісара або експерта для визначення розміру шкоди. У такому разі страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, МТСБУ) зобов`язаний відшкодувати потерпілому витрати на проведення експертизи (дослідження).

Для визначення причин настання страхового випадку та розміру збитків страховиком та МТСБУ залучаються їх працівники. Страховиком, МТСБУ та потерпілими також можуть залучатися аварійні комісари, експерти або юридичні особи, у штаті яких є аварійні комісари чи експерти.

Згідно п.36.2 ст.36 Закону №1961-ІV страховик протягом 15 днів з дні узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у ст.35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніше як через 90 календарних днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов`язаний у разі визнання вимог заявника обґрунтованими прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування та виплатити його.

Відповідно до пп.37.1.3 п.37.1 ст.37 Закону №1961-ІV, підставою для відмови у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати) є невиконання потерпілим або іншою особою, яка має право на отримання відшкодування, своїх обов`язків, визначених цим Законом, якщо це призвело до неможливості страховика (МТСБУ) встановити факт дорожньо-транспортної пригоди, причини та обставини її настання або розмір заподіяної шкоди.

Згідно ст.29 Закону №1961-ІV у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.

Відповідно до ст.992 ЦК України у разі несплати страховиком страхувальникові або іншій особі страхової виплати страховик зобов`язаний сплатити неустойку в розмірі, встановленому договором або законом.

Згідно п.36.5 ст.36 Закону №1961-ІV за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування (регламентної виплати) з вини страховика особі, яка має право на таке відшкодування сплачується пеня з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діє протягом періоду, за який нараховується пеня.

Відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно з ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст.386 ЦК України держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової шкоди.

Статтею 395 ЦК України визначено види речових прав на чуже майно, до яких належить право володіння та користування (сервітут).

За змістом ст.396 ЦК України особа, яка має речове право на чуже майно, має право на захист цього права, у тому числі і від власника майна, відповідно до положень глави 29 цього Кодексу.

Із положень п.1.6 статті 1 Закону №1961-ІV слідує, що власники транспортних засобів юридичні та фізичні особи, які відповідно до законів України є власниками або законними володільцями (користувачами) наземних транспортних засобів на підставі права власності, права господарського відання, оперативного управління, на основі договору оренди або правомірно експлуатують транспортний засіб на інших законних підставах.

Як передбачено п.2.2 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року №1306, власник транспортного засобу, а також особа, яка використовує такий транспортний засіб на законних підставах, можуть передавати керування транспортним засобом іншій особі, що має при собі посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії. Власник транспортного засобу може передавати такий засіб у користування іншій особі, що має посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії, передавши їй реєстраційний документ на цей транспортний засіб.

Згідно частини першої статті 15, частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Порушення права пов`язане з позбавленням його суб`єкта можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Мотиви та висновки суду.

Аналіз правових норм дає підстави для висновку, що цивільні права та обов`язки виникають, у тому числі внаслідок правопорушень (деліктів), у зв`язку з чим потерпіла сторона має право вимагати відшкодування завданих збитків, а на правопорушника покладається обов`язок відшкодувати ці збитки.

В деліктних правовідносинах юридичною підставою відповідальності, яка виникає внаслідок заподіяння шкоди, є склад цивільного правопорушення. До його елементів належать протиправна поведінка завдавача шкоди, настання шкоди, причинний зв`язок між двома першими елементами і вина завдавача шкоди.

За загальним правилом шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується власником (володільцем) цього джерела. У разі завдання шкоди внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки їх власникам (володільцям) питання про відшкодування шкоди вирішується за принципом вини.

Суб`єктом відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, є особа, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

З метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, та захисту майнових інтересів страхувальників особи, діяльність яких пов`язана з використанням транспортних засобів, зобов`язані застрахувати свою цивільно-правову відповідальність перед іншими особами на випадок завдання шкоди.

Якщо деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик повинен виплатити потерпілому страхове відшкодування в порядку, передбаченому Законом №1961-ІV.

