ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 641/3893/20 Номер провадження 22-ц/814/2128/22Головуючий у 1-й інстанції Музиченко В.О. Доповідач ап. інст. Бутенко С. Б.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 жовтня 2022 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

Головуючого судді Бутенко С. Б.

Суддів Обідіної О. І., Прядкіної О. В.

за участю секретаря: Ракович Д. Г.

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві в режимі відеоконференції цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - адвоката Задерей Олександра Віталійовича

на рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 29 вересня 2021 року у складі судді Музиченко В. О.

у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту не проживання зі спадкодавцем та неприйняття спадщини та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання права власності в порядку спадкування за законом,

в с т а н о в и в:

У травні 2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду із вказаним позовом до ОСОБА_2 про встановлення факту не проживання зі спадкодавцем та неприйняття спадщини.

Позов мотивовано тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла її матір ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 , виданим Харківським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану ГТУЮ в Харківській області.

ІНФОРМАЦІЯ_2 помер її батько ОСОБА_4 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_2 , виданим Харківським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану ГТУЮ в Харківській області.

Після їх смерті відкрилася спадщина, до складу якої входить будинок АДРЕСА_1 , який належав ОСОБА_4 на підставі свідоцтва про право власності від 23.05.1963.

Спадкоємцями після смерті батьків є вона та відповідач ОСОБА_2 .

Вказувала, що у встановлений законом строк вона звернулась до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, інші особи, зокрема відповідач, з заявами про прийняття спадщини до нотаріуса не звертались.

На день смерті батьки та вона були зареєстровані та проживали за місцем відкриття спадщини. Відповідач також був зареєстрований за місцем відкриття спадщини, однак фактично в будинку не проживає більше ніж 10 років.

Зазначала, що під час оформлення спадкових прав їй стало відомо, що вона не може оформити всі спадкові права, оскільки відповідач також є зареєстрованим у будинку та вважається таким, що прийняв спадщину.

Встановлення факту неприйняття спадщини їй необхідне для спадкування всього майна після смерті батьків. Факт не проживання відповідача за місцем відкриття спадщини підтверджується актами, квитанціями про сплату комунальних послуг та показаннями свідків. Зважаючи, що відповідач більше десяти років не проживав у будинку, тому він ще до смерті батьків втратив право користування житловим будинком і не міг в ньому проживати.

Оскільки законодавець пов`язує прийняття спадщини з фактом постійного проживання спадкоємця з спадкодавцем, а не з фактом їх реєстрації за однією адресою, тому відповідачу як такому, що не проживав зі спадкодавцями, необхідно було у встановлений законом строк звернутись до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, однак таку заяву він не подав, тому спадщину не прийняв.

Посилаючись на викладене, просила суд встановити факт, що на день смерті ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , відповідач ОСОБА_2 постійно не проживав за адресою: АДРЕСА_1 , а також встановити факт, що ОСОБА_2 , спадщину після померлої ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_3 та померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_4 не прийняв.

06 липня 2020 року ОСОБА_2 подав до суду зустрічний позов до ОСОБА_1 про визнання права власності в порядку спадкування за законом, який мотивовано тим, що 03.01.2020 до спливу шестимісячного строку для звернення із заявою про прийняття спадщини, яка відкрилася після смерті ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2, він звернувся до державного нотаріусу Шостої Харківської міської державної нотаріальної контори Вовкожі О. М. з метою подання заяви про прийняття спадщини, проте державний нотаріус повідомила йому про те, що він не повинен подавати заяви про прийняття спадщини, яка відкрилася після смерті ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2 , так як спадкова справа № 743/2019 вже заведена, а тому він повинен звернутися після 31.01.2020 до нотаріальної контори задля подання заяви про отримання свідоцтва про право на спадщину, як це передбачено частиною 1 статті 1298 ЦК України.

Зважаючи на те, що його місцем реєстрації є АДРЕСА_1 , іншого нерухомого майна на праві власності для проживання він не має, в установленому порядку він звернувся до державного нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, проте отримав усну відмову в прийнятті вказаної заяви, житловий будинок АДРЕСА_1 за станом обстеження 11.05.1984 має загальну площу 50.4 кв. м, що є недостатнім для його проживання в будинку з власною сім`єю та з розумінням ставлячись до життєвих обставин в житті сестри ОСОБА_1 , він тимчасово проживав за іншою адресою, проте місцем реєстрації залишався будинок батьків.

