Провадження №2/523/2184/22
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"29" серпня 2022 р. м.Одеса

Суворовський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді Далеко К.О.,

за участю секретаря судового засідання Скороход К.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду №17 м. Одеси, в загальному позовному провадженні, цивільну справу за позовом Акціонерного товариства «Райффайзен Банк» до ОСОБА_1 про виселення та зняття з реєстрації,

ВСТАНОВИВ:

23.07.2021 року АТ Райффайзен Банк» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про виселення та зняття з місця реєстрації , яким просить: виселити ОСОБА_1 з квартири за адресою: АДРЕСА_1 зі зняттям з реєстраційного обліку, без надання іншого жилого приміщення.

Позов мотивований тим, що 20 грудня 2006 року між Акціонерним поштово - пенсійним банком «Аваль», правонаступником якого за всіма юридичними правами та обов`язками є Акціонерне товариство «Райффайзен Банк», що підтверджується витягом зі Статуту та ОСОБА_1 було укладено Кредитний договір №014/0077/74/68456, згідно умов якого Банк зобов`язався надати Позичальнику кредит у сумі: 55 000 доларів США 00 центів, строком до 20.12.2023 року, а Позичальник зобов`язався належним чином використати та повернути Банку суму отриманого кредиту, а також сплатити відсотки за користування кредитними коштами у розмірі: 14,00 % річних, комісії згідно умов договору та тарифів кредитора, та виконати всі інші зобов`язання в порядку та в строки, визначені Кредитним договором. Відповідно до умов Кредитного договору, Кредитор надав Позичальнику Кредит для придбання квартири (п. 2.1. Кредитного договору) на умовах його забезпечення, строковості, повернення та сплати за користування (п. 3.1. Кредитного договору).Надання кредитних коштів проводилося, згідно вимог п. 3.2. Кредитного договору.Таким чином, Банк виконав свої зобов`язання, надавши останньому кредитні кошти в сумі, строки та на умовах, передбачених умовами Кредитного договору. Згідно умов п. 3.3. Кредитного договору сторони встановили, що обчислення строку надання кредиту, нарахування процентів по Договору здійснюється за фактичну кількість календарних днів користування кредитом. При цьому проценти за користування кредитом нараховується на залишок заборгованості за кредитом, починаючи з дня надання кредиту до дня повного погашення заборгованості за кредитом включно.Відповідно до умов п. 5.1. Кредитного договору, Позичальник зобов`язався здійснювати погашення кредитної заборгованості безготівковими платежами або готівкою, в касу Кредитора:

щомісячно, до 15 (п`ятнадцятого) числа кожного місяця, починаючи з місяця, наступного за місяцем отримання кредиту, часткове погашення кредиту згідно п. 1.3. Кредитного договору та остаточне погашення отриманого кредиту до 20.12.2023 року на рахунок, зазначений в п. 4.1. Кредитного договору;

щомісячно, до 15 (п`ятнадцятого) числа кожного місяця, починаючи з місяця, наступного за місяцем отримання кредиту, та при остаточному погашенні кредиту, сплату відсотків за фактичне використання кредитних коштів на рахунок в АТ «Райффайзен Банк Аваль».

