Справа № 752/7755/20
Провадження № 2/752/866/22
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

(заочне)

08 вересня 2022 року Голосіївський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді Хоменко В.С.

при секретарі Павлюх П.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Голосіївського районного суду м. Києва цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення коштів,-

встановив:

у квітні 2020 року ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 звернулись до суду з вказаним позовом, в якому просили стягнути з ОСОБА_4 на користь кожного грошові кошти у розмірі 272 022,00 грн., 27 202,20 грн. та 136 011,00 грн. відповідно.

Вимоги обґрунтували тим, що протягом 2019 року за допомогою платіжної системи Payoneer ОСОБА_4 було отримано від них грошові кошти: 08.01.2019 року від ОСОБА_5 - 1 000,00 доларів США, 04.02.2019 року від ОСОБА_1 - 5 000,00 доларів США, 03.05.2019 року від ОСОБА_3 - 5000,00 доларів США, 31.07.2019 року від ОСОБА_1 - 5 000,000 доларів США, згідно усних домовленостей для реалізації комерційного проекту ОСОБА_4 , котрі після досягнення ним бізнес-результату або у розумні строки мали буті повернуті. Однак, кошти не повернуті та зберігаються у ОСОБА_4 . Відповідно до положень ст.1212 ЦК України дані кошти є безпідставно набутими та підлягають поверненню, оскільки договори з ОСОБА_4 не укладались, підстави для перебування їх майна у нього відсутні, тому кошти підлягають поверненню.

Ухвалою судді від 26.05.2020 року у справі відкрито провадження у справі та призначено підготовче судове засідання на 20.10.2020 року (а.с. 37).

Ухвалою від 20.10.2020 року відмовлено у задоволенні клопотання представника позивачів - адвоката Неволніченка О.О. про участь у засіданні в режимі відеоконференції (а.с. 49-50).

20.10.2020 року розгляд справи призначено на 16.03.2021 року (а.с. 51).

Ухвалою від 16.03.2021 року підготовче провадження у справі закрито, призначено судовий розгляд на 16.08.2021 року (а.с. 67).

Ухвалою від 13.08.2021 року відмовлено у задоволенні клопотання представника позивачів - адвоката Неволніченка О.О. про участь у засіданні в режимі відеоконференції (а.с. 76-77).

17.08.2021 року розгляд справи призначено на 30.11.2021 року (а.с. 79).

30.11.2021 року розгляд справи призначено на 22.04.2022 року (а.с. 84).

22.04.2022 року розгляд справи призначено на 08.09.2022 року (а.с. 91).

Позивачі в судове засідання не з`явились, від представника останніх - адвоката Неволніченка О.О. надійшло клопотання про розгляд справи за їх відсутності, підтриманням позивних вимог та проханням їх задовольнити в повному обсязі, а також зазначенням того, що проти ухвалення заочного рішення позивачі не заперечують.

Відповідач, котрий в установленому порядку повідомлявся про дату, час та місце судового розгляду справи, в судове засідання не з`явився, про причини неявки не повідомив, заяв з процесуальних питань не заявив, відзив на позов не подав.

Статтею 13 ЦПК України визначено принцип диспозитивності цивільного судочинства, відповідно до якого суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до вимог ЦПК України, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує зокрема: чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; які правовідносини випливають зі встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

На підставі викладеного, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу з постановленням заочного рішення, проти чого не заперечують позивачі, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, суд приходить до наступного.

Судом встановлено, що протягом 2019 року за допомогою платіжної системи Payoneer ОСОБА_4 було отримано від позивачів грошові кошти: 08.01.2019 року від ОСОБА_2 - 1 000,00 доларів США, 04.02.2019 року від ОСОБА_1 - 5 000,00 доларів США, 03.05.2019 року від ОСОБА_3 - 5 000,00 доларів США, 31.07.2019 року від ОСОБА_1 - 5 000,000 доларів США (а.с. 8-13).

Позивачі зазначили, що таке перерахування коштів відбулось згідно усних домовленостей для реалізації комерційного проекту ОСОБА_4 , однак, бізнес-проект відповідачем реалізований не був, а кошти безпідставно зберігаються у нього.

ОСОБА_4 було направлено вимогу про повернення грошових коштів, однак, вказані кошти відповідачем не повернуто, що підтверджено позивачами та не спростовано матеріалами справи.

Предметом регулювання глави 83 ЦК Україниє відносини, що виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна і не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Положення глави 83 ЦК України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Виходячи зі змісту зазначеної норми можна виокремити особливості змісту та елементів кондикційного зобов`язання.

Характерною особливістю кондикційних зобов`язань є те, що підстави їх виникнення мають широкий спектр: зобов`язання можуть виникати як із дій, так і з подій, причому з дій як сторін зобов`язання, так і третіх осіб, із дій як запланованих, так і випадкових, як правомірних, так неправомірних. Крім того, у кондикційному зобов`язанні не має правового значення, чи вибуло майно з володіння власника за його волею чи всупереч його волі, чи є набувач добросовісним чи недобросовісним.

Кондикційне зобов`язання виникає за наявності таких умов: 1) набуття чи збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); 2) набуття чи збереження майна відбулося за відсутності правової підстави або підстава, на якій майно набувалося, згодом відпала.

Конструкція ст. 1212 ЦК України, як і загалом нормглави 83 ЦК України, свідчить про необхідність установлення так званої «абсолютної» безпідставності набуття (збереження) майна не лише в момент його набуття (збереження), а й станом на час розгляду спору.