Оскільки він був зареєстрований за місцем відкриття спадщини разом зі спадкодавцем, про відмову від прийняття спадщини не заявляв, в установлені законом строки звернувся із заявою про прийняття спадщини, проте отримав усну відмову державного нотаріуса про прийняття такої заяви та після 31.01.2020 знову звернувся до державного нотаріусу з метою отримання свідоцтва про право на спадщину, проте отримав пояснення, що позивач ОСОБА_1 ще не зверталася з такою заявою, а тому потрібно чекати доки ОСОБА_1 подасть таку заяву та надасть правовстановлюючі документи на будинок.

19 травня 2020 року він знову звернувся до державного нотаріуса з метою отримання свідоцтва про право на спадщину, проте державний нотаріус знову повідомила йому, що ОСОБА_1 не зверталася до нотаріуса, у зв?язку з чим відсутні оригінали правовстановлюючих документів для оформлення свідоцтва про право на спадщину.

Цього ж дня він повторно звернувся до нотаріуса, бажаючи отримати письмову відмову в порядку, передбаченому статтею 49 Закону України «Про нотаріат».

Постановою державного нотаріуса від 26.05.2020 за № 1421/02-31 постановлено відмовити ОСОБА_2 у видачі на його ім`я свідоцтва про право на спадщину за законом на належну йому частку спадщини на житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 після померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_4 через відсутність оригіналу документа, який посвідчує право власності на нерухоме майно, а не у звязку з пропуском строку для подання заяви про прийняття спадщини.

Вважає, що відповідно до вимог частини 3 статті 1268 ЦК України він є таким, що прийняв спадщину, однак не може отримати свідоцтво про право на спадщину, оскільки у нього відсутні правовстановлюючі документи, в зв`язку з чим він вимушений звернутись до суду з відповідним позовом.

Посилаючись на викладене, просив суд визнати за ним право власності на 1/2 частку житлового будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після смерті батька ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Ухвалою Комінтернівського районного суду м. Харкова від 14 грудня 2020 року прийнято зустрічний позов ОСОБА_2 до спільного розгляду з первісним позовом ОСОБА_1 .

Рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова від 29 вересня 2021 року в задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Зустрічний позов ОСОБА_2 задоволено.

Визнано за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частки житлового будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , житловою площею 35,7 кв. м, загальною площею 50,4 кв. м, в порядку спадкування за законом після смерті батька ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Вирішено питання розподілу судових витрат. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрати зі сплати судового збору у розмірі 2 100 грн.

Не погодившись з вказаним рішенням, представник ОСОБА_1 - адвокат Задерей О. В. подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов ОСОБА_1 задовольнити, а в задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 відмовити в повному обсязі.

Доводи апеляційної скарги ґрунтуються на тому, що суд не надав належної оцінки доказам у справі, які були надані відповідачем в порядку статті 93 ЦПК України, і не з`ясував обставин місця проживання ОСОБА_2 , які доводилися цими доказами, а саме - непроживання відповідача ОСОБА_2 в будинку батьків більше 10 років, а помилково вважав факт реєстрації місця проживання єдиною необхідною підставою для встановлення факту прийняття спадщини.

Вважає, що судом неправильно застосовано норму матеріального права - статтю 1268 ЦК України, оскільки ОСОБА_2 не проживав зі спадкодавцями, йому необхідно було у встановлений законодавством шестимісячний строк звернутися до нотаріуса із заявами про прийняття спадщини. Однак такої заяви він не подавав, а тому спадщини після смерті батьків не прийняв, а тому не має права на визнання за ним права власності на будинок, який належав батькам.

У відзиві на апеляційну скаргу представник ОСОБА_2 - адвокат Олійник І. О. просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги ОСОБА_1 , а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Розпорядженням Голови Верховного Суду від 25.03.2022 № 14/0/9-22 відповідно до частини сьомої статті 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» визначено територіальну підсудність судових справ Харківського апеляційного суду Полтавському апеляційному суду.

Колегія суддів апеляційного суду, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали справи, дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги, виходячи з наступного.