Згідно матеріалів справи про адміністративне правопорушення №688/3559/20, дослідженої судом, дорожньо-транспортна пригода сталася 24 листопада 2020 року о 21год 20хв на 187км автодороги Кременець - Біла Церква за участю автомобіля «Volkswagen Crafter», державний номерний знак НОМЕР_1 , що належить позивачці, під керуванням ОСОБА_3 та автомобіля «Mercedes-Benz CDI», державний номерний знак НОМЕР_2 , що належить ОСОБА_2 , під його керуванням.

Постановою Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 07 вересня 2021 року у справі №688/3559/20 провадження у справі щодо ОСОБА_3 закрито за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП, яка набрала законної сили 25 листопада 2021 року.

Вказаною постановою встановлено, що ОСОБА_3 обвинувачувався в тому, що здійснюючи обгін на перехресті, не вибрав безпечну швидкість руху, не обрав безпечну дистанцію, не переконався в тому, що водій транспортного засобу «Mercedes», державний номерний знак НОМЕР_2 , що рухався попереду по тій самій смузі, не подав сигналу повороту ліворуч, внаслідок чого допустив ДТП і транспортні засоби отримали механічні пошкодження. Суд не знайшов доказів того, що автомобіль «Mercedes», під керуванням ОСОБА_2 , виконуючи маневр повороту ліворуч, перебував в межах Т-подібного перехрестя (в межах заокруглень країв проїзної частини кожної з доріг) та визнав технічно неспроможними пояснення ОСОБА_2 , який викладаючи власну версію подій, не зміг пояснити чому його автомобіль в момент зіткнення перебував поза перехрестям.

Таким чином під час ДТП, яка сталася внаслідок взаємодії двох джерел підвищеної небезпеки, автомобіль «Volkswagen Crafter», державний номерний знак НОМЕР_1 отримав механічні ушкодження з вини ОСОБА_2 , який повинен був діяти згідно вимог п.п.10.1, 9.2(б), 9.4, 10.4 Правил дорожнього руху, а за умов виконання маневру повороту поза перехрестям та перетину під час маневрування осьової лінії горизонтальної дорожньої розмітки, ще й вимог лінії горизонтальної дорожньої розмітки 1.1. розділу 34 Правил дорожнього руху України.

Порушення ОСОБА_2 указаних правил дорожнього руху знаходяться у прямому причинному зв`язку з наслідками дорожньо-транспортної пригоди, тому останній має відповідати за спричинені збитки.

Те, що уповноважений орган внутрішніх справ не склав протокол про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_2 , у зв`язку з чим останній не був притягнутий до адміністративної відповідальності за порушення правил дорожнього руху, не звільняє його від відповідальності за завдану шкоду.

Оскільки цивільна-правова відповідальність ОСОБА_2 була застрахована Приватним акціонерним товариством «Страхова Група «ТАС», то товариство зобов`язане відшкодувати потерпілому майнову шкоду, спричинену пошкодженням транспортного засобу, в межах ліміту відповідальності страховика, водночас розмір страхового відшкодування підлягав зменшенню на суму франшизи.

Звертаючись до суду, сторона позивача обґрунтовувала свої вимоги щодо розміру страхового відшкодування, в т.ч. тим, що витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом автомобіля не перевищують розміру страхової суми (ліміту), передбаченої страховим полісом, що складає 130000 грн, а розмір франшизи складає 0,00 грн.

У відзиві на позов відповідач не спростував даного обгрунтування, чим фактично визнав викладену позивачем обставину щодо розміру франшизи 0,00 грн, а тому відповідно до ч.1 ст.82 ЦПК України дана обставина не підлягає доказуванню, оскільки суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цієї обставини та добровільності її визнання відповідачем.

Суд зауважує, що у випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди.

Законом №1961-ІV визначено обов`язок особи (водія та власника транспортного засобу, причетного до дорожньо-транспортної пригоди; власника пошкодженого майна) письмово повідомити страховика про настання дорожньо-транспортної пригоди та протягом 10 робочих днів з дня такого повідомлення зберігати пошкоджене майно у стані, в якому воно знаходиться після дорожньо-транспортної пригоди, для того, щоб його міг оглянути представник страховика (аварійний комісар або експерт). Це надає можливість страховику перевірити обставини дорожньо-транспортної пригоди власними силами, визначити розмір страхового відшкодування та запобігти необґрунтованій виплаті.