Отже, з укладенням Кредитного договору у Позичальника виник обов`язок повернути Банку кредит та відсотки за Кредитним договором у строки та в розмірах чітко встановлених Графіком погашення кредитної заборгованості.З метою забезпечення виконання зобов`язань за Кредитним договором № 014/0077/74/68456, 22 грудня 2006 року між Банком (Іпотекодержатель) та ОСОБА_2 (Іпотекодавець) було укладено Договір іпотеки. Відповідно до умов п. 1.2. Договору іпотеки Предметом іпотеки є нерухоме майно, а саме: житлова квартира загальною площею 38,7 кв.м., за адресою: АДРЕСА_1 .Відповідно до умов Договору іпотеки предмет іпотеки забезпечує вимоги Іпотекодержателя, що витікають з умов Кредитного договору, а також усіх додаткових угод до нього, які можуть бути укладені до закінчення строку дії Кредитного договору. За таких умов, Іпотекодержатель має право у випадку невиконання Позичальником своїх зобов`язань за Кредитним договором отримати задоволення в рахунок майна, заставленого на умовах Договору іпотеки. Згідно умов п. 3.1.4. Договору іпотеки, у випадку невиконання Іпотекодавцем зобов`язань за цим Договором або за Кредитним договором, Іпотекодержатель має право звернути стягнення на предмет іпотеки, реалізувати його відповідно до умов п. 4. Договору іпотеки, та за рахунок вирученої від реалізації предмета іпотеки суми переважно перед іншими кредиторами задовольнити в повному обсязі свої вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків, завдані порушенням зобов`язання, необхідних витрат пов`язаних з утриманням та реалізацією Предмета іпотеки. Звернення стягнення на Предмет іпотеки здійснюється будь-яким способом, передбаченим чинним законодавством України, у т. ч. і у безспірному порядку на підставі виконавчого напису нотаріуса. ОСОБА_1 не виконує свої зобов`язання за Кредитним договором належним чином, внаслідок чого АТ «Райффайзен Банк Аваль» змушений був звернутися до нотаріуса з метою вчинення виконавчого напису. На підставі заяви Банку приватним нотаріусом КМНО Шевченко О.В. вчинено виконавчий напис № 1277 від 25.11.2019 року. На підставі виконавчого напису приватним нотаріусом КМНО Шевченко О.В. № 1277 було відкрито виконавче провадження № 61038273. В ході проведення виконавчих дій по боржнику Іпотекодавцю стало відомо, що в іпотечному майні, окрім нього прописані також інші особи: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Відповідно до п. 3.3.4. Договору іпотеки, Іпотекодавець має право вчиняти будь-які дії щодо предмета іпотеки, виключно на підставі письмової згоди Банку. Враховуючи вказані обставини позивач вважає, що ОСОБА_1 порушує умови цивільно - правового договору та ст. 629 ЦК України, зняття таких осіб з реєстраційного обліку є захистом прав Позивача як Іпотекодержателя. Зважаючи на ухилення Позичальником ОСОБА_1 від виконання умов Кредитного договору, невиконання Іпотекодавцем - ОСОБА_2 умов Договору іпотеки, АТ «Райффайзен Банк Аваль» направив Вимогу про виконання грошових зобов`язань за Кредитним договором № 014/0077/74/68456 від 20.12.2006 року та про усунення порушення основного зобов`язання та Договору іпотеки від 22.12.2006р. за реєстр. № 9320, за адресою реєстрації та місцем знаходження предмету іпотеки засобами поштового зв`язку АТ «Укрпошта» рекомендованими листами з повідомленням про вручення (№ 26,29 у списку, відправлення № 212, № 248), повідомив про наслідки невиконання, а також надав строк, визначений чинним законодавством України для вирішення питання з Банком у добровільному порядку, докази направлення: копії вимог, поштового чеку, списку згрупованих поштових відправлень рекомендованих листів поданих в Кур`єрська доставка АТ «Укрпошта». Однак, станом на дату подачі позовної заяви, дій, що свідчили б про добросовісність виконання Позичальником ОСОБА_1 та Іпотекодавцем - ОСОБА_2 вище визначених вимог Кредитора/Іпотекодержателя - АТ «Райффайзен Банк Аваль» - відсутні. Реєстрація ОСОБА_1 у іпотечному майні, унеможливлює подальші дії приватного виконавця та позбавляє АТ «Райффайзен Банк Аваль» законного права задовольнити свої вимоги за кредитним договором № 014/0077/74/68456 від 20.12.2006 року за рахунок коштів від примусової реалізації предмету іпотеки.

Ухвалою від 27.07.2021 вказану позовну заяву прийнято до розгляду, розгляд справи вирішено проводити в порядку загального позовного провадження, призначено по справі підготовче засідання.

Ухвалою від 22.06.2022 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.

Представник позивача у судове засідання не з`явився, звернувся до суду із заявою про розгляд справи у його відсутність, позов підтримав, просив задовольнити позов у повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_1 у судове засідання не з`явилася, звернулася до суду із клопотанням, відповідно до якого просила відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі на підставі того, що виконавчий напис приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Кравченко О.В. від 29.11.2019 року № 1277, на який посилається позивач у своєму позові, визнаний рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 13.12.2021 року таким, що не підлягає виконанню. Рішення суду набрало законної сили, а тому відсутні правові підстави для виселення відповідачки ОСОБА_1 . Крім зазначеного, просила розглядати справу у її відсутність.

Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів.

Враховуючи, що від представника позивача та відповідача надійшли заяви про розгляд справи за їх відсутності, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності позивача та відповідача та їх представників, на підставі наявних у суду матеріалів.

Згідно з вимогами ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Вивчивши обставини справи, повно, всебічно та об`єктивно дослідивши представлені докази за своїм внутрішнім переконанням, суд дійшов висновків що позов акціонерного товариства «Райффайзен Банк» до ОСОБА_1 про виселення та зняття з реєстрації не підлягає задоволенню, за таких підстав.

