Провадження №22-ц/812/831/22
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 жовтня 2022 року м. Миколаїв

Справа № 486/1858/20

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Шаманської Н.О.,

суддів: Данилової О.О., Коломієць В.В.,

із секретарем судового засідання Лівшенком О.С.

переглянувши в апеляційному порядку без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) цивільну справу

за позовом

ОСОБА_1

до

ОСОБА_2 ,

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Южноукраїнський відділ державної виконавчої служби у Вознесенському районі Миколаївської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса),

про звільнення від сплати заборгованості за аліментами

за апеляційною скаргою

ОСОБА_1

на рішення Южноукраїнського міського суду Миколаївської області, ухвалене суддею Далматовою Г.А. 15 липня 2022 року в приміщенні цього ж суду, дата складення повного тексту рішення не зазначена

у с т а н о в и в:

У листопаді 2022 року ОСОБА_3 , яка діяла в інтересах ОСОБА_1 звернувся з позовом до ОСОБА_2 про звільнення від сплати заборгованості за аліментами.

В обґрунтування позову зазначала, що 7 вересня 2002 року ОСОБА_1 зареєстрував шлюб із відповідачем. Від шлюбу сторони мають доньку ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . 15 червня 2006 року шлюб розірвано. Ще до розірвання шлюбу відповідач звернулась до суду із позовом про стягнення з нього аліментів на утримання доньки. Рішенням Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від з нього стягувались близько двох років аліменти на користь відповідача на утримання доньки в розмірі 1/4 частки від всіх видів заробітку. Після цього вони з ОСОБА_2 знову почали проживати разом. Під час спільного проживання остання подала заяву до відділу ДВС про припинення стягнення з нього аліментів на утримання доньки, оскільки він утримував доньку без стягнення аліментів.

1 червня 2012 року шлюб між сторонами було зареєстровано вдруге та вони проживали спільно до лютого 2020 року. Від стягнення аліментів ОСОБА_2 відмовилась ще в 2008 році.

Рішенням Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 17

лютого 2020 року шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 розірвано та вони спільно не проживають, але позивач продовжує утримувати доньку. Наприкінці вересня 2020 року позивачу стало відомо про те, що Южноукраїнським відділом ДВС постановою державного виконавця від 15 вересня 2020 року відкрито виконавче провадження про стягнення з нього на користь відповідача на утримання доньки аліментів починаючи з січня 2017 року. Розмір заборгованості по аліментам складає 149416 грн 40 коп. за період з 1 січня 2017 року по 1 жовтня 2020 року. Вказану заборгованість вважає безпідставною, оскільки стягнення аліментів за її заявою було припинено, він добровільно утримував доньку, до того ж остання проживала з ним однією сім`єю.

Посилаючись на викладене, ОСОБА_3 просила звільнити ОСОБА_1 від сплати заборгованості по аліментам станом на 1 листопада 2020 року в розмірі 153700 грн.81 коп. за період з 1 січня 2017 року по 1 листопада 2020 року, нарахованої за виконавчим листом Южноукраїнського міського суду від 14 липня 2020 року № 2-358/2006.

Рішенням Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 15 липня 2022 року ОСОБА_1 відмовлено у задоволенні позову.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом матеріального та процесуального права просив скасувати рішення суду першої інстанції та задовольнити його позов.

В обґрунтування апеляційної скарги позивач зазначав, що нарахування заборгованості по сплаті аліментів з 1 січня 2017 року до 15 вересня 2020 року є незаконним та безпідставним, оскільки у 2006 році ОСОБА_2 звернулась до ВДВС з письмовою заявою про відмову від стягнення аліментів, а вдруге звернулась з заявою про стягнення аліментів 15 вересня 2020 року. Проте, суд першої інстанції не звернув увагу на зазначене та безпідставно відмовив у задоволенні позову.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення, суду, ухвалені судом у малозначних справах розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

За такого у задоволенні клопотання про відкладення розгляду справи та призначення наступного судового засідання в режимі відеоконференціїї, поданого представником позивача ОСОБА_5 , апеляційним судом відмовлено.

Отже справа розглядалась судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є батьками ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

15 червня 2006 року шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 розірвано.

Рішенням Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 16 травня 2006 року з ОСОБА_1 стягнуто аліменти на користь ОСОБА_2 на утримання дочки ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі 1/4 частки від всіх видів його заробітку (справа №2-358/2006р.). Рішення набрало законної сили 27 травня 2006 року .

За зазначеним виконавчим документом позивач сплачував на користь відповідачки аліменти до 2008 року, а після відновлення подружніх стосунків, у зв`язку з тим, що позивач зобов`язався утримувати дитину без стягнення за рішенням суду, відповідачка звернулась з заявою до Южноукраїнського міського відділу ДВС ГУЮ у Миколаївській області про припинення стягнення за вищезазначеним виконавчим документом.

