ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/6050/22 Справа № 204/8492/21 Суддя у 1-й інстанції - Мащук В.Ю. Суддя у 2-й інстанції - Ткаченко І. Ю.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 жовтня 2022 року Дніпровський Апеляційний суд у складі: головуючого - судді Ткаченко І.Ю.

суддів - Деркач Н.М., Пищиди М.М.,

за участю секретаря Піменової М.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу

за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Банк Кредит Дніпро» про визнання недійсним умов кредитного договору та зобов`язання здійснити перерахунок

за апеляційною скаргою Акціонерного товариства «Банк Кредит Дніпро»

на рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 11 липня 2022 року

та додаткове рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 15 серпня 2022 року, -

В С Т А Н О В И В:

03 листопада 2021 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Акціонерного товариства «Банк Кредит Дніпро» про визнання недійсним умов кредитного договору та зобов`язання здійснити перерахунок, в якому просила: визнати недійсною, з моменту укладення договору, умову пункту 1.2 кредитного договору № 9558 від 18.02.2020 року, укладеного між ОСОБА_1 та Акціонерним товариством «Банк «Кредит Дніпро», в частині встановленої щомісячної комісії за обслуговування кредиту; визнати недійсною, з моменту укладення договору, умову пункту Розділу 4 кредитного договору № 9558 від 18.02.2020 року, укладеного між ОСОБА_1 та Акціонерним товариством «Банк «Кредит Дніпро», в частині встановленої у графіку платежів щомісячної комісії за розрахунково-касове обслуговування у загальному розмірі 113359,20 гривень (восьмий стовпчик графіку); зобов`язати Акціонерне товариство «Банк «Кредит Дніпро» здійснити перерахунок здійснених з часу укладення кредитного договору № 9558 від 18.02.2020 року ОСОБА_1 платежів, зарахувавши сплачену нею комісію у рахунок інших обов`язкових платежів за кредитним договором; стягнути з відповідача судові витрати.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що між ОСОБА_1 та АТ «Банк Кредит Дніпро» було укладено кредитний договір № 9558 від 18.02.2020 року. Відповідно до умов кредитного договору банк зобов`язувався надати позичальниці кредит у розмірі 119 200 гривень. У першому абзаці кредитного договору, зазначено, що кредитний договір складається з публічної частини договору, яким є Універсальний договір банківського обслуговування (УДБО) із змінами і доповненнями, затверджений відповідним рішенням Комітету х бізнесу фізичних осіб банку та розміщений на сайті та індивідуальної частини, якою є цей договір, підписанням якого клієнт приєднується до кредитного договору в цілому. Пунктом 1.2 кредитного договору встановлена процентна ставка, яка є фіксованою та нараховується у наступному розмірі, на строкову заборгованість за Кредитом 0,001 % річних, на прострочену заборгованість за Кредитом 56 % річних. Також, пунктом 1.2 кредитного договору передбачено, що позичальник банку сплачує щомісячну комісію за обслуговування кредиту з 18.02.2020 по 17.03.2021 - 3% від суми кредиту, з 18.03.2021 по 17.03.2022 - 2,5% від суми кредиту, з 18.03.2022 по 17.03.2023 - 1,5% від суми кредиту, з 18.03.2023 по 18.02.2024 - 0,925% від суми кредиту. Відповідно до пункту 1.3 кредитного договору банк формує графік платежів, який викладено в розділі 4 зазначеного договору. У стовпці № 8 графіку платежів передбачено обов`язок щомісячної сплати суми за «розрахунково-касове обслуговування» кредиту. Отже, хоч законом передбачено отримання банком комісій та такі комісії кредитор може отримувати за додаткові та супутні послуги при наданні кредиту, а не без зазначення певних послуг чи а обслуговування кредиту за, що банк і так отримує плату у вигляд процентів. Пунктом 6.8.3 Загальних умов кредитування Розділу 6 Умов надання споживчу кредитів Універсального договору банківського обслуговування клієнтів - фізичних осіб у АТ «Банк Кредит Дніпро», в редакції, що діяла на момент укладення Кредитного договору зазначено: «Банк здійснює обслуговування Кредиту, тобто здійснює нагадування про даті сплати заборгованості за кредитом та суму заборгованості, шляхом направлення SMS повідомлень; вносить зміни до графіку погашення у випадку здійснення Клієнтом часткового дострокового погашення кредиту, за письмовою вимогою Клієнта надає оновлений графік погашення або інформацію про залишок заборгованості, тощо, та стягує плату з обслуговування такого кредиту у вигляді щомісячної комісії. Таким чином, пунктом 1.2 та розділом 4 кредитного договору № 9558 від 18.02.2020 року позичальнику фактично було встановлено плату за надання інформації щодо його кредиту, безоплатність надання якої прямо встановлена ч. 1 ст. 11 ЗУ «Про споживче кредитування». Надання інших послуг за вказану плату, умовами договору не передбачено. Відповідно до Довідки АТ «Банк Кредит Дніпро» від 29.07.2021 року № 84-80 та «Перерахованого графіку погашення» станом на 29.07.2021 року позивачкою було сплачено платежів на суму 82 781,96 гривень, з них 24968,44 гривень - сума сплаченого тіла кредиту, 1,52 гривень - проценти, 57 812,00 гривень сума сплаченої щомісячної комісії. Також відповідно до вказаної інформації в документах, залишок заборгованості по кредиту (з врахуванням тіла, відсотків та комісій) становить - 97 203,60 гривень. Позивач вважає, кредитний договір в частині встановлення комісії за обслуговування кредиту мають бути визнані недійсними. У зв`язку з вирішенням судом вимоги про недійсність умови договору про оплату споживачем комісій, судом може бути зобов`язано відповідача суму зазначених платежів врахувати у погашення інших обов`язкових платежів за кредитним договором, у зв`язку з чим звернулася до суду з позовом (а.с.1-4).

Рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 11 липня 2022 року позовну заяву ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Банк Кредит Дніпро» про визнання недійсним умов кредитного договору та зобов`язання здійснити перерахунок задоволено. Визнано недійсною, з моменту укладення договору, умову пункту 1.2 кредитного договору № 9558 від 18.02.2020 року, укладеного між ОСОБА_1 та Акціонерним товариством «Банк «Кредит Дніпро», в частині встановленої щомісячної комісії за обслуговування кредиту. Визнано недійсною, з моменту укладення договору, умову пункту Розділу 4 кредитного договору № 9558 від 18.02.2020 року, укладеного між ОСОБА_1 та Акціонерним товариством «Банк «Кредит Дніпро», в частині встановленої у графіку платежів щомісячної комісії за розрахунково-касове обслуговування у загальному розмірі 113359,20 гривень (восьмий стовпчик графіку). Зобов`язано Акціонерне товариство «Банк «Кредит Дніпро» здійснити перерахунок здійснених з часу укладення кредитного договору № 9558 від 18.02.2020 року ОСОБА_1 платежів, зарахувавши сплачену нею комісію у рахунок інших обов`язкових платежів за кредитним договором. Стягнуто з Акціонерного товариства «Банк «Кредит Дніпро» на користь держави судовий збір у сумі 908 грн. (а.с.106-112).

Додатковим рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 15 серпня 2022 року стягнуто з Акціонерного товариства «Банк «Кредит Дніпро» на користь ОСОБА_1 судові витрати на правничу допомогу у сумі 8000 грн. (а.с.133-136).

Не погодившись із вказаним рішенням суду, АТ Банк Кредит Дніпро звернулося з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просило, скасувати рішення суду першої інстанції та додаткове рішення суду, а також вирішити питання судових витрат (а.с.141-151,179-183).

Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити частково.

Судом першої інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджено, що 18 лютого 2020 року Акціонерним товариством «Банк Кредит Дніпро» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 9558.