Судом встановлено, що 20 грудня 2006 року між Акціонерним поштово - пенсійним банком «Аваль», правонаступником якого за всіма юридичними правами та обов`язками є Акціонерне товариство «Райффайзен Банк», що підтверджується витягом зі Статуту та ОСОБА_1 було укладено Кредитний договір № 014/0077/74/68456, згідно умов якого Банк зобов`язався надати Позичальнику кредит у сумі: 55 000 доларів США 00 центів строком до 20.12.2023 року, а Позичальник зобов`язався належним чином використати та повернути Банку суму отриманого кредиту, а також сплатити відсотки за користування кредитними коштами у розмірі: 14,00 % річних, комісії згідно умов договору та тарифів кредитора, та виконати всі інші зобов`язання в порядку та в строки, визначені Кредитним договором.

Згідно п. 2.1 Кредитного договору № 014/0077/74/68456 від 20.12.2006 року, кредитні кошти призначені для використання на споживчі цілі - придбання квартири.

З метою забезпечення виконання зобов`язань за Кредитним договором №014/0077/74/68456, 22 грудня 2006 року між Банком (Іпотекодержатель) та ОСОБА_2 (Іпотекодавець) було укладено Договір іпотеки.

Відповідно до умов п. 1.1.2 договору іпотеки від 22.12.2006 року, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Горецькою В.М., зареєстрованого в реєстрі за № 9319, кредит у вигляді невідновлювальної кредитної лінії наданий на споживчі цілі, а саме на придбання квартири, що є предметом цього договору.

Відповідно до умов п. 1.2. Договору іпотеки, Предметом іпотеки є нерухоме майно, а саме: житлова квартира загальною площею 38,7 кв.м., за адресою: АДРЕСА_1 .

У зв`язку з невиконанням ОСОБА_1 своїх зобов`язань за кредитним договором № 014/0077/74/68456, АТ «Райффайзен Банк Аваль» звернувся із заявою до приватного нотаріуса про видачу виконавчого напису.

На підставі заяви Банку, приватним нотаріусом КМНО Шевченко О.В. вчинено виконавчий напис № 1277 від 29.11.2019 року.

Згідно виконавчого напису № 1277 вчиненого 29.11.2019 року, приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу О.В. Шевченко запропоновано звернути стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення заборгованості ОСОБА_1 перед АТ «Райффайзен Банк Аваль», згідно кредитного договору № 014/0077/74/68456 від 20.12.2006 року - на квартиру АДРЕСА_2 .

На підставі наведеного виконавчого напису за № 1277 від 29.11.2019 року, приватним виконавцем виконавчого округу Одеської області Шипковим Є.О. відкрито виконавче провадження за № 61038273.

Згідно Відомостей №П1-110953-ю/л від 15.06.2020 року про зареєстрованих осіб у житловому приміщенні/будинку, виданих приватному виконавцю виконавчого округу Одеської області Шипкову Є.О., за адресою: АДРЕСА_1 зареєстрована ОСОБА_1 , з 18.12.2019 року.

Вимогою від 10.02.2021 року за №114-43/3-137629 АТ «Райффайзен Банк Аваль» попередив ОСОБА_1 : про наявність простроченої заборгованості перед Банком станом на 16.01.2021 року в сумі 75090,41 дол. США; про звернення до суду з позовом про дострокове стягнення боргу за кредитним договором, а також звернення стягнення на предмет іпотеки; звернення із заявою до нотаріуса для вчинення виконавчого напису на оригіналі Договору іпотеки; про примусове виселення із переданого в іпотеку житлового приміщення всіх громадян, що мешкають у ньому.

Матеріали справи містять докази направлення ОСОБА_1 вимоги, що підтверджується описом вкладення у лист з оголошеною цінністю, поштове відділення №73003 від 15.02.2021 року та списком згрупованих відправлень.

Суд виходить із того, що правове регулювання звернення стягнення на іпотечне майно передбачено главою 49 «Забезпечення виконання зобов`язання» Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) та Законом України «Про іпотеку».

За змістом частини першої статті 575 ЦК України та статті 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека як різновид застави, предметом якого є нерухоме майно, - це вид забезпечення виконання зобов`язання, згідно з яким іпотекодержатель має право у разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, передбаченому цим Законом.

Частиною першою статті 33 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону.

Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя (частина третя статті 33 Закону України «Про іпотеку»).

Відповідно до частини першої статті 40 Закону «Про іпотеку» звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться у порядку, встановленому законом.