Зібрані докази свідчать про те, що на час дорожньо-транспортної пригоди цивільно-правова відповідальність ОСОБА_2 була застрахована ПАТ «Страхова Група «ТАС» (поліс обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АР7947891 діючий станом на 24 листопада 2020 року).

Позивач ОСОБА_1 16 жовтня 2021 року подала ПАТ «Страхова Група «ТАС» письмову заяву від 15 жовтня 2021 року про страхове відшкодування, в якій повідомила страховика про те, що 24 листопада 2020 року о 21год 20хв сталася дорожньо-транспортна пригода за участю забезпеченого транспортного засобу. Того ж дня подала страховику відповідну заяву від 15 жовтня 2021 року на проведення огляду автомобіля, в якій запропонувала протягом 10 робочих днів, з дня отримання заяви, направити представника з метою визначення розміру заподіяних збитків та зазначила місцезнаходження пошкодженого транспортного засобу. І лише 15 грудня 2021 року через два місяці після направлення страховику заяв про страхове відшкодування та про проведення огляду автомобіля уклала угоду з ДП «ЕКСПЕРТ-СЕРВІС АВТО» на проведення транспортно-товарознавчої експертизи.

На думку суду позивач ОСОБА_1 виконала покладений на неї, як власника пошкодженого під час ДТП автомобіля, законодавством обов`язок щодо повідомлення страховика про дорожньо-транспортну пригоду та пред`явлення пошкодженого автомобіля для огляду представнику страховика (аварійному комісару, експерту) для забезпечення встановлення факту дорожньо-транспортної пригоди, причин й обставин її настання та розміру заподіяної шкоди.

Суд зауважує, що період часу з дати направлення позивачкою заяв про страхове відшкодування та про проведення огляду автомобіля (16 жовтня 2021 року) по дату досягнення домовленостей щодо проведення транспортно-товарознавчої експертизи (15 грудня 2021 року) є достатнім для виконання представником страховика власного обов`язку по огляду пошкодженого автомобіля, встановлення факту дорожньо-транспортної пригоди, причин й обставин її настання та розміру заподіяної шкоди.

Твердження сторони відповідача про те, що висновок експерта є некоректним оскільки складений через рік після дорожньо-транспортної пригоди не заслуговує на увагу, оскільки чинним законодавством не визначено часових обмежень щодо можливості складання такого висновку.

За таких обставин, враховуючи, що власник пошкодженого транспортного засобу ОСОБА_1 дотрималася вимог закону щодо порядку повідомлення страховика про настання страхового випадку та обов`язку щодо пред`явлення пошкодженого автомобіля для огляду представнику страховика для забезпечення встановлення факту дорожньо-транспортної пригоди, причин й обставин її настання та розміру заподіяної шкоди, відповідач ПАТ «СГ «ТАС» неправомірно відмовило ОСОБА_1 у здійсненні страхового відшкодування.

У разі пошкодження транспортного засобу під час дорожньо-транспортної пригоди потерпілому відшкодовуються витрати, пов`язані з його відновлювальним ремонтом з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством.

При цьому відшкодуванню підлягають лише ті витрати потерпілого, які пов`язані з відновлювальним ремонтом автомобіля від наслідків дорожньо-транспортної пригоди.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у пункті 9 постанови від 27 березня 1992 року №6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», якщо для відновлення попереднього стану речі, що мала певну зношеність (наприклад, автомобіля), були використані нові вузли, деталі, комплектуючі частини іншої модифікації, що випускаються взамін знятих з виробництва однорідних виробів, особа, відповідальна за шкоду, не вправі вимагати врахування зношеності майна або меншої вартості пошкоджених частин попередньої модифікації. Зношеність пошкодженого майна враховується у випадках стягнення на користь потерпілого його вартості (при відшкодуванні збитків).