Відповідно до п. 1.1 договору банк надає клієнту грошові кошти у тимчасове платне користування на споживчі потреби, а клієнт зобов`язується повернути наданий кредит, сплатити проценти за користування кредитом та комісії, що передбачені кредитним договором, а також здійснити всі інші платежі. Сума кредиту 119200 грн. Строк кредитування 48 місяців. Кінцева дата повернення кредиту: 18 лютого 2024 року. Щомісячна комісія за обслуговування кредиту: 18.02.2020 по 17.03.2021 - 3% від суми кредиту, з 18.03.2021 по 17.03.2022 - 2,5% від суми кредиту, з 18.03.2022 по 17.03.2023 - 1,5% від суми кредиту, з 18.03.2023 по 18.02.2024 - 0,925% від суми кредиту. Процентна ставка за користування кредитом є фіксованою та нараховується в наступному розмірі: на строкову заборгованість за кредитом 0,001 % річних, на прострочену заборгованість за кредитом 56,0% річних (а.с.7).

Відповідно до п. 4 договору сторони погодили графік платежів, щомісячно по 4851 грн. 44 коп., сума за останній місяць 4544 грн. 44 коп., з якої в період з 18.03.2020 року по 18.02.2021 року - сума на погашення кредиту 1275 грн. 35 коп., сума за розрахунково-касове обслуговування 3576 грн.; за період з 18.03.2021 року по 18.02.2022 року сума на погашення кредиту 1871 грн. 37 коп., розрахунково-касове обслуговування 2980 грн.; за період з 18.03.2022 року по 18.02.2023 року - сума на погашення кредиту 3063 грн. 40 коп., розрахунково-касове обслуговування 1788 грн.; за період з 18.03.2023 року по 18.01.2024 року сума на погашення кредиту 3748 грн. 81 коп., розрахунково-касове обслуговування 1102 грн. 60 коп., платіж 18.02.2024 року сума на погашення кредиту 3134 грн. 34 коп., розрахунково-касове обслуговування 1102 грн. 60 коп.(а.с.7-8).

Відповідно до перерахованого графіку погашення станом на 29.07.2021 року за договором № 9558 ОСОБА_1 , станом на 29.07.2021 року ОСОБА_1 погашено заборгованості за кредитом у розмірі 82781,96 грн., з них: 24968,44 гривень - сума сплаченого тіла кредиту 57 812,00 гривень сума сплаченої щомісячної комісії 1,52 гривень проценти (а.с.32).

Відповідно до довідки АТ «Банк Кредит Дніпро» від 29.07.2021 року за № 84-80 ОСОБА_1 отримала кредит готівкою за кредитним договором № 9558 від 18.02.2020 року у сумі 119200 грн.

Прострочена заборгованість станом на 29.07.2021 року відсутні; сума погашеної частини кредиту без урахування комісії і відсотків станом на 29.97.2021 року становить 24968,44 грн.; сума повного погашення кредиту з урахуванням комісії і відсотків станом на 29.07.2021 року становить 97203, 60 грн. (а.с.49-51).

Задовольняючи позовні вимоги, суд 1 інстанції виходив із того, що відповідач встановивши в кредитному договорі оплату щомісячної комісії за обслуговування кредиту, не зазначив, як в самому кредитному договорі, так і в судовому засіданні, які саме, конкретно послуги за встановлену комісію надаються позивачу. Крім того, будь-яких доказів на підтвердження того, що такі послуги надаються позивачу, відповідачем суду не надано. Отже, виходячи із принципів справедливості та добросовісності, на позичальника не може бути покладено обов`язок сплачувати платежі за послуги, які ним фактично не замовлялись і які банком фактично не надавались.

Проте погодитися з таким висновком суду в повному обсязі, колегія не може.

За загальним правилом, передбаченим статтею 204 ЦК України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Частинами другою, третьою статті 215 ЦК України визначено, що недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Відповідно до пункту 4 частини першої статті 1 Закону України «Про споживче кредитування» загальні витрати за споживчим кредитом витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту.

Згідно з частиною другою статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо.

Отже, Законом України «Про споживче кредитування» безпосередньо передбачено право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за обслуговування кредиту.

