ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 623/1079/21 Номер провадження 22-ц/814/3390/22Головуючий у 1-й інстанції Одарюк М.П. Доповідач ап. інст. Дорош А. І.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 жовтня 2022 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді - доповідача Дорош А.І.

Суддів: Лобова О.А., Триголова В.М.

при секретарі: Коротун І.В.

переглянув у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Барвінківському, Борівському, Ізюмському районах та місту Ізюм Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків)

на ухвалу Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 30 березня 2021 року, постановлену суддею Одарюком М.П., повний текст ухвали складено дата не вказана

за заявою ОСОБА_1 про забезпечення позову

у справі за позовом ОСОБА_1 до Державного підприємства «Ізюмське лісове господарство», Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Барвінківському, Борівському, Ізюмському районах та місту Ізюм Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) про стягнення аліментів, -

В С Т А Н О В И В:

25 березня 2021 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Державного підприємства «Ізюмське лісове господарство», Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Барвінківському, Борівському, Ізюмському районах та місту Ізюм Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) про стягнення аліментів.

30 березня 2021 року позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з заявою про забезпечення позову, в якій просила зняти арешт, накладений в межах виконавчого провадження №61654488, на розрахунковий рахунок, відкритий Державним підприємством Ізюмське лісове господарство в АТ Райффайзен Банк Аваль.

В обґрунтування вказаної заяви ОСОБА_1 зазначила, що в рамках відкритого виконавчого провадження №61654488 від 16.02.2021 року накладено арешт на рахунки Державного підприємства «Ізюмське лісове господарство», що призвело до несплати аліментів, які утримуються з усіх видів доходів боржника ОСОБА_2 , який є працівником ДП «Ізюмське лісове господарство».

Ухвалою Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 30 березня 2021 року заяву ОСОБА_1 про вжиття заходів забезпечення позову задоволено частково.

Скасовано арешт, накладений в межах виконавчого провадження № 61654488, на розрахунковий рахунок, відкритий Державним підприємством Ізюмське лісове господарство в АТ Райффайзен Банк Аваль UA 3601512 .

Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що вивчивши заяву про забезпечення позову, враховуючи принципи здійснення цивільного судочинства, співмірність заходів забезпечення позову із заявленими позовними вимогами, що подано окремо, суд приходить до висновку про обґрунтованість наведених у ній доводів, оскільки вбачаються достатні підстави вважати, що невжиття заходів забезпечення може ускладнити чи зробити неможливим у подальшому виконання рішення суду, а відтак заява позивача про забезпечення позову підлягає задоволенню у повному обсязі.

В апеляційній скарзі Міжрайонний відділ державної виконавчої служби по Барвінківському, Борівському, Ізюмському районах та місту Ізюм Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків), посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, просить ухвалу суду першої інстанції скасувати і ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні заяви у повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що на виконанні в Міжрайонному відділі державної виконавчої служби по Барвінківському, Борівському, Ізюмському районах та місту Ізюм Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) перебуває виконавче провадження №61654488 з примусового виконання постанови №ХК7454/290/НД/АВ/П/ТД-ФС, виданої 24.01.2020 року ГУ Держпраці у Харківські області про стягнення з ДП «Ізюмське лісове господарство» на користь держави, в особі ГУ Держпраці у Харківській області, штрафу у розмірі 126 444 190,00 грн. У межах даного виконавчого провадження 16.02.2021 року державним виконавцем було винесено постанову про арешт коштів боржника ДП «Ізюмське лісове господарство»,яку направлено для виконання до банківських установ. Вважає, що, приймаючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції істотно порушив права та законні інтереси сторін виконавчого провадження №61654488, якими є ДП «Ізюмське лісове господарство» та ГУ Держпраці у Харківській області, а також позбавив державного виконавця права у повній мірі виконувати покладені на нього обов`язки.

Ухвалою Харківського апеляційного суду від 23.04.2021 року витребувані виділені копії матеріалів справи з Ізюмського міськрайонного суду Харківської області (а.с. 60).

Ухвалою Харківського апеляційного суду від 14.06.2021 року відкрито апеляційне провадження (а.с. 82).

Ухвалою Харківського апеляційного судку від 12.07.2021 року справа призначена до апеляційного розгляду на 20.09.2021 року (а.с. 94).

У відзиві на апеляційну скаргу, який надійшов до Харківського апеляційного суду 12.07.2021 року, ОСОБА_1 просить залишити її без задоволення у зв`язку зі скасуванням 20.04.2021 року заходів забезпечення позову, визначених оскаржуваною ухвалою Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 30 березня 2021 року.

Розпорядженням голови Верховного Суду № 14/0/9-22 від 25.03.2022 «Про зміну територіальної підсудності судових справ в умовах воєнного стану (окремі суди Сумської, Харківської області), відповідно до ч. 7 ст. 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», з урахуванням неможливості судами здійснювати правосуддя під час воєнного стану, змінено територіальну підсудність справ Харківського апеляційного суду на Полтавський апеляційний суд.