Висновок експерта №307/21 від 28 січня 2022 року є об`єктивним доказом вартості відновлювального ремонту автомобіля «Volkswagen Crafter», державний номерний знак НОМЕР_1 з урахуванням коефіцієнту його фізичного зносу, за наслідками дорожньо-транспортної пригоди, а відповідачем не надано жодних належних та допустимих доказів на спростування розміру завданої шкоди.

Суд зазначає, що речове право на чуже майно, як і право власності, є абсолютним правом. Речові права на чуже майно мають бути захищені від будь-яких правопорушень з боку третіх осіб.

Право на звернення до суду гарантується законом і може бути реалізоване, зокрема, коли особа вважає, що її право порушується, не визнається або оспорюється, водночас порушене право має бути захищене у спосіб, який установлений законом.

На час дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_3 був законним володільцем і правомірним користувачем автомобіля «Volkswagen Crafter», державний номерний знак НОМЕР_1 у зв`язку з чим власник має право на відшкодування майнової шкоди, завданої внаслідок пошкодження цього автомобіля.

Тому вимоги про стягнення страхового відшкодування в сумі 116036,40 грн підлягають задоволенню.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 16 жовтня 2019 року у справі № 452/3519/15 (провадження № 61-14973св18) зазначено, що: правовідносини з виплати страхового відшкодування, які склалися між сторонами у справі на підставі договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, є грошовим зобов`язанням.

Таким чином, зважаючи на юридичну природу правовідносин сторін як грошових зобов`язань, на них поширюється дія частини другої статті 625 ЦК України як спеціального виду цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов`язання.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 19 лютого 2020 року у справі № 758/16044/16-ц (провадження № 61-913св17) вказано, що: при безпідставній відмові у виплаті страхового відшкодування, крім наслідків, передбачених договором, страховик, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу страхувальника зобов`язаний сплатити йому суму страхової виплати з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За змістом ч.2 ст.625 ЦК України нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входить до складу грошового зобов`язання та є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, тому ці кошти нараховуються незалежно від сплати ним неустойки (пені) за невиконання або неналежне виконання зобов`язання.

Крім того, у пункті 36.5 статті 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначено, що за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування (регламентної виплати) з вини страховика (МТСБУ) особі, яка має право на отримання такого відшкодування, сплачується пеня з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діє протягом періоду, за який нараховується пеня.

Згідно зі статтею 992 ЦК України у разі несплати страховиком страхувальникові або іншій особі страхової виплати страховик зобов`язаний сплатити неустойку в розмірі, встановленому договором або законом.

Суд зазначає, що 16 жовтня 2021 року позивач надіслала Страховику заяву від 15 жовтня 2021 року про страхову виплату, яку, як слідує зі змісту страхового акту № 3941/33/921 від 10 грудня 2021 року, Страховик отримав 18 жовтня 2021 року, а тому відповідно до п.36.2 ст.36 Закону №1961-ІУ у страхової компанії виник обов`язок виплатити страхове відшкодування ОСОБА_1 не пізніше 90 календарних днів, а саме до 16 січня 2022 року.

Надаючи оцінку розрахунку заборгованості, проведеного стороною позивача судом враховано, що 16 жовтня 2021 року позивач направила відповідачу необхідні документи про виплату страхового відшкодування, які відповідач отримав 18 жовтня 2021 року. Враховуючи положення пункту 36.2 статті 36 Закону №1961-ІУ, відповідно до якого граничний строк прийняття рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та його виплати складає 90 днів, суд погоджується з тим, що починаючи з 91 дня після отримання заяви про страхове відшкодування про виплату страхового відшкодування у страховика виникло прострочення виконання грошового зобов`язання.

Тому вимоги позивача про стягнення з відповідача пені, інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних підлягають задоволенню за період з 17 січня 2022 року (перший день прострочення виконання грошового зобов`язання) по 01 червня 2022 року (до дати звернення до суду із цим позовом).