На виконання вимог, у тому числі, пункту 4 частини першої статті 1 та частини другої статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» Правління Національного банку України постановою від 08 червня 2017 року № 49 затвердило Правила розрахунку банками України загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит (далі Правила про споживчий кредит). Цією ж постановою визнано такою, що втратила чинність, постанову Правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168 «Про затвердження Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту».

Відповідно до пункту 5 Правил про споживчий кредит банк надає споживачу детальний розпис складових загальної вартості кредиту у вигляді графіка платежів (згідно зі строковістю, зазначеною у договорі про споживчий кредит, щомісяця, щокварталу тощо) у розрізі сум погашення основного боргу, сплати процентів за користування кредитом, вартості всіх додаткових та супутніх послуг банку та кредитного посередника (за наявності) за кожним платіжним періодом, за формою, наведеною в додатку 2 до цих Правил.

Банк має право обчислювати загальні витрати за споживчим кредитом, базуючись на припущенні, що платежі за послуги банку залишатимуться незмінними та застосовуватимуться протягом строку дії договору про споживчий кредит, якщо договір про споживчий кредит містить умови, що дозволяють зміну процентної ставки та/або інших платежів за послуги банку, включених до загальних витрат за споживчим кредитом, і така зміна не може бути визначена на момент обчислення загальної вартості кредиту та реальної річної процентної ставки (пункт 8 Правил про споживчий кредит).

Згідно з додатком 1 до Правил про споживчий кредит загальні витрати за споживчим кредитом, тобто витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги банку (у тому числі за ведення рахунків) та кредитного посередника (за наявності), які сплачуються споживачем і пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту.

Правила про споживчий кредит розроблені й затверджені на виконання вимог Закону України «Про споживче кредитування» та підтверджують правомірність дій банку щодо встановлення у договорі споживчого кредиту комісії за обслуговування кредитної заборгованості.

Закон України «Про споживче кредитування» розмежовує оплатність та безоплатність надання інформації про кредит залежно від періодичності звернення споживача із запитом щодо надання такої інформації.

Відповідно до частин першої та другої статті 11 Закону України «Про споживче кредитування» після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит.

Згідно з частиною п`ятою статті 12 Закону України «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними.

З урахуванням викладеного, комісія за обслуговування кредитної заборгованості може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше одного разу на місяць. Умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування» (10 червня 2017 року), щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування».

Такий правовий висновок викладений Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 13 липня 2022 року у справі № 496/3134/19.

Оцінюючи зміст оспорюваного положення пункту 1.2 кредитного договору, яким передбачено сплату щомісячної комісії за обслуговування кредиту 3,5 % від суми кредиту, та зміст положень пункту 6.9.3 Загальних умов кредитування розділу 6 «Умови надання споживчих кредитів» Універсального договору банківського обслуговування клієнтів фізичних осіб у АТ «Банк Кредит Дніпро» версія 13.0, чинними на час укладення оспорюваного договору, якими визначено, що послуга банку по обслуговуванню кредиту полягає у тому, що банк здійснює нагадування про дати сплати заборгованості за кредитом та суму заборгованості, шляхом направлення SMS повідомлень; вносить зміни до графіку погашення у випадку здійснення клієнтом часткового дострокового погашення кредиту, за письмовою вимогою клієнта надає оновлений графік погашення або інформацію про залишок заборгованості, тощо, Верховний Суд дійшов висновку, що дії банку, які складають обслуговування кредиту, відповідають зобов`язанням банку, визначеним пунктом 6.9.7 Загальних умов кредитування, про надання не частіше одного разу на місяць безоплатно інформації про поточний розмір заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої банку, надання виписок по рахунку, щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за договором, які сплачені та які належить сплатити і дати сплати, та зобов`язанням кредитодавця про надання інформації споживачу, визначених статтею 11 Закону України «Про споживче кредитування», а тому такі послуги не можуть бути оплатними.

Наведене дає підстави для висновку, що положення пункту 1.2 кредитного договору, яким передбачено сплату щомісячної комісії за обслуговування кредиту суперечать положенням частини першої та другої статті 11 Закону України «Про споживче кредитування», а тому таке положення є нікчемним.

Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так i від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Подібні висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі № 338/180/17 (провадження № 14-144цс18), від 11 вересня 2018 року у справі № 905/1926/16 (провадження № 12-187гс18), від 30 січня 2019 року у справі № 569/17272/15 (провадження № 14-338цс18), від 01 жовтня 2019 року у справі № 910/3907/18 (провадження № 12-46гс19). Застосування судом того чи іншого способу захисту має приводити до відновлення порушеного права позивача без необхідності повторного звернення до суду (пункт 98 постанови Великої Палати Верховного Суду від 16 лютого 2021 року у справі № 910/2861/18 (провадження № 12-140гс19)).

Визнання судом нікчемного правочину недійсним за вимогою сторони не є належним способом захисту прав, оскільки не призведе до реального відновлення порушених прав позивача, оскільки нікчемний правочин є недійсним у силу закону з моменту його укладення.

Відповідно до частини першої статті 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

За правилами вказаної статті реституція як спосіб захисту цивільного права застосовується лише в разі наявності між сторонами укладеного договору, який є нікчемним чи який визнано недійсним.

Відповідно до частини п`ятої статті 216 ЦК України суд може застосувати наслідки недійсності нікчемного правочину з власної ініціативи.

Суд першої інстанцій, визнаючи недійсним пункт 1.2 та розділ 4 кредитного договору в частині встановлення графіку платежів щомісячної комісії за за розрахунково-касове обслуговування у загальному розмірі 113359, 20 грн. на підставі частини першої статті 11 Закону України «Про споживче кредитування», виходили з того, що пунктом 1.2 кредитного договору від 18 лютого 2020 року №9558 позичальниці встановлено щомісячну комісію за обслуговування кредиту у вигляді плати за надання інформації щодо кредиту (інформування про дату сплати заборгованості, надання інформації про залишок заборгованості), безоплатність надання такої послуги прямо встановлена законом та застосували правові висновки Верховного Суду, сформульовані у постанові від 20 лютого 2020 року у справі № 666/4957/15-ц .

Разом з тим, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 13 липня 2022 року у справі № 496/3134/19 відступила від вказаного висновку та зазначила, що умови договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування» (10 червня 2017 року) щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування».

Верховний Суд неодноразово викладав висновки про те, що визнання судом нікчемного правочину недійсним за вимогою сторони не є належним способом захисту прав, оскільки не призведе до реального відновлення порушених прав позивача, оскільки нікчемний правочин є недійсним у силу закону з моменту його укладення.

Враховуючи викладене, Верховний Суд дійшов висновку, що ОСОБА_1 встановлено щомісячну плату за послуги банку, які за законом повинні надаватись безоплатно, тому умови пункту 1.2 та розділу 4 кредитного договору від 18 лютого 2020 року №9558 в частині встановлення щомісячної комісії за обслуговування кредиту щодо обов`язку позичальника сплачувати плату за обслуговування кредиту щомісячно в терміни та у розмірах, визначених графіком щомісячних платежів за кредитним договором є нікчемними в силу закону, а отже, не підлягають визнанню недійсними судом.

Оскільки вирішуючи спір про визнання правочину недійсним встановлено наявність підстав, передбачених законодавством, щодо нікчемності правочину, тому вказуючи про нікчемність правочину, одночасно підлягають застосуванню наслідки недійсності нікчемного правочину, визначені у статті 216 ЦК України.

З огляду на встановлені у справі обставини щодо нікчемності пункту 1.2 та розділ 4 кредитного договору в частині встановлення щомісячної комісії за обслуговування кредиту та враховуючи вимоги позивачки щодо зобов`язання відповідача здійснити перерахунок заборгованості за кредитним договором, у цій справі підлягають застосуванню правові наслідки виконання нікчемного правочину шляхом зобов`язання АТ «Банк Кредит Дніпро» здійснити перерахунок заборгованості ОСОБА_1 за кредитним договором від 18 лютого 2020 року №9558, що забезпечить захист інтересів позивачки у правовій визначеності.