За правилами частини третьої статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Частинами першою, другою, четвертою статті 367 ЦПК України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

За результатами розгляду апеляційної скарги апеляційний суд має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права (пункт 1 частини першої статті 374, стаття 375 ЦПК України).

По справі встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_3 померла ОСОБА_3 , про що 04.03.2019 Харківським міським відділом ДРАЦС ГТУЮ в Харківській області складено актовий запис № 3479 та видано свідоцтво про смерть серії НОМЕР_1 (а. с. 10, т. 1).

ІНФОРМАЦІЯ_2 помер ОСОБА_4 , про що 02.08.2019 Харківським міським відділом ДРАЦС ГТУЮ в Харківській області складено відповідний актовий запис № 11276 та видано свідоцтво про смерть серії НОМЕР_3 (а. с. 9, т. 1).

Сторони по справі є спадкоємцями першої черги за законом померлих ОСОБА_3 та ОСОБА_4 .

Внаслідок смерті останнього відкрилася спадщина, до складу якої увійшло право на житловий будинок АДРЕСА_1 , що належав ОСОБА_4 на підставі свідоцтва про право особистої власності від 23.05.1963, виданого Комінтернівським райжилуправлінням Виконавчого комітету Комінтернівської районної ради депутатів трудящих (а. с. 17, т. 1).

12 листопада 2019 року за заявою ОСОБА_1 про прийняття спадщини Шостою Харківською міською державною нотаріальною конторою відкрито спадкову справу № 743/2019 до майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_4 (а. с. 39-51, т. 1).

Згідно інформаційної довідки з Реєстру територіальної громади міста Харкова від 12.11.2019 станом на ІНФОРМАЦІЯ_2 сторони були зареєстровані у спірному будинку разом із спадкодавцем.

26 травня 2020 року державним нотаріусом Шостої Харківської міської державної нотаріальної контори Вовкожа О. М. винесено постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії - видачі ОСОБА_2 свідоцтва про право на спадщину за законом на належну йому частку спадщини на житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , після померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_4 у зв`язку з ненаданням заявником оригіналу документа, який посвідчує право власності спадкодавця на вказане нерухоме майно.

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позову ОСОБА_1 та задовольняючи зустрічний позов ОСОБА_2 , суд першої інстанції обгрунтовано виходив з того, що вимога первісного позову про встановлення факту постійного непроживання зі спадкодавцем не є належним способом судового захисту позивача у розумінні статті 16 ЦК України.

Вказаний юридичний факт підлягає встановленню при вирішенні спадкового спору, а не як окрема позовна вимога - саме такого правового висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 21 жовтня 2020 року у справі № 592/7860/17 (провадження № 61-43757св18).

Натомість, вимог про визнання права власності на будинок в порядку спадкування за законом, як за єдиним спадкоємцем, позивач ОСОБА_1 не заявляла, тому наведені нею доводи за первісним позовом не є обґрунтованими та відхиляються апеляційним судом.

Посилання в апеляційній скарзі ОСОБА_1 на правові позиції Верховного Суду у справах № 355/832/17, № 717/1470/16-ц, не беруться колегією суддів до уваги, оскільки такі висновки ґрунтуються на інших обставинах, що не є подібними спірним правовідносинам.

Відповідно до статей 15, 16 ЦК України, статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цивільним процесуальним Кодексом, звернутися до суду за захистом свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (частина перша статті 5 ЦПК України).

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (стаття 13 ЦПК України).

За статтею 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Відповідно до статті 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Частинами першою та другою статті 1223 ЦК України передбачено, що право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу.

Статтею 1261 ЦК України передбачено, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Відповідно до частини першої статті 1221 ЦК України місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця.

На підставі частини третьої статті 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого у статті 1270 цього Кодексу (шість місяців), він не заявив про відмову від неї.

Частинами другою та шостою статті 29 ЦК України передбачено, що фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років, вільно обирає собі місце проживання, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Фізична особа може мати кілька місць проживання.

Згідно підпункту 1.13 пункту 1 глави 10 розділу II, підпунктів 3.21., 3.22. пункту 3 глави 10 розділу ІІ, підпунктів 4.9., 4.11., 4.12., 4.15., 4.16 пункту 4 глави 10 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 № 296/5, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 р. за № 282/20595, місце відкриття спадщини підтверджується: довідкою про реєстрацію/останнє місце проживання виконавчого органу сільської, селищної або міської ради, сільського голови (у разі якщо відповідно до закону виконавчий орган сільської ради не утворено), що здійснює реєстрацію, зняття з реєстрації місця проживання особи на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці, на яку поширюються повноваження відповідної сільської, селищної або міської ради, або іншим документом, що може підтверджувати відповідний факт (копія актового запису про смерть, домова книга тощо).