Таким чином, приймаючи до уваги приписи статті 992 ЦК України, пункту 36.5 статті 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» та проаналізувавши положення статті 266, частини другої статті 258 ЦК України, суд дійшов висновку про стягнення з відповідача на користь позивача пені за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України в межах строку позовної давності за період з 17 січня 2022 року по 01 червня 2022 року в сумі 8621,63грн.

Суд зауважує, що базою для нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних є сума боргу, необтяжена іншими нарахуваннями.

Оскільки відповідач прострочив виконання грошового зобов`язання на 136 календарних дні з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 3% річних за період з 17 січня 2022 року по 01 червня 2022 року в сумі 1297,06 грн.

Нарахування інфляційних втрат здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання. Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений Державною службою статистики України, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому до розрахунку мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

Таким чином інфляційні втрати за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання в сумі 116036,40грн за період з 17 січня 2022 року по 01 червня 2022 року складають 14411,67грн. Позивач просить стягнути збитки від інфляції в сумі 12636,36грн, а тому, виходячи з принципу диспозитивності цивільного процесу, за яким суд розглядає справи, в межах заявлених вимог (ч.1 ст.13 ЦПК) з відповідача на користь позивача підлягають стягненню інфляційні втрати за період з 17 січня 2022 року по 01 червня 2022 року в сумі 12636,36грн.

Розподіл судових витрат.

Відповідно до п.1 ч.2 ст.141 ЦПК України у разі задоволення позову судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на відповідача.

Згідно ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Відповідно до п.1.1 ч.2 ст.4 Закону України «Про судовий збір» за подання до суду позовної заяви майнового характеру, яка подана фізичною особою, ставка судового збору складає 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Позивач звернулася до суду з двома вимогами майнового характеру, тому за позовну вимогу про стягнення 116036,40грн страхового відшкодування, розмір судового збору становить 1160,36грн, за позовну вимогу про стягнення пені, 3% річних та інфляційних втрат в загальній сумі 22688,61грн розмір судового збору складає 992,40грн.

Судом повністю задоволено позовну вимогу про стягнення страхового відшкодування в сумі 116036,40грн та частково задоволено позовну вимогу про стягнення пені, 3% річних та інфляційних втрат на загальну суму 22555,05грн.

Відповідно до ч.6 ст.141 ЦПК України судовий збір підлягає стягненню з відповідача на користь держави пропорційно розміру задоволених вимог: за вимогу про стягнення страхового відшкодування у сумі 1160,36грн, за вимогу про стягнення пені, 3% річних та інфляційних втрат у сумі 986,54грн (99,41% від задоволених вимог 22555,05грн:22688,61грн х 100%), а всього - 2146,90грн.

Решта судового збору у сумі 5,86грн підлягає компенсації за рахунок держави.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, в т.ч. належать витрати: на професійну правничу допомогу, витрати сторін та їх представників, що пов`язані з явкою до суду.

Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до ст.137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою, підлягають розподілу разом з іншими судовими витратами. Розмір витрат на правничу допомогу визначається згідно з умовами договору про надання правової допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг, виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Положення частин першої та другої статті 141 ЦПК України кореспондуються із європейськими стандартами, зокрема, пунктом 14 Рекомендацій Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам Щодо шляхів полегшення доступу до правосуддя N R (81) 7 передбачено, що за винятком особливих обставин, сторона, що виграла справу, повинна в принципі отримувати від сторони, що програла відшкодування зборів і витрат, включаючи гонорари адвокатів, які вона обґрунтовано понесла у зв`язку з розглядом.

Пунктом 9 частини першої статті 1 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» від 5 липня 2012 року №5076-VI встановлено, що представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.

Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (пункт 6 частини першої статті 1 Закону №5076-VI).

Відповідно до статті 19 Закону №5076-VI видами адвокатської діяльності, зокрема, є: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.

Статтею 30 Закону №5076-VI передбачено, що гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація та досвід адвоката, фінансовий стан клієнта й інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним і враховувати витрачений адвокатом час.

Закон України «Про судоустрій і статус суддів» встановлює, що правосуддя в Україні функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. Доказами в цивільному у судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України).