Ознаки, характерні для кондикції, свідчать про те, що пред`явлення кондикційної вимоги можна визнати належним самостійним способом захисту порушеного права власності, якщо: 1) річ є такою, що визначена родовими ознаками, в тому числі грошовими коштами; 2) потерпілий домагається повернення йому речі, визначеної родовими ознаками (грошових коштів) від тієї особи (набувача), з якою він не пов`язаний договірними правовідносинами щодо речі.

Узагальнюючи викладене, можна дійти висновку про те, що кондикція - позадоговірний зобов`язальний спосіб захисту права власності або іншого речового права, який може бути застосований самостійно. Кондикція також застосовується субсидіарно до реституції та віндикації як спосіб захисту порушеного права у тому випадку, коли певна вимога власника (титульного володільця) майна не охоплюється нормативним урегулюванням основного способу захисту права, але за характерними ознаками, умовами та суб`єктним складом підпадає під визначення зобов`язання з набуття або збереження майна без достатньої правової підстави.

Таким чином, права особи, яка вважає себе власником майна, підлягають захисту шляхом задоволення позову до володільця, з використанням правового механізму, установленого ст. 1212 ЦК України, у разі наявності правових відносин речово-правового характеру безпосередньо між власником та володільцем майна.

Такий спосіб захисту можливий шляхом застосування кондикційного позову, якщо для цього існують підстави, передбачені ст. 1212 ЦК України, які дають право витребувати в набувача це майно.

Вказані правові висновки викладені у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 10.06.2020 року у справі № 310/5835/13-ц (провадження № 61-46496св18).

Отже, норми ст. 1212 ЦК України застосовуються до позадоговірних зобов`язань постанова Великої Палати Верховного Суду від 31.01.2020 року у справі № 161/17945/18).

Згідно зі ст. 1213 ЦК України набувач зобов`язаний повернути потерпілому безпідставно набуте майно в натурі. У разі неможливості повернути в натурі потерпілому безпідставно набуте майно відшкодовується його вартість, яка визначається на момент розгляду судом справи про повернення майна.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 20.11.2018 року у справі № 922/3412/17 зроблено висновок, що предметом регулювання глави 83 ЦК України є відносини, що виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна і не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 12121 ЦК Україниособа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положенняглави 83 ЦК Українизастосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Кондикційні зобов`язання виникають за наявності одночасно таких умов: набуття чи збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); набуття чи збереження майна відбулося за відсутності правової підстави або підстава, на якій майно набувалося, згодом відпала. У разі виникнення спору стосовно набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав договірний характер спірних правовідносин унеможливлює застосування до них судом положень глави 83 ЦК України.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 76 ЦПК України).

Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з ч. ч. 1, 3 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Як встановлено судом, відповідачем було отримано від позивачів грошові кошти згідно усних домовленостей для реалізації комерційного проекту ОСОБА_4 , однак, бізнес-проект відповідачем реалізований не був, а кошти не повернуті.

В той же час, в матеріалах справи відсутні будь-які докази, про укладення договорів.

Відповідачем у відповідності до приписів чинного процесуального закону не спростовано жодними доказами викладені позивачами у позові обставини щодо відсутності правових підстав для отримання ним спірних грошових коштів.

Будь-яких документальних доказів на підтвердження існування між сторонами договірних відносин відповідачем також не надано.

Враховуючи викладене, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, оскільки відповідач отримав кошти від позивачів без достатньої правової підстави.

Суд також вважає за необхідне на підставі ст. 141 ЦПК України стягнути з відповідача на користь позивачів судовий збір.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 12, 13, 76, 77, 78, 81, 259, 261,265, 273, 274-279, 280-284, 354 ЦПК України, суд, -

ухвалив:

позов ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення коштів -задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 грошові кошти у розмірі 10 000,00 доларів США (десять тисяч доларів 00 центів), що станом на 20.04.2020 року відповідно до курсу НБУ становило 272 022,00 грн. (двісті сімдесят дві тисячі двадцять дві гривні 00 копійок).

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 грошові кошти у розмірі 1 000,00 доларів США (одна тисяча доларів 00 центів), що станом на 20.04.2020 року відповідно до курсу НБУ становило 27 202,20 грн. (двадцять сім тисяч двісті дві гривні 20 копійок).

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 грошові кошти у розмірі 5 000,00 доларів США (п`ять тисяч доларів 00 центів), що станом на 20.04.2020 року відповідно до курсу НБУ становило 136 011,00 грн. (сто тридцять шість тисяч одинадцять гривень00 копійок).

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 2 720,22 грн. (дві тисячі сімсот двадцять гривень 22 копійки).

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 судовий збір в розмірі 272,03 грн. (дві сімдесят двігривні 03 копійки).

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 судовий збір в розмірі 1360,11 грн. (одна тисяча триста шістдесятгривень 11 копійок).

Відомості щодо учасників справи:

Позивач - ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 .

Позивач - ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_1 .

Позивач - ОСОБА_3 , РНОКПП НОМЕР_3 , адреса: АДРЕСА_2 .

Відповідач - ОСОБА_4 ,РНОКПП НОМЕР_4 , адреса: АДРЕСА_3 .

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом 30 днів з дня його проголошення.

Рішення може бути оскаржено до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя В.С. Хоменко