КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 369/1684/21
№ апеляційного провадження: 22-ц/824/5097/2022
Головуючий у суді першої інстанції: Дубас Т.В.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Семенюк Т.А.

04 жовтня 2022 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді: Семенюк Т.А.

Суддів: Кирилюк Г.М., Рейнарт І.М.,

при секретарі - Стешенко М.В.,

розглянувши в судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 на рішення Києво - Святошинського районного суду Київської області від 28 грудня 2021 року в справі за позовом Акціонерного товариства «Банк Форвард» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, -

В С ТА Н О В И В:

У лютому 2021 року представник позивача звернулась до суду з даним позовом до відповідача, посилаючись в обґрунтування позовних вимог на те, що ОСОБА_2 , 27.12.2011 року звернувся до ПАТ «Банк Руский Стандарт», правонаступником якого є АТ «Банк Форвард» з піписаною ним Заявою (офертою) № НОМЕР_1 для оформлення споживчого кредиту на товар, а саме мобільного телефону, модель та марка якого вказана в п. 4 інформаційного блоку Заяви. Крім цього, дана Заява містить пропозицію (оферту) про укладення договору про надання та використання платіжної картки(п.3) зі строком відповіді на оферту про укладення Договору про картку вісімнадцять місяців від дати підписання такої Заяви (п.6.2).

Зазначав, що Банк 26.11.2012року акцептував (прийняв) пропозицію (оферту), викладену в Заяві Клієнта, і уклав з Клієнтом Договір про надання та використання платіжної картки № НОМЕР_3, шляхом здійснення дій, які відповідно до п. 4.2. Заяви вважаються акцептом оферти Клієнта, а саме, відкрив Клієнту поточний рахунок № НОМЕР_2 та випустив на ім`я Клієнта платіжну картку.

Проте, у зв`язку із неналежним виконанням ОСОБА_2 умов Договору, в останнього станом на 04.02.2021 року виникла заборгованість перед АТ «Банк Форвард» в сумі 56 786,61 гривень, з яких: заборгованість за договором - 52 180,44 грн.; 3% річних - 4 606,17 грн.

25.01.2018 та 12.10.2020 АТ «Банк Форвард» направило відповідачу Заключний Рахунок-виписку із вимогою погасити заборгованість за Договором в сумі 52 180,44 грн, але в порушення цих умов Договору заборгованість відповідачем погашена не була.

У зв`язку із викладеним, позивач просив стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за Договором про надання та використання платіжної картки № НОМЕР_3 в сумі 56 786,61 грн. з яких: заборгованість за договором 52 180,44 грн.; 3% річних - 4 606,17 гривень, а також судового збору у розмірі 2 270 грн.

Рішенням Києво - Святошинського районного суду Київської області від 28 грудня 2021 року в позов АТ «Банк Форвард» задоволено.

Стягнутоз ОСОБА_2 на користь АТ «Банк Форвард»заборгованість за Договором про надання та використання платіжної картки № НОМЕР_3 в сумі 56 786,61 грн., з яких: заборгованість за договором 52 180,44 грн.; 3% річних - 4 606,17 грин. та судовий збір у розмірі 2 270 грн.

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення скасувати та ухвалити нове, яким в задоволенні позову відмовити в повному обсязі вважає, що при ухваленні оскаржуваного рішення судом порушено норми процесуального та матеріального права, не враховано обставини, які мають суттєве значення для справи.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначив, що згідно копії заяви №94324198 на ім`я ОСОБА_2 був відкритий рахунок № НОМЕР_4 Сума кредиту, наданого банком становила 4598 грн., які ОСОБА_2 мав сплатити протягом 4 місяців. Даний кредит ОСОБА_2 був необхідний задля купівлі мобільного телефону, про що вказано в самій заяві. Всі чотири платежі ОСОБА_2 сплатив у встановлений договором строк.

Вважає, що суд першої інстанції не звернув увагу на те, що позивач надав як доказ заборгованості ОСОБА_2 виписку по особовим рахункам з 26.11.2012 по 04.02.2021 року, з якої вбачається, що рахунком, на який надавався кредит, є рахунок № НОМЕР_2 , у той час, коли ОСОБА_2 було відкрито рахунок № НОМЕР_4 .

Вказав, що рахунок № НОМЕР_2 не належав та не належить ОСОБА_2 , відповідач не підписував жодного кредитного договору за № НОМЕР_3, на основі якого йому було відкрито кредитний рахунок № НОМЕР_2 .

Також зазначив, що позивач у своїх заявах по суті справи посилається на те, що відповідачу було відкрито кредитний рахунок № НОМЕР_2 на основі кредитного договору №101902639, при цьому позивачем не надано суду копію чи оригінал кредитного договору № НОМЕР_3, що додатково свідчить про незаконність та необґрунтованість заявленого позову, разом з цим, виписка по особовому рахунку, якою позивач обґрунтовує свої доводи, ніким не підписана та не затверджена та, відповідно, не є допустимим доказом.