За правилами оцінки доказів, встановлених статтею 89 ЦПК України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Звертаючись до суду, позивач згідно вимог ст.134 ЦПК України, в позовній заяві зазначив про попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, що складається з витрат на правову допомогу та становить 14950 грн.

Згідно договору про надання правової допомоги від 07 жовтня 2021 року, адвокат Гнідко С.І. та Слюсарчук Т.О. уклали угоду щодо захисту прав та законних інтересів клієнта у цивільній справі щодо стягнення відшкодування шкоди, в тому числі страхового відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди. Згідно п.3.2 даного договору, сторони погодили, що гонорар складається з суми вартості послуг, тарифи яких узгоджені сторонами та зазначені в Додатку 1 до цього договору. Підставою для сплати гонорару є акт наданих послуг, що передбачено п.3.7 договору.

Згідно акту наданих послуг від 31 травня 2022 року, адвокатом Гнідко С.І. надано позивачу ОСОБА_1 правничу допомогу з детальним описом наданих послуг у цивільній справі, загальна вартість яких склала 14950грн, які позивач сплатила адвокату разом з витратами, пов`язаними з явкою представника позивача до суду 28 вересня 2022 року згідно квитанції до прибуткового касового ордера (підстава: за послуги згідно договору про надання правової допомоги від 07.10.2021 року).

Отже, матеріалами справи підтверджується факт отримання позивачем послуг адвоката та понесення нею витрат на правову допомогу, а саме: представником позивача складені наступні документи: заява про страхове відшкодування та про проведення огляду автомобіля, адвокатські запити, позовна заява з додатками. На підтвердження цих обставин суду надані договір про надання правової допомоги, докази оплати гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд врахував критерії об`єктивного визначення розміру суми послуг адвоката та реальності адвокатських витрат (їхньої дійсності та необхідності), розумності їх розміру та дійшов висновку, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, є співрозмірним з ціною позову, не є явно завищеним порівняно з ціною позову. Суд також враховує положення частини шостої статті 137 ЦПК України, за якими обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Доводів податкового органу щодо неспівмірності витрат на правову допомогу стороною відповідача не надано.

Суд з огляду на умови договору про надання правової допомоги, дійшов висновку, що в даній конкретній справі витрати на правову допомогу в сумі 14950 грн. є реальними, підтвердженими матеріалами справи.

Відповідно до ч.2 ст.141 ЦПК України витрати на правову допомогу підлягають стягненню з відповідача на користь позивача пропорційно розміру задоволених вимог у сумі 14935,05грн (99,90% від задоволених вимог 138591,45:138725,01х100%)

Решта витрат на правову допомогу у сумі 14,95грн покладається на позивача.

Крім того, згідно акту наданих послуг від 28 вересня 2022 року, позивач ОСОБА_1 понесла транспортні витрати, пов`язані з явкою адвоката в судове засідання 28 вересня 2022 року в сумі 2985 грн.

Відповідно до ч.1 ст.138 ЦПК України витрати, пов`язані з переїздом до іншого населеного пункту сторін та їхніх представників, а також найманням житла, несуть сторони.

Граничний розмір компенсації за судовим рішенням витрат сторін та їхніх представників, що пов`язані з явкою до суду встановлюються Кабінетом Міністрів України.

Постановою від 02 лютого 2011 року №98 «Про суми та склад витрат на відрядження державних службовців, а також інших осіб, що направляються у відрядження підприємствами, установами та організаціями, які повністю або частково утримуються (фінансуються) за рахунок бюджетних коштів» Кабінет Міністрів України затвердив суми витрат на відрядження державних службовців, а також інших осіб, що направляються у відрядження підприємствами, установами та організаціями, які повністю або частково утримуються (фінансуються) за рахунок бюджетних коштів, згідно з додатком 1.