1 червня 2012 року сторони повторно зареєстрували шлюб, який рішенням Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 17 лютого 2020 року розірвано.

22 червня 2020 року ухвалою Южноукраїнського міського суду Миколаївської області заява ОСОБА_2 про видачу дублікату виконавчого листа задоволено, видано дублікат виконавчого листа у справі №2-358/2006р.

11 вересня 2020 року ОСОБА_2 звернулась до Южноукраїнського міського відділу державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) із заявою про стягнення аліментів з ОСОБА_1 з січня 2017 року.

15 вересня 2020 року відкрито виконавче провадження № 63017431 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання дочки ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі 1/4 частки від всіх видів його заробітку (№2-358/2006).

Згідно розрахунку заборгованості зі сплати аліментів від 5 жовтня 2020 року розмір заборгованості по аліментним платежам за період з 1 січня 2017 року по 1 жовтня 2020 року складає 149416 грн. 40 коп. Згідно розрахунку ВДВС заборгованість складає 153700 грн.81 коп.

Відповідно до частин першої, другої статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789ХІІ (78912) та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Зі змісту позовної заяви вбачається, що вимоги про звільнення від сплати заборгованості за спірний період позивач мотивував тим, що під час спільного проживання з колишньою дружиною та донькою до 2020 року він добровільно надавав їм матеріальну допомогу. Крім того, виконавчий лист про стягнення з нього аліментів, відповідач пред`явила на виконання лише у вересні 2020 року, що свідчить про відсутність його вини у виниклій заборгованості за указаний період.

Відповідно до частини другої статті 197 СК України, з підстав якої заявлено позов, за позовом платника аліментів суд може звільнити його від сплати заборгованості за аліментами, якщо вона виникла у зв`язку з його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення.

Вказана правова норма не встановлює конкретного, вичерпного переліку обставин, які можуть бути підставою для звільнення (повного або часткового) від сплати заборгованості за аліментами. Питання про те, чи мають обставини, на які посилається платник аліментів, істотне значення, у кожному конкретному випадку вирішує суд. Повне або часткове звільнення платника аліментів від сплати заборгованості за аліментами можливе лише за його позовом. За наявності встановлених судом обставин, що мають істотне значення, платник аліментів може бути повністю або частково звільнений від сплати заборгованості за ними на підставі судового рішення.

Згідно з роз`ясненнями, викладеними у пункті 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», суд може зменшити розмір неустойки з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів, а за передбачених статтею 197 СК України умов - повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості.

Проте у матеріалах справи відсутні будь-які докази, які б підтверджували факт надання позивачем матеріальної допомоги відповідачці та їх доньці під час спільного проживання до лютого 2020 року, в чому полягала така допомога та який був її розмір.

Спільність проживання позивача разом із відповідачем та дитиною в одній квартирі не є безумовною підставою вважати, що таке проживання за своєю суттю ґрунтувалося на інституті сім`ї та позивач надавав матеріальну допомогу дружині та доньці.

Порядок нарахування аліментів за минулий час та заборгованості по аліментам передбачений ст. 194 СК України.

Відповідно до частини першої статті 194 СК України аліменти можуть бути стягнуті за виконавчим листом за минулий час, але не більш як за десять років, що передували пред`явленню виконавчого листа до виконання.

За такого, нарахування державним виконавцем заборгованості по аліментним платежам за період з 1 січня 2017 року по 1 жовтня 2020 року не суперечить положенням ст. 194 СК України, незважаючи на пред`явлення виконавчого документа до виконання у вересні 2020 року.

До того ж, відповідно до ч. 3 ст. 12 Закону України «Про виконавче провадження». виконавчий документ про стягнення періодичних платежів у справах про стягнення аліментів, відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок каліцтва чи іншого ушкодження здоров`я, втрати годувальника тощо може бути пред`явлено до виконання протягом усього періоду, на який присуджені платежі.

З огляду на викладене доводи позивача є безпідставними та не підлягають задоволенню.

Отже, судом першої інстанцій правильно встановлені фактичні обставини справи і застосовано норми матеріального та процесуального права, які підлягали застосуванню, у зв`язку з чим, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду без змін.

Керуючись ст. ст. 367, 375, 381, 382 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 15 липня 2022 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення в порядку передбаченому ст. 389 ЦПК України.

Головуючий: Н.О. Шаманська

Судді: О.О.Данилова

В.В. Коломієць

Повний текст постанови складено 13 жовтня 2022 року.