У зв`язку із викладеним, вважає, що у АТ «Банк Форвард» відсутні правові підстави для стягнення заборгованості, процентів, оскільки належних доказів на підтвердження виникнення спірної заборгованості надано не було.

Крім того, апелянт вважає, що позивачем пропущено строк позовної давності, оскільки про порушення своїх прав Банк дізнався ще в 2017 році, тому, що остання кредитна операція відбулася 26.12.2017 року, а позов поданий в лютому 2021 року, тобто з пропуском строку позовної давності.Крім того, зазначив, що позивач у своєму позові посилається на направлення заключної вимоги 25.01.2018 року, що вже саме по собі є підтвердженням того, що відлік позовної давності почався з 26.01.2018 року, хоча позов підписано для подання до суду 04.02.2021 року, тобто зі спливом трирічного строку.

06 червня 2022 року на адресу апеляційного суду надійшов відзив на апеляційну скаргу від Діабате К.М. в інтересах АТ «Банк Форвард», в якому представник позивача просила апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду без змін посилаючись на те, що банком на адресу відповідача було направлено заключну вимогу, відповідно до якої, боржник мав сплатити заборгованість до 25.02.2018 року. Отже, перебіг позовної давності починається з 26.02.2018 року, а отже банком не пропущено строків позовної давності.

Крім того, зазначила, що згідно пункту 14 оферти, апелянт своїм підписом підтверджує своє зобов`язання регулярно звертатись до Банку шляхом відвідування відповідних розділів веб-сайту Банку в мережі Інтернет для отримання відомостей про Умови по картам, а також для отримання відомостей про зміни та доповнення, що мали місце, а відвідування відповідних розділів веб-сайту Банку в мережі Інтернет прирівнюється до особистого звернення за відповідною інформацією безпосередньо до Банку, а тому, представник позивача вважає, що думка відповідача про те, що умови надання та обслуговування платіжних карток не можуть бути розцінені як доказ і те, що відповідач начеб то їх не підписував та не давав згоди на їх застосування, є хибною.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, доводи апеляційної скарги, заперечення, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду та матеріали справи в межах апеляційного оскарження, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.

З матеріалів справи вбачається, що 27.12.2011 року ОСОБА_2 звернувся до ПАТ «Банк Руский Стандарт», правонаступником якого є АТ «Банк Форвард», із підписаною Заявою № 94324198, про надання кредиту в розмірі 4598 грн. строком на 4 місяці.

Відповідачу було відкрито рахунок № НОМЕР_4 .

Як вбачається з п.3 даної заяви, вона містить пропозицію (оферту) про укладення договору про надання та використання платіжної картки, що підтверджується заявою від 27.12.2011 № 94324198 та статутом АТ «Банк Форвард» відповідно.

Судом встановлено, що 26.11.2012 АТ «Банк Форвард» акцептував (прийняв) пропозицію (оферту), викладену в Заяві відповідача і уклав з відповідачем Договір про надання та використання платіжної картки № НОМЕР_3 (далі - Договір), шляхом відкриття поточного рахунку № НОМЕР_2 та випустив на ім`я відповідача платіжну картку.

Таким чином згідно з підписаною ОСОБА_2 заявою від 27 грудня 2011року № 94324198, останнійзапропонувавПАТ «Банк Руский Стандарт», правонаступником якого є ПАТ «Банк Форвард», укласти з нимкредитний договір на умовах, викладених ним в зазначеній заяві та на Умовах надання та обслуговування кредитів банку, в рамках якого просила відкрити йомупоточний рахунок (валюта рахунку - гривня), що буде використовуватись виключно в рамках кредитного договору.

Пунктом 4.2 вказаної заяви відповідач підтвердивсвою згоду на те, що прийняття Банком його пропозиції про укладення договору про картку будуть дії Банку по відкриттю йому рахунку картки клієнта, здійснені в межах строку для відповіді, зазначеного в п. 6.2. цієї заяви.

Згідно п. 6.2 заяви № 94324198встановлено, що строком для відповіді на оферту ОСОБА_2 про укладення договору про картку - 18 місяців з дати цієї заяви (а.с.84).

26 листопада 2012 року ПАТ «Банк Руский Стандарт», правонаступником якого є ПАТ «Банк Форвард», прийняв пропозицію, викладену в заяві № 94324198, та здійснив відкриття рахунку, внаслідок чого відбувся факт укладення договору про картку № НОМЕР_3 .

З розрахунку заборгованості вбачається, що ОСОБА_2 станом на 04.02.2021 року має заборгованість в розмірі 56 786,61 гривень, з яких: заборгованість за договором - 52 180,44 гривень; 3% річних - 4 606,17 гривень.