Відповідно до п.1 п.7 Постанови № 98 державним службовцям, а також іншим особам, які направляються у відрядження підприємствами, установами та організаціями, що повністю або частково утримуються (фінансуються) за рахунок коштів бюджетів, за наявності підтвердних документів відшкодовуються витрати, зокрема, на проїзд (у тому числі на перевезення багажу, бронювання транспортних квитків) до місця відрядження і назад, а також за місцем відрядження (у тому числі на орендованому транспорті).

У даній справі, представник позивача адвокат Гнідко С.І. на підтвердження понесених витрат, пов`язаних з його прибуттям в судове засідання 28 вересня 2022 року надав: довідку про взяття його на облік платника податків за місцем проживання (м.Кам`янець-Подільський Хмельницької області), копію свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, належного ОСОБА_5 , характеристики транспортного засобу відповідної марки та моделі, квитанцію про купівлю палива в сумі 2200грн, розрахунок відстані по маршруту м. Кам`янець-Подільський м.Шепетівка м.Кам`янець-Подільський що складає 398км (199х2), акт наданих послуг на транспортні витрати пов`язані з явкою адвоката на судове засідання 28 вересня 2022 року в сумі 2985грн,.

Суд не погоджується з розрахунком витрат, пов`язаних з явкою адвоката до суду згідно акту наданих послуг. Так, витрати на переїзд по маршруту м.Кам`янець-Подільський м.Шепетівка м.Кам`янець-Подільський, згідно наданих стороною позивача характеристик транспортного засобу та витрат пального, становить 398 км х 5,3 л/100 км (витрати пального 25,07) х 55 грн/л (вартість ДП згідно чека) = 1159,95грн.

Відповідно до ч.2 ст.141 ЦПК України витрати, пов`язані з явкою представника позивача до суду, підлягають стягненню з відповідача на користь позивача пропорційно розміру задоволених вимог у сумі 1158,79грн (99,90% від задоволених вимог 138591,45грн:138725,01грн х100%)

Решту витрат, пов`язаних з явкою представника позивача до суду у сумі 1826,21грн (2985грн-1158,79грн ) слід покласти на позивача.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 2, 81, 141-142, 263-265, 268, 273, 280-284, 289 ЦПК України, суд,-

вирішив:

Позов ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС», третя особа на стороні відповідача ОСОБА_2 про відшкодування завданої шкоди в дорожньо-транспортній пригоді задовольнити частково.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС» на користь ОСОБА_1 116036 (сто шістнадцять тисяч тридцять шість) гривень 40 копійок страхового відшкодування, 8621 (вісім тисяч шістсот двадцять одну) гривню 63 копійки пені за період з 17 січня 2022 року по 01 червня 2022 року, 12636 (дванадцять тисяч шістсот тридцять шість) гривень 36 копійок інфляційних збитків за період з 17 січня 2022 року по 01 червня 2022 року, та 1297 (одну тисячу двісті дев`яносто сім) гривень 06 копійок відсотків за користування грошовими коштами за період з 17 січня 2022 року по 01 червня 2022 року.

В решті позовних вимог відмовити.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС» на користь ОСОБА_1 14935 (чотирнадцять тисяч дев`ятсот тридцять п`ять) гривень 05 копійок витрат на правничу допомогу та 1158 (одну тисячу сто п`ятдесят вісім) гривень 79 копійок витрат, пов`язаних з явкою представника позивача до суду.

Решту витрат на правову допомогу у сумі 14,95грн та витрат пов`язаних з явкою представника позивача до суду в сумі 1826,21грн покласти на позивача.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС» на користь держави 2146 (дві тисячі сто сорок шість) гривень 90 копійок судового збору.

Судовий збір в сумі 5,86 гривень компенсувати за рахунок держави.

Апеляційна скарга на рішення суду подається учасниками справи протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до Хмельницького апеляційного суду.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи:

позивач ОСОБА_1 , проживає в АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_5 ,

відповідач Приватне акціонерне товариство «Страхова група «ТАС», місцезнаходження: м. Київ, проспект Перемоги, буд. 65, ,

третя особа ОСОБА_2 , проживає в АДРЕСА_2 .

Повний текст рішення виготовлено 21 жовтня 2022 року.

Суддя: Неоніла БЕРЕЗЮК