УХВАЛА

Іменем України

17 жовтня 2022 року

м. Київ

справа № 520/10426/18

провадження № 61-8555ск22

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Коротуна В. М. (суддя-доповідач), Бурлакова С. Ю.,

Червинської М. Є.,

розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Одеського апеляційного суду від 14 червня 2022 року в справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , в особі законного представника ОСОБА_3 , третя особа - публічне акціонерне товариство акціонерний банк «Південний», про встановлення факту проживання однією сім`єю та визнання права власності,

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2018 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , третя особа - публічне акціонерне товариство акціонерний банк «Південний» (далі - ПАТ АБ «Південний»), про встановлення факту проживання однією сім`єю, визнання права власності на майно.

На обґрунтування позову зазначала, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_4 , після смерті якого відкрилася спадщина, до складу якої увійшло наступне майно: квартира, яка знаходиться за адресою:

АДРЕСА_1 ; квартира, яка знаходиться за адресою:

АДРЕСА_2 ; грошові кошти, які зберігаються в індивідуальному депозитному сейфі № НОМЕР_1 у відділені № 38 ПАТ АБ «Південний».

Спадкоємцем першої черги за законом після смерті ОСОБА_5 є його неповнолітній син ОСОБА_2 , який є відповідачем у справі.

Пояснює, що у період з 16 січня 2010 року по 03 травня 2018 року вона проживала разом з ОСОБА_4 однією сім`єю як чоловік і жінка, без реєстрації шлюбу.

ОСОБА_1 зазначала, що вона та ОСОБА_4 були пов`язані спільним побутом, мали взаємні права та обов`язки, вели спільне господарство, загалом проживали як одна сім`я, але без державної реєстрації шлюбу. При цьому у вказаний період часу жоден із них не перебував в інших шлюбних відносинах.

За час спільного проживання ними було набуте спільне майно, а саме: квартира, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 ; грошові кошти, які зберігаються в індивідуальному депозитному сейфі № НОМЕР_1 у відділені № 38 ПАТ АБ «Південний».

Після смерті ОСОБА_5 приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Білоусовою Н. В. за заявою відповідача було відкрито спадкову справу щодо майна ОСОБА_4

13 червня 2018 року ОСОБА_1 звернулася до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, яка відкрилася після смерті ОСОБА_4 . Проте, листом приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Білоусової Н. В. їй було роз`яснено про неможливість отримання свідоцтва про право на спадщину у зв`язку із тим, що вони із ОСОБА_4 не були подружжям у розумінні статті 21 Сімейного кодексу України та рекомендовано звернутися до суду.

Уточнивши в подальшому позовні вимоги, позивачка просила суд встановити факт проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу ОСОБА_1 з

ОСОБА_4 у період з 16 січня 2010 року по 03 травня 2018 року; визнати за нею право власності на 1/2 частини квартири, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , та на 17 950,00 доларів США, як 1/2 частини від суми, яка зберігалася в індивідуальному депозитному сейфі № НОМЕР_1 у відділені № 38 ПАТ АБ «Південний», яке хнаходиться за адресою:

АДРЕСА_3 .

Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 04 листопада 2019 року, залишеним без змін постановою Одеського апеляційного суду від 06 листопада 2020 року, позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено.

Встановлено факт проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу ОСОБА_1 та ОСОБА_4 у період з 16 січня 2010 року по 03 травня 2018 року.

Визнано за ОСОБА_1 право власності на 17 950 доларів США, які зберігаються у індивідуальному депозитному сейфі № НОМЕР_1 у відділенні № 38

ПАТ АБ «Південний», та на 1/2 частину квартири, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 .

Постановою Верховного Суду від 03 листопада 2021 року постанову Одеського апеляційного суду від 06 листопада 2020 року скасовано. Справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , в особі законного представника ОСОБА_3 , третя особа - ПАТ АБ «Південний», про встановлення факту проживання однією сім`єю та визнання права власності направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Постановою Одеського апеляційного суду від 14 червня 2022 року рішення Київського районного суду м. Одеси від 04 листопада 2019 року скасовано та ухвалено нове рішення про відмову в задоволенні позову ОСОБА_1

30 серпня 2022 року до Верховного Суду подано касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Одеського апеляційного суду від 14 червня 2022 року з пропуском строку на касаційне оскарження.

Заявник порушує питання про поновлення строку на касаційне оскарження постанови Одеського апеляційного суду від 14 червня 2022 року, оскільки з оскаржуваною постановою представник заявника ознайомився 05 серпня

2022 року, що підтверджується копією заяви з відміткою про ознайомлення з матеріалами справи.

Згідно з частинами першою, другою статті 390 ЦПК України касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.

Згідно з частиною першою статті 127 ЦПК України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Враховуючи те, що наведені підстави пропущення строку на касаційне оскарження судового рішення є поважними, процесуальний строк підлягає поновленню.

Відповідно до частини першої статті 394 ЦПК України одержавши касаційну скаргу, оформлену відповідно до вимог статті 392 цього Кодексу, колегія суддів у складі трьох суддів вирішує питання про відкриття касаційного провадження (про відмову у відкритті касаційного провадження).

За змістом пункту 5 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо у разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини другої статті 389 цього Кодексу суд може визнати таку касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо Верховний Суд уже викладав у своїй постанові висновок щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах, порушеного в касаційній скарзі, і суд апеляційної інстанції переглянув судове рішення відповідно до такого висновку (крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку або коли Верховний Суд вважатиме за необхідне відступити від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах).

Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки касаційна скарга є необґрунтованою з таких підстав.

Відповідно до частини другої та четвертої статті 3 Сімейного кодексу України (далі - СК України) сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства. Подружжя вважається сім`єю і тоді, коли дружина та чоловік у зв`язку з навчанням, роботою, лікуванням, необхідністю догляду за батьками, дітьми та з інших поважних причин не проживають спільно.

Шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов`язків подружжя (частина перша та друга статті 21 СК України).

Згідно частини першої статті 36 СК України шлюб є підставою для виникнення прав та обов`язків подружжя.

Для визначення осіб як таких, що перебувають у фактичних шлюбних відносинах, з метою вирішення майнового спору на підставі статті 74 СК України суд повинен встановити факт проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу в період, упродовж якого було придбано спірне майно. Для цього важливе підтвердження фактів ведення спільного господарства, наявності спільного бюджету та витрат, а також придбання іншого майна в інтересах сім`ї.

Тобто при застосуванні статті 74 СК України слід виходити з того, що указана норма поширюється на випадки, коли чоловік і жінка не перебувають у будь-якому іншому шлюбі та між ними склалися усталені відносини, що притаманні подружжю.

У частині четвертій статті 368 ЦК України передбачено, що майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім`ї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі.

У постанові Верховного Суду України від 08 червня 2016 року в справі

№ 6-2253цс15 зроблено висновок, що «за правилами статті 74 СК України

(у редакції, чинній до 16 січня 2007 року) якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності жінки або чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою, поширюються положення глави 8 цього Кодексу. Отже, проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу є спеціальною (визначеною законом, законною) підставою для виникнення у них деяких прав та обов`язків, зокрема права спільної сумісної власності на майно. Визнання майна таким, що належить на праві спільної сумісної власності жінці та чоловікові, які проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою, відбувається шляхом встановлення факту проживання однією сім`єю, ведення спільного побуту, виконання взаємних прав та обов`язків. Особам, які проживають однією сім`єю без реєстрації шлюбу, на праві спільної сумісної власності належить майно, набуте ними за час спільного проживання або набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти. Рішення обґрунтовують належними і допустимими доказами, про що зазначають у мотивах прийнятого рішення з посиланням на конкретні факти».

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Аналогічні по суті висновки зроблені й по застосуванню статті 74 СК України в постановах Верховного Суду (постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 18 липня 2018 року в справі № 544/1274/16-ц (провадження № 61-22277св18), постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

від 17 квітня 2019 року в справі № 490/6060/15-ц (провадження

№ 61-28343св18), постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 04 вересня 2019 року в справі

№ 751/3021/17 (провадження № 61-10778св18).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року в справі

№ 554/8023/15-ц (провадження № 14-130цс19) зроблено висновок, що «вирішуючи питання про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, суд має установити факти: спільного проживання однією сім`єю; спільний побут; взаємні права та обов`язки (статті 3, 74 СК України)».

Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Суд апеляційної інстанції, скасовуючи рішення суду першої інстанції, встановивши, що ОСОБА_1 не довела, що постійно проживала із ОСОБА_4 однією сім`єю, зробив обґрунтований висновок про відмову в задоволенні позову про встановлення факту проживання однією сім`єю, та як наслідок правильно вважав, що відсутні підстави визнання за нею права власності на частку майна.

Верховний Суд наголошує, що встановлення обставин справи, дослідження та оцінка доказів є прерогативою судів першої та апеляційної інстанцій. Якщо порушень порядку надання та отримання доказів у суді першої інстанції апеляційним судом не встановлено, а оцінка доказів зроблена як судом першої, так і судом апеляційної інстанцій, то суд касаційної інстанції не наділений повноваженнями втручатися в оцінку доказів (постанова Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року в справі № 373/2054/16-ц ).

Враховуючи викладене, Верховний Суд дійшов висновку про необґрунтованість касаційної скарги ОСОБА_1 на постанову Одеського апеляційного суду

від 14 червня 2022 року та відмову у відкритті касаційного провадження у даній справі на підставі пункту 5 частини другої статті 394 ЦПК України, оскільки Верховний Суд уже викладав висновок щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах, порушеного в касаційній скарзі, і суд апеляційної інстанції переглянув судове рішення відповідно до такого висновку.

Наведені заявником у касаційній скарзі доводи є необґрунтованими та по своїй суті зводяться до суб`єктивного тлумачення заявником норм законодавства України та не спростовують правильність висновків апеляційного суду.

Отже, оскаржуване судове рішення є законними та обґрунтованими, постановлене із додержанням норм процесуального та матеріального права, підстави для їх скасування відсутні.

Керуючись пунктом 5 частини другої, частинами четвертою і п`ятою

статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

У Х В А Л И В :

Поновити ОСОБА_1 строк на касаційне оскарження постанови Одеського апеляційного суду від 14 червня 2022 року.

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Одеського апеляційного суду від 14 червня 2022 року в справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , в особі законного представника ОСОБА_3 , третя особа - публічне акціонерне товариство акціонерний банк «Південний», про встановлення факту проживання однією сім`єю та визнання права власності, відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: В. М. Коротун

С. Ю. Бурлаков

М. Є. Червинська