Як на підставу позовних вимог, ПАТ «Банк Форвард» посилався на те, що зобов`язання за договором № НОМЕР_3 про надання та використання платіжної картки відповідач належним чином не виконує, тому наявні підстави для стягнення з ньогона користь позивача заборгованості за договором з урахуванням вимог ст. 625 ЦК України.

За положеннями п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини.

Відповідно до ч. 1 та 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

В ч. 1 ст. 626 ЦК України закріплено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Положення ст.627 ЦК України встановлюють, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору.

Згідно ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною (ч. 2 ст. 638 ЦК України).

За положеннями ч. 1 та 2 ст. 641 ЦК України договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції. Якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії.

Пропозицію укласти договір (оферту) може зробити кожна із сторін майбутнього договору. Пропозиція укласти договір має містити істотні умови договору і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття (ч. 1 ст. 641 ЦК України).

Відповідно до ст. 642 ЦК України відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти договір, про її прийняття (акцепт) повинна бути повною і безумовною. Якщо особа, яка одержала пропозицію укласти договір, у межах строку для відповіді вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору (відвантажила товари, надала послуги, виконала роботи, сплатила відповідну суму грошей тощо), яка засвідчує її бажання укласти договір, ця дія є прийняттям пропозиції, якщо інше не вказане в пропозиції укласти договір або не встановлено законом. Особа, яка прийняла пропозицію, може відкликати свою відповідь про її прийняття, повідомивши про це особу, яка зробила пропозицію укласти договір, до моменту або в момент одержання нею відповіді про прийняття пропозиції.

Матеріали справи свідчать про те, що заява ОСОБА_2 від 27 грудня 2011 року № 94324198 містить: оферту 1 про укладення з нимкредитного договору на умовах, викладених в цій Заяві та Умовах надання та обслуговування кредитів ПАТ «Банк Руский Стандарт»; оферту 2 про укладення з нимдоговору про надання та використання платіжної картки (далі - договір про картку) на умовах, викладених в цій Заяві, Умовах надання та обслуговування платіжної картки ПАТ «Банк Руский Стандарт» та Тарифах по карткам.

Банк, отримавши пропозицію відповідачапро укладення договору про надання та використання картки, у межах строку для відповіді, відповідно до вказаних у пропозиції ОСОБА_2 умов, 26 листопада 2012 року між ПАТ «Банк Руский Стандарт», правонаступником якого є ПАТ «Банк Форвард», та ОСОБА_2 був укладений договір №101902639 про надання та використання платіжної картки.

ОСОБА_2 бувознайомлений з Тарифами по картах банку та Умовами надання та обслуговування платіжних карток банку, надав письмову згоду на укладення цього договору.

Разом з цим, позивач, зазначаючи, що випустив на імя ОСОБА_2 платіжну картку, не надав належнх та допустимих доказів її направлення відповідачу та отримання ним цієї карки.

В свою чергу ОСОБА_2 категорично запречував отримання платіжної картки від позивача та користування кредитними коштами. Зазначив, що кредит в розмірі 4598 грн. він повернув протягом дії кредитного договору (протягом 4 місяців).

В суді апеляційної інстанції представник позивача також підтвердив, що претензій щодо кредитних зобов`язань за кредитним договором № 94324198 від 27 грудня 2011 року у Банку до відповідача немає.

За правилами ч. 1 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цієї обставини або добровільностіїх визнання.

З розрахунку заборгованості по договору № НОМЕР_3 вбачається, що за договором про надання та використання платіжної картки з 26 листопада 2012 року по 30 листопада 2017 року сума наданого ОСОБА_2 кредиту дорівнювала нулю, а на вечір 26 грудня 2017 року загальна заборгованість становила 49077,44 грн.

Як вбачається з наданого розрахунку, 49077,44 грн. і частина боргу, яка утворилась після 26 грудня 2017 року, нарахована позивачем за проценти по користуванню кредитом, комісія та інші плати, встановлені Тарифами.

У частинах першій, третій статті 509 ЦК України вказано, що зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

У даному випадку договірні правовідносини виникли між банком та фізичною особою - споживачем банківських послуг (частина перша статті 11 Закону України "Про захист прав споживачів").

Згідно з пунктом 22 частини першої статті 1 Закону України "Про захист прав споживачів" споживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника.

У пункті 19 Резолюції Генеральної Асамблеї ООН "Керівні принципи для захисту інтересів споживачів", прийняті 09 квітня 1985 року N 39/248 на 106-му пленарному засіданні Генеральної Асамблеї ООН зазначено, що споживачі повинні бути захищені від таких контрактних зловживань, як односторонні типові контракти, виключення основних прав в контрактах і незаконні умови кредитування продавцями.