Спадкоємець, який постійно проживав із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 Цивільного кодексу, він не заявив про відмову від неї. У разі відсутності у паспорті такого спадкоємця відмітки про реєстрацію його місця проживання доказом постійного проживання із спадкодавцем може бути: довідка органу реєстрації місця проживання про те, що місце проживання спадкоємця на день смерті спадкодавця було зареєстровано за однією адресою зі спадкодавцем.

Свідоцтво про право на спадщину видається на підставі заяви спадкоємців, які прийняли спадщину, після закінчення шести місяців з дня відкриття спадщини, а у випадках, передбачених частиною другою статті 1270, статтею 1276 Цивільного кодексу України, - не раніше зазначених у цих статтях строків.

Для спадкоємця, який постійно проживав разом зі спадкодавцем на момент відкриття спадщини, заява про видачу свідоцтва про право на спадщину є первинним документом, на підставі якого заводиться спадкова справа. При цьому нотаріус має виконати всі дії, які передбачені цим Порядком.

Свідоцтво про право на спадщину видається за наявності у спадковій справі всіх необхідних документів.

За відсутності у спадкоємця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів нотаріус роз`яснює йому процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку.

Видача свідоцтва про право на спадщину на майно, право власності на яке підлягає державній реєстрації, проводиться нотаріусом після подання документів, що посвідчують право власності спадкодавця на таке майно, крім випадків, передбачених пунктом 3 глави 7 розділу І цього Порядку, та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна.

Зі змісту наведених правових норм вбачається, що під постійним проживанням спадкоємця із спадкодавцем розуміється як факт безпосереднього проживання спадкоємця із спадкодавцем на момент його смерті, так і факт наявності у спадкоємця, на момент смерті спадкодавця, зареєстрованого у передбаченому законом порядку права на постійне проживання з останнім за однією адресою.

У постанові від 02 червня 2021 року у справі № 425/237/20 (провадження № 61-18605св20) Верховним Судом викладено висновок, що саме реєстрація спадкоємця за місцем проживання спадкодавця на час смерті спадкодавця свідчить про «автоматичне прийняття спадкоємцем спадщини» та спадкоємцю достатньо звернутися до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини і надати паспорт із реєстрацією за місцем проживання спадкодавця, і нотаріус буде вважати цього спадкоємця таким, що прийняв спадщину.

Зазначене узгоджується із правовим висновком, висловленим у постанові Верховного Суду від 11 березня 2020 року у справі № 360/2312/16-ц (провадження № 61-5221/св18).

Встановивши, що у паспорті ОСОБА_2 наявна відмітка про реєстрацію його місця проживання разом із спадкодавцем на день його смерті, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що відповідно до частини третьої статті 1268 ЦК України ОСОБА_2 є таким, що прийняв спадщину після смерті свого батька ОСОБА_4 , оскільки на день відкриття спадщини був зареєстрований за однією з ним адресою, та від спадщини протягом строку, встановленого статтею 1270 ЦК України, він не відмовлявся.

Звернувшись до нотаріуса із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину у строки, встановлені Порядком, ОСОБА_2 реалізував своє право, але за відсутності правовстановлюючих документів на спірне нерухоме майно у видачі свідоцтва нотаріусом відмовлено, що є підставою для вжиття заходів судового захисту шляхом визнання за зустрічним позивачем права на належну йому частку у спадковому майні померлого ОСОБА_4 - 1/2 частину спірного житлового будинку по АДРЕСА_1 , про що вірно зазначив районний суд.

Наведене свідчить, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводами апеляційної скарги висновки суду не спростовуються, тому апеляційний суд залишає апеляційну скаргу представника первісного позивача без задоволення, а оскаржуване рішення суду - без змін.

Керуючись статтями 367, 374, 375, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Задерей Олександра Віталійовича - залишити без задоволення.

Рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 29 вересня 2021 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя С. Б. Бутенко

Судді О. І. Обідіна

О. В. Прядкіна