З 03.08.2022 року дана цивільна справа перебуває у провадженні Полтавського апеляційного суду (а.с. 106).

Ухвалою Полтавського апеляційного суду від 15.08.2022 року справа призначена до розгляду на 12.10.2022 року (а.с. 107).

У судове засідання до апеляційного суду не з`явилися учасники справи, належним чином вони повідомлені про дату, час і місце розгляду справи шляхом направлення 19.09.2022 року судових повісток та повідомлень на офіційні електронні адреси у порядку ч. 6 ст. 128 ЦПК України (а.с. 109-111). Заяв та клопотань про відкладення розгляду справи до суду апеляційної інстанції не надходило. Згідно ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи. При цьому, колегія суддів враховує, що електронний варіант ухвали Полтавського апеляційного суду від 15 серпня 2022 розміщено в мережі Інтернет за адресою: https://reyestr.court.gov.ua/ та оприлюднено 24.08.2022.

Апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 3 ст.3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до ч. 1. ст. 352 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Відповідно до ст. 149 ЦПК України суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити заходи забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Частиною 3 статті 150 ЦПК України визначено, що заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

У п. 4 Постанови № 9 Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006р. «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» роз`яснено, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_1 зазначала, що з ОСОБА_2 стягнуто аліменти на утримання дитини ОСОБА_3 у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку до 03.11.2025 року. Постановою державного виконавця державної виконавчої служби по Барвінківському, Борівському, Ізюмському районах та місту Ізюм Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) на підставі виконавчого листа №2-485 від 20.02.2006 р. відкрито виконавче провадження №14293785, за яким головному бухгалтеру Державного підприємства «Ізюмське лісове господарство» запропоновано з усіх видів заробітку, що належать до виплати ОСОБА_2 , працівнику Державного підприємства «Ізюмське лісове господарство», проводити утримання у розмірі 1/4 частини на користь ОСОБА_4 на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_3 . За період з 01.01.2021 року по 28.02.2021 року стягувач ОСОБА_1 не отримували аліменти на утримання дитини. Як з`ясувалось після звернення до ДП «Ізюмське лісове господарство», державним виконавцем в межах виконавчого провадження №61654488 накладено арешт на рахунки ДП «Ізюмське лісове господарство», що унеможливило виплату аліментів на утримання неповнолітньої ОСОБА_3 (а.с. 56).

Відповідно до частини другої статті 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.

Згідно ч.1 ст. 18 ЦПК України також визначено, що судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.

За змістом статей 1, 5 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій визначених органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню. Примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких установлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Згідно з п. 7 ч.3 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право накладати арешт на кошти та інші цінності боржника, зокрема на кошти, які перебувають у касах, на рахунках у банках, інших фінансових установах та органах, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів (крім коштів на рахунках платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, коштів на рахунках із спеціальним режимом використання, спеціальних та інших рахунках, звернення стягнення на які заборонено законом), на рахунки в цінних паперах, а також опечатувати каси, приміщення і місця зберігання грошей.

Відповідно ст. 56 Закону України «Про виконавче провадження» арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника. Арешт накладається у розмірі суми стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів та основної винагороди приватного виконавця на все майно боржника або на окремі речі.

Згідно п.2 ч.2 ст. 48 Закону України «Про виконавче провадження» заборонено звернення стягнення та накладення арешту на кошти на рахунках платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, на кошти, що перебувають на поточних рахунках із спеціальним режимом використання, відкритих відповідно до статті 15-1 Закону України «Про електроенергетику», на поточних рахунках із спеціальним режимом використання, відкритих відповідно до статті 19-1 Закону України «Про теплопостачання», на поточних рахунках із спеціальним режимом використання для проведення розрахунків за інвестиційними програмами, на поточних рахунках із спеціальним режимом використання для кредитних коштів, відкритих відповідно до статті 26-1 Закону України «Про теплопостачання», статті 18-1 Закону України «Про питну воду, питне водопостачання та водовідведення», на спеціальному рахунку експлуатуючої організації (оператора) відповідно до Закону України «Про впорядкування питань, пов`язаних із забезпеченням ядерної безпеки», на кошти на інших рахунках боржника, накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом.

Відповідно до частини третьої статті 52 Закону України «Про виконавче провадження» не підлягають арешту в порядку, встановленому цим Законом, кошти, що перебувають на рахунках із спеціальним режимом використання, спеціальних та інших рахунках, звернення стягнення на які заборонено законом. Банк, інша фінансова установа, центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, у разі надходження постанови виконавця про арешт коштів, що знаходяться на таких рахунках, зобов`язані повідомити виконавця про цільове призначення рахунку та повернути постанову виконавця без виконання в частині арешту коштів, що знаходяться на таких рахунках.

Згідно з абзацом другим частини другої статті 59 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний зняти арешт з коштів на рахунку боржника не пізніше наступного робочого дня з дня надходження від банку документів, які підтверджують, що на кошти, які знаходяться на рахунку, заборонено звертати стягнення згідно із цим Законом, а також у випадку, передбаченому пунктом 10 частини першої статті 34 цього Закону.

Згідно п. 1 ч.4 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» підставою для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом.

Відповідно до пункту 3 Інструкції про порядок відкриття і закриття рахунків клієнтів банків та кореспондентських рахунків банків - резидентів і нерезидентів, затвердженої постановою Правління Національного банку України від 12 листопада 2003 року № 492, поточний рахунок - рахунок, що відкривається банком клієнту на договірній основі для зберігання грошей і здійснення розрахунково-касових операцій за допомогою платіжних інструментів відповідно до умов договору та вимог законодавства України. До поточних рахунків також належать рахунки із спеціальним режимом їх використання, що відкриваються у випадках, передбачених законами України або актами Кабінету Міністрів України.

З наведених норм права вбачається, що судове рішення є обов`язковим до виконання. У разі невиконання боржником рішення суду добровільно державним або приватним виконавцем здійснюється його примусове виконання. Під час вчинення виконавчих дій виконавець має право накладати арешт на кошти божника, що містяться на його рахунках у банківських установах. При цьому стаття 48 Закону України «Про виконавче провадження» встановлює невичерпний перелік рахунків, на кошти на яких накладати арешт заборонено, зазначаючи, що законом можуть бути визначені й інші кошти на рахунках боржника, звернення стягнення або накладення арешту на які заборонено.

Також виконавець може самостійно зняти арешт з усіх або частини коштів на рахунку боржника у банківській установі в разі отримання документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом (частина четверта статті 59 Закону України «Про виконавче провадження»).

З врахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що рахунки ДП «Ізюмське лісове господарство» щодо виплати заробітної плати, стягнення аліментів мають спеціальний режим використання і саме наявність постанови про накладення арешту в межах виконавчого провадження №61654488 на розрахунковий рахунок, відкритий ДП «Ізюмське лісове господарство» в АТ «Райфайзен Банк Аваль», перешкоджає проведенню виконавчих дій щодо стягнення аліментів за виконавчим листом №2-485 від 20.02.2006 р., тому вимоги позивача в частині обраних нею заходів забезпечення позову узгоджуються з нормами процесуального закону.

Крім того, колегія суддів звертає увагу, що ухвалою Ізюмського міськрайонного суду від 20 квітня 2021 року клопотання Головного державного виконавця міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Барвінківському, Борівському, Ізюмському районах та місту Ізюм Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) Харіної Я.І. про скасування заходів забезпечення позову - задоволено повністю. Скасовано заходи забезпечення позову, які накладені ухвалою Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 30 березня 2021 року у вигляді скасування арешту, накладеного в межах виконавчого провадження № 61654488 на розрахунковий рахунок, відкритий Державним підприємством «Ізюмське лісове господарство» в АТ «Райффайзен Банк Аваль» (а.с. 42).

За таких обставин, з метою уникнення протиріч у майбутньому та з урахуванням скасування судом першої інстанції заходів забезпечення позову, вжитих за ухвалою суду від 30.03.2021 року у порядку ст. 158 ЦПК України, колегія суддів приходить до висновку, що ухвала суду першої інстанції підлягає визнанню нечинною у порядку п.3 ч.1 ст. 374 ЦПК України, яка передбачає, що суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право визнати нечинним судове рішення суду першої інстанції повністю або частково у передбачених цим Кодексом випадках і закрити провадження у справі у відповідній частині.

Ухвала суду першої інстанції стосується питання забезпечення позову у справі, яке судом першої інстанції вирішено у порядку ст. 158 ЦПК України, тому закриття провадження в цій частині апеляційним судом не вирішується.

По справі вбачається, що Міжрайонним відділом державної виконавчої служби по Барвінківському, Борівському, Ізюмському районах та місту Ізюм Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) на виконання вимог ухвали Харківського апеляційного суду від 26.05.2021 року за подачу апеляційної скарги сплачено судовий збір у розмірі 2 270,00 грн. (а.с. 74). Оскільки ухвала Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 30 березня 2021 року прийнята у відповідності вимог законодавства та фактично підлягала б залишенню без змін, але з урахуванням її скасування ухвалою Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 20 квітня 2021 року, вона визнається нечинною з підстав уникнення у майбутньому колізій, то з вказаних підстав у даному випадку не вирішується питання щодо стягнення на користь Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Барвінківському, Борівському, Ізюмському районах та місту Ізюм Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) сплаченого судового збору.

Керуючись ст. ст. 367 ч.1, 2, 368 ч.1, 374 ч.1 п. 3, 381-384 ЦПК України, Полтавський апеляційний суд складі колегії суддів судової палати з розгляду у цивільних справ, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Барвінківському, Борівському, Ізюмському районах та місту Ізюм Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) на ухвалу задовольнити частково.

Ухвалу Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 30 березня 2021 року - визнати нечинною.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, касаційна скарга на неї подається протягом тридцяти днів з дня її прийняття безпосередньо до суду касаційної інстанції, датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 12 жовтня 2022 року.

СУДДІ: А. І. Дорош О. А. Лобов В. М. Триголов