Конституційний Суд України у рішенні у справі за конституційним зверненням громадянина щодо офіційного тлумачення положень другого речення преамбули Закону України від 22 листопада 1996 року N 543/96-В "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" від 11 липня 2013 року у справі N 1-12/2013 зазначив, що з огляду на приписи частини четвертої статті 42 Конституції України участь у договорі споживача як слабшої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно- правових відносин та свободи договору, зокрема у договорах про надання споживчого кредиту.

Постановою Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17 (провадження № 14-131цс19) зазначено, що з урахуванням основних засад цивільного законодавства та необхідності особливого захисту споживача у кредитних правовідносинах, пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та Умов та правил надання банківських послуг, оскільки Умови та правила надання банківських послуг це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору.

Умови надання та обслуговування платіжних карток ПАТ «Банк Руский Стандарт», правонаступником якого є ПАТ «Банк Форвард», не містять підпису відповідача, тому вони не є складовою частиною договору № НОМЕР_3.

Оскільки представник позивача в суді апеляційної інстанції не зміг пояснити складові боргу, враховуючи відсутність відомостей про надання ОСОБА_2 кредиту, судом апеляційної інстанції було запропоновано надати належний розрахунок заборгованості, проте позивачем такі докази суду надані не були.

За правилами ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч.1 ст.77 ЦПК України), а доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.6 ст.81 ЦПК України).

При цьому, належність доказів - правова категорія, яка свідчить про взаємозв`язок доказів з обставинами, що підлягають встановленню, як для вирішення всієї справи, так і для здійснення окремих процесуальних дій.

Правила допустимості доказів визначають легітимну можливість конкретного доказу підтверджувати певну обставину в справі. Правила допустимості доказів встановлені з метою об`єктивності та добросовісності у підтвердженні доказами обставин у справі, виходячи з того, що нелегітимні засоби не можуть використовуватися для досягнення легітимної мети, а також враховуючи те, що правосудність судового рішення, яке було ухвалене з урахуванням нелегітимного доказу, завжди буде під сумнівом.

Допустимість доказів є важливою ознакою доказів, що характеризує їх форму та означає, що обставини справи, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами.

Згідно з ч. 2 ст. 77 ЦПК України, предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ч. 2 ст. 43 ЦПК України обов`язок надання усіх наявних доказів до початку розгляду справи по суті покладається саме на осіб, які беруть участь у справі.

За вимогами ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи.

Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Враховуючи все вище викладене, колегія суддів дійшла висновку, що позивачем не доведено належними, допустимими, достовірними та достатніми доказами в межах заявлених позовних вимог факту укладення із відповідачем договору про надання та використання платіжної картки на умовах, зазначених позивачем, факту видачі кредитних коштів, невиконання відповідачем умов договору, внаслідок чого утворилася зазначена в позові заборгованість, що свідчить про недоведеність порушення відповідачем прав позивача.

Висновки суду першої інстанції щодо доведеності позовних вимог не відповідають встановленим обставинам у справі.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір, сплачений відповідачем за подання апеляційної скарги у сумі 3405 грн. підлягає стягненню з позивача на користь відповідача.

Представник відповідача - адвокат Солдаткін О.С. просив суд стягнути витрати на правову допомогу у розмірі 10 000,00 грн. За надання професійної правничої допомоги в суді першої інстанції та 4000 грн. - в суді апеляційної інстанції.

Відповідно до ст. 137 ЦПК України витрати, пов'язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

У підтвердження витрат на професійну правничу допомогу апелянт подав виписку по рахунку ОСОБА_1 від 12.05.2021 року про надходження коштів в сумі 10000 грн. та від 11.01.2022 року про надходження коштів в сумі 4000 грн. від ОСОБА_2 за надання професійної правничої допомоги, акти виконаних робіт.

Відтак, ці витрати також підлягають стягненню з позивача на користь відповідача.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 - задовольнити.

Рішення Києво - Святошинського районного суду Київської області від 28 грудня 2021 року - скасувати, прийняти нову постанову.

У задоволенні позову Акціонерного товариства «Банк Форвард»до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості - відмовити.

Стягнути з Акціонерного товариства «Банк Форвард» ( , адреса: 01032, м. Київ, вул. Саксаганського, 105) на користь ОСОБА_2 (РНОКПП: НОМЕР_5 , адреса місця проживання: АДРЕСА_1 ) сплачений судовий збір в розмірі 3405 грн.

Стягнути з Акціонерного товариства «Банк Форвард» ( , адреса: 01032, м. Київ, вул. Саксаганського, 105) на користь ОСОБА_2 (РНОКПП: НОМЕР_5 , адреса місця проживання: АДРЕСА_1 ) витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 14000 грн.

Постанова набирає чинності з моменту її проголошення, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст постанови виготовлений 12 жовтня 2022 року.

Головуючий

Судді