Нормою, яка встановлює порядок виселення із займаного жилого приміщення, є стаття 109 ЖК Української РСР, відповідно до частини другої якої громадянам, яких виселяють з жилих приміщень, одночасно надається інше постійне жиле приміщення, за винятком виселення громадян при зверненні стягнення на жилі приміщення, що були придбані ними за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення. Постійне жиле приміщення, що надається особі, яку виселяють, повинне бути зазначене в рішенні суду.

Відповідно до частини другої статті 40 Закону України «Про іпотеку», якій кореспондує положення частини третьої статті 109 ЖК Української РСР, після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобов`язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільняють житловий будинок або житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду.

Системний аналіз наведених норм чинного законодавства свідчить про те, що вимога письмового попередження про добровільне звільнення житлового приміщення стосується лише такого способу звернення стягнення на предмет іпотеки, як позасудове врегулювання на підставі договору, і не застосовується в порядку звернення стягнення за рішенням суду. Задоволення позову про виселення мешканців з переданого в іпотеку житлового приміщення не залежить від дотримання іпотекодержателем частини другої статті 40 Закону України «Про іпотеку», частини третьої статті 109 ЖК Української РСР. Зазначене підтверджується також тим, що згідно з частиною другою статті 39 Закону України «Про іпотеку» таке рішення може бути прийняте судом (за заявою іпотекодержателя) одночасно з рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Зазначеного правового висновку дійшов Верховний Суд України у постанові від 03 лютого 2016 року у справі № 6-2947цс15 та Верховний Суд у постанові від 11 березня 2020 року у справі №201/11859/17, висновки якого враховуються судом при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин, згідно ч.6 ст. 263 ЦПК України.

Таким чином, з аналізу вищевказаних норм законодавства, суд робить висновок про те, що питання про виселення мешканців за наявності підстав, передбачених законом, якщо предметом іпотеки є житловий будинок або житлове приміщення, вирішується судом одночасно з рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки або за наявності виконавчого напису нотаріуса чи договору про задоволення вимог іпотекодержателя.

Разом із тим, у даному випадку судом встановлено, що рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 13.12.2021 року по справі №523/5090/20 визнаний таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис №1277, вчинений 29.11.2019 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу О.В. Шевченко про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Постановою Одеського апеляційного суду від 22.08.2022 року по справі №523/5090/20 - відмовлено у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою Акціонерного товариства «Райффайзен Банк» на рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 13 грудня 2021 року.

Таким чином, станом на дату прийняття судом рішення відсутні як рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки, так і виконавчий напис нотаріуса чи договір про задоволення вимог іпотекодержателя, які би могли би бути підставою для виселення ОСОБА_1 та зняття її з реєстраційного обліку. Доказів іншого позивачем Акціонерним товариством «Райффайзен Банк» суду не надано.

Відповідно ст. ст. 76,77,78 ЦПК України - доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч.1 ст.77 ЦПК України), а доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.6 ст.81 ЦПК України).

При цьому, належність доказів - правова категорія, яка свідчить про взаємозв`язок доказів з обставинами, що підлягають встановленню, як для вирішення всієї справи, так і для здійснення окремих процесуальних дій.

Правила допустимості доказів визначають легітимну можливість конкретного доказу підтверджувати певну обставину в справі. Правила допустимості доказів встановлені з метою об`єктивності та добросовісності у підтвердженні доказами обставин у справі, виходячи з того, що нелегітимні засоби не можуть використовуватися для досягнення легітимної мети, а також враховуючи те, що правосудність судового рішення, яке було ухвалене з урахуванням нелегітимного доказу, завжди буде під сумнівом.

Допустимість доказів є важливою ознакою доказів, що характеризує їх форму та означає, що обставини справи, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами.

Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом.

Конституцією України передбачено як захист права власності, так і захист права на житло.

У статті 41 Конституції України зазначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі. Згідно з положеннями статті 47 Конституції України кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Враховуючи вищенаведене суд приходить до висновку, що відсутні правові підстави для задоволення позовних вимог про виселення відповідача ОСОБА_1 та зняття її з реєстраційного облікуза адресою: АДРЕСА_1 .

Керуючись ст.ст.4,12,13,76-81,95,141,206,259,263-265,268,273,280-284 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

У задоволенні позовної заяви Акціонерного товариства «Райффайзен Банк» до ОСОБА_1 про виселення та зняття з реєстраціїза адресою: АДРЕСА_1 - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Повний текст рішення суду складено 08.09.2022 року.

Суддя: К.О. Далеко