Колегія суддів дійшла висновку, що у цій справі наявні підстави для скасування рішення суду першої інстанцій у частині визнання недійсним пункт 1.2 та розділ 4 кредитного договору, якою встановлено щомісячної комісії за обслуговування кредиту з ухваленням у цій частині нового рішення про відмову у задоволенні позову та зміни оскаржуваного рішення в частині мотивів задоволення вимог про зобов`язання відповідача здійснити перерахунок заборгованості за кредитним договором на підставі статті 216 ЦК України.

Доводи апеляційної скарги частково знайшли свої підтвердження при перегляді рішення апеляційним судом, а тому апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення.

Щодо витрат на правову допомогу.

Додатковим рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 15 серпня 2022 року стягнуто з АТ «Банк «Кредит Дніпро» на користь ОСОБА_1 судові витрати на правничу допомогу у сумі 8000 грн.

Судом встановлено, що 19 серпня 2021 року між ОСОБА_1 та адвокатом Макаренко О.А. укладено договір про надання правової допомоги (а.с.117-118).

Відповідно до Акту здачі приймання робіт (надання юридичних послуг) від 14 липня 2022 року встановлена фіксована сума за надані послуги: аналіз документів, що стосуються кредитного договору, усна юридична консультація щодо умов кредитного договору та можливості визнання його недійсним, підготування позовної заяви, ознайомлення з матеріалами судової справи, підготування клопотання про надання часу після винесення рішення на долучення доказів судових витрат, підготування заяви про врахування висновків судів інших інстанцій, підготування заяви про розподіл судових витрат у справі, участь у судових засіданнях, у розмірі 8000 грн. (а.с.119).

Відповідно до квитанції № 0.0..1 від 11.02.2022 року, ОСОБА_1 сплачено частково плату гонорару адвоката по договору про надання правової допомоги б/н від 19.08.2021 року (а.с.120).

Стягуючи судові витрати на правову допомогу, суд 1 інстанції виходив із того, що представник позивача подав докази, що підтверджують розмір понесених судових витрат на суму 8000 грн. у строк передбачений законом. Понесені позивачем витрати на правничу допомогу підтверджені належними і допустимими доказами (укладеним договором, Актом здачі приймання робіт (надання юридичних послуг), тому вони приймаються судом до уваги. Розмір витрат на правову допомогу відповідає критеріям розумності та реальності, відповідають складності справи.

Відповідно до ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Право на професійну правничу допомогу гарантовано ст. 59 Конституції України, офіційне тлумачення якого надано Конституційним Судом України у рішеннях від 16 листопада 2000 року № 13-рп/2000, від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009.

Так, у рішенні Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009 зазначено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема, в судах та інших державних органах, захист від обвинувачення тощо.

Враховуючи вказані норми та наявні в матеріалах справи докази, колегія суддів повністю погоджується з висновком суду першої інстанції в частині стягнення витрат на правову допомогу, а підстави наведені в апеляційній інстанції не заслуговують на увагу, оскільки не спростовують висновки суду.

Керуючись ст. 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Банк Кредит Дніпро» - задовольнити частково.

Рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 11 липня 2022 року в частині вирішення вимог ОСОБА_1 про визнання недійсним пункту 1.2 та розділу 4 кредитного договору, якими встановлено щомісячну комісію за обслуговування кредиту, скасувати та ухвалити в цій нове рішення про відмову у задоволенні позову.

Рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 11 липня 2022 року в частині вирішення вимог ОСОБА_1 про зобов`язання Акціонерного товариства «Банк Кредит Дніпро» здійснити перерахунок заборгованості ОСОБА_1 за кредитним договором від 18 лютого 2020 року № 9558 з огляду на нікчемність пункту 1.2 та розділу 4 кредитного договору в частині встановлення щомісячної комісії за обслуговування кредиту, змінити, викласти мотиви в редакції цієї постанови.

В іншій частині рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 11 липня 2022 року та додаткове рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 15 серпня 2022 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів в передбаченому законом порядку.

Судді: