ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/6232/22 Справа № 199/5465/15-ц Суддя у 1-й інстанції - Богун О.О. Доповідач - Макаров М. О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 жовтня 2022 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого судді Макарова М.О.

суддів Демченко Е.Л., Куценко Т.Р.

при секретарі Керімовій-Бандюковій Л.К.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 17 липня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про стягнення заборгованості по договору про надання юридичних послуг, -

В С Т А Н О В И Л А :

У липні 2015 року ОСОБА_2 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про стягнення заборгованості по договору про надання юридичних послуг.

Одночасно із позовною заявою ОСОБА_2 звернулась до суду із заявою про забезпечення позову, в якій просила накласти арешт в межах ціни позову на квартиру АДРЕСА_1 .

В обґрунтування заяви позивачка зазначає, що на даний час відповідачка ОСОБА_3 має намір продати вказану квартиру, постійно проживає та являється громадянкою Російської Федерації, іншого майна вона не має, що може утруднити виконання рішення в майбутньому.

Ухвалою Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 17 липня 2015 року задоволено заяву та накладено арешт на майно та майнові права, яке на праві власності належать ОСОБА_3 : - на квартиру АДРЕСА_1 .

Задовольняючи заяву про забезпечення позову, суд першої інстанції виходив з того, що обґрунтованими є побоювання позивача щодо вчинення відповідачем дій з відчуження спірного домоволодіння, що може ускладнити або зробити неможливим виконання рішення суду у разі ухвалення його на користь позивача, а захід забезпечення позову, про вжиття якого просить позивачка, є співмірним з заявленими позовними вимогами.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 на порушення судом норм процесуального права. Просила ухвалу скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні заяви про забезпечення позову.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що вона є одноосібним власником спірної квартири. Апелянт вказує, що вона не була повідомлено про розгляд справи та не була залучена до участі в ній.

Перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити, з наступних підстав.

Задовольняючи заяву про забезпечення позову, суд першої інстанції виходив з того, що існує реальна загроза невиконання судового рішення, заявлені заходи забезпечення є співмірними заявленим позовним вимогам, їх невжиття може зробити неможливим виконання рішення суду у випадку його ухвалення на користь позивача.

Колегія суддів не може погодитись з такими висновками суду першої інстанції.

Відмовляючи у задоволенні заяви про забезпечення позову, колегія суддів виходить з наступного.

Згідно з ч. 1 ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Відповідно до ч. 2 ст.149 ЦПК України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Пунктами 1, 2 ч. 1 ст. 150 ЦПК України встановлено, що позов може бути забезпечено як арештом майна так і забороною вчиняти певні дії.

Згідно з ч. 3 ст. 150 ЦПК України заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Відповідно до п.4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.2006 року №9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. При встановленні зазначеної відповідності слід враховувати, що вжиті заходи не повинні перешкоджати господарській діяльності юридичної особи або фізичної особи, яка здійснює таку діяльність і зареєстрована відповідно до закону як підприємець. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів. Наприклад, обмеження можливості господарюючого суб`єкта користуватися та розпоряджатися власним майном іноді призводить до незворотних наслідків.

Одним із критеріїв обґрунтованості заяви є наявність причинного зв`язку між конкретним видом забезпечення позову, про який йдеться у відповідній заяві, та наслідком у формі потенційної загрози виконанню рішення суду.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має врахувати наскільки конкретний захід, який пропонується вжити, пов`язаний з предметом позову, наскільки він співрозмірний позовній вимозі, і яким чином цей захід фактично реалізує мету його вжиття.

Згідно ст. 56 ЗУ «Про виконавче провадження» арешт майна полягає у проведенні його опису, оголошенні заборони розпоряджатися ним, а у разі потреби - в обмеженні права користування майном, здійсненні опечатування або вилученні його у боржника та переданні на зберігання іншим особам, про що зазначається в акті опису. Види, обсяги і строк обмеження встановлюються державним виконавцем у кожному конкретному випадку з урахуванням властивостей майна, його значення для власника чи володільця, необхідності використання та інших обставин.

Тобто, арешт є найбільш обтяжливим заходом, який підлягає примусовому виконанню органами державної виконавчої служби, відповідно до Інструкції з організації примусового виконання рішень, та полягає у проведенні опису, оголошенні заборони розпоряджатися, а в разі потреби обмеженні права користування майном.

У своїй заяві про забезпечення позову позивач не обґрунтував та не навів правових підстав для вжиття заходів забезпечення позову, саме шляхом накладення арешту.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд повинен брати до уваги не лише інтереси позивачки, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 є власницею спірної квартири, а тому колегія суддів приходить до висновку, що такий вид забезпечення позову, як арешт, обмежить її у праві користування житлом, що є недопустимим, а також інших видів забезпечення таких як заборона вчинення дій тощо не заявлялись.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що обраний вид забезпечення позову є неспівмірним із заявленими позивачкою вимогами, оскільки накладення арешту на спірне нерухоме майно призведе до неможливості його використання за цільовим призначенням.

На вказане суд першої інстанції уваги не звернув, в зв`язку із чим дійшов передчасного висновку про задоволення заяви про забезпечення позову.

Оскаржувана ухвала як така, що суперечить нормам матеріального та процесуального права підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про відмову у задоволенні заяви про забезпечення позову.

Керуючись ст.ст. 259, 367, 374, 376 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Ухвалу Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 17 липня 2015 року скасувати.

В задоволенні заяви ОСОБА_2 про забезпечення позову відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий суддя М.О. Макаров

Судді Е.Л. Демченко

Т.Р. Куценко