Номер провадження: 22-ц/813/8043/22
Справа № 519/1144/15-ц
Головуючий у першій інстанції Барановська З. І.
Доповідач Пузанова Л. В.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.10.2022 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого (суддя-доповідач) Пузанової Л.В.,

суддів: Орловської Н.В.,

Семиженка Г.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 , від імені якого діє ОСОБА_2 , на рішення Южного міського суду Одеської області від 02 серпня 2022 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства Альфа-Банк, правонаступником якого є Товариство з обмеженою відповідальністю Вердикт Капітал, до ОСОБА_1 , треті особи: Товариство з обмеженою відповідальністю Кредитні ініціативи, Товариство з обмеженою відповідальністю Фінансова компанія Веста, про стягнення заборгованості за кредитним договором,

встановив:

У листопаді 2015 року Публічне акціонерне товариство Альфа-Банк звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

В обґрунтування заявлених вимог товариство послалося на те, що 16 липня 2013року уклало із відповідачем кредитний договір, за умовами якого надало останньому кредит в сумі 34 188грн зі строком повернення грошових коштів до 17 липня 2016 року. За умовами договору ОСОБА_1 зобов`язався в порядку та на умовах, що визначені угодою, повертати кредит, виплачувати проценти за користування кредитом, сплачувати неустойку та інші передбачені платежі в сумі та у строки, визначені графіком погашення кредиту, що є додатком №1 до договору.

Банк свої зобов`язання за договором виконав, надавши відповідачеві кредит у наведеній вище сумі, а відповідач, у порушення умов договору, зобов`язання належним чином не виконує, в результаті чого станом на 05.10.2015 року має прострочену заборгованість, а саме: за кредитом- в сумі 18 148грн 94коп., за відсотками 1 945грн та зі сплати комісії 4 863грн. Крім того, через систематичне порушення обов`язків зі сплати кредиту, згідно із нормами чинного законодавства та діючим кредитним договором, ОСОБА_1 нараховано неустойку у виді штрафу в розмірі 3 700 грн.

Зазначивши про те, що за умовами укладеного сторонами договору, у разі невиконання чи неналежного виконання позичальником будь-яких обов`язків, встановлених договором, в тому числі у разі затримання сплати частини кредиту та/або процентів за користування ним, кредитор має право вимагати дострокового виконання зобов`язання з повернення кредиту, позивач просив суд стягнути з ОСОБА_1 на його користь заборгованість у наведених вище розмірах.

Ухвалами від 15 травня 2018 року та від 13 травня 2019 року суд залучив до участі у справі в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, -Товариство з обмеженою відповідальністю Кредитні ініціативи та Товариство з обмеженою відповідальністю Фінансова компанія Веста.

Ухвалою від 02 березня 2021 року суд замінив позивача ПАТ Альфа-Банк на його правонаступника Товариство з обмеженою відповідальністю Вердикт Капітал.

02 серпня 2022 року Южний міський суд Одеської області ухвалив рішення, яким позов ТОВ Вердикт Капітал задовольнив частково та стягнув з ОСОБА_1 на користь позивача заборгованість за кредитом в розмірі 18 148,94грн, проценти у розмірі 1 945грн, а всього: 20 093,94грн. В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Суд вирішив питання щодо розподілу судових витрат.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , від імені якого діє адвокат Гусаров Олександр Леонідович, та діючи самостійно, просить рішення суду скасувати і ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити та стягнути з позивача понесені ним судові витрати.

Доводи апеляційної скарги обґрунтовано тим, що суд допустив неповне з`ясування обставин, які мають значення для справи; викладені судом висновки не відповідають встановленим обставинам, зокрема щодо переходу до позивача права вимоги за договором фінансового кредиту, зроблені на основі доказів, поданих позивачем з порушенням вимог частини дев`ятої статті 83 ЦПК України та недостатніх для підтвердження факту дотримання вимог закону при неодноразовому укладенні договорів факторингу щодо його (відповідача) зобов`язань перед первісним кредитором- ПАТ Альфа-Банк. Вважає, що позивачем не надано суду первинних бухгалтерських документів стосовно здійснення повної оплати ціни прав вимоги за договорами факторингу, а розрахунок заборгованості за кредитним договором не містить інформації про нарахування саме такої суми, її складових, даних про внесення позичальником платежів та строку розрахунку заборгованості, а фактично є відображенням односторонніх арифметичних розрахунків позивача і не є правовою підставою для стягнення відповідних сум та не може бути доказом безспірності розміру грошових вимог позивача до відповідача.

У відзиві на апеляційну скаргу Товариство з обмеженою відповідальністю Вердикт Капітал викладені відповідачем доводи не визнало, висновки суду першої інстанції вважає правильними та обґрунтованими, а твердження скаржника- такими, що не підтверджені доказами. На підтвердження спростування доводів апеляційної скарги щодо настання у нього як у нового кредитора права вимоги у спірних правовідносинах позивач долучив до відзиву на апеляційну скаргу копію договору факторингу №1, укладеного між ПАТ Альфа-Банк та ТОВ Кредитні ініціативи 21.06.2016 року, та копії платіжних доручень про здійснення новими кредиторами оплати ціни прав вимоги за угодами про відступлення прав вимоги, а також доказ надсилання копій відзиву та доданих до нього документів іншим учасникам справи, в тому числі відповідачеві.

Відповідно до частини першої статті 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження , розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

За правилами частини 13 статті 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи, що ціна позову у цій справі становить 28 656,94грн та є меншою ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, який станом на 01.01.2022 року становить 248 100 грн, і не віднесена частиною четвертою статті 274 ЦПК України до переліку справ, які не можуть бути розглянуті в порядку спрощеного позовного провадження, апеляційна скарга ОСОБА_1 на рішення суду першої інстанції розглядається апеляційним судом без повідомлення учасників справи, тобто в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Заслухавши доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах, визначених статтею 367 ЦПК України, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Висновки суду першої інстанції в частині задоволених позовних вимог мотивовано тим, що позивач надав належні та допустимі докази як наявності договірних відносин з кредитування між відповідачем та первісним кредитором (ПАТ Альфа Банк), так і наявності договорів факторингу та переходу права вимоги за договором фінансового кредиту на підставі договору факторингу до позивача. Відповідач допустив прострочення виконання зобов`язань за кредитним договором, не здійснюючи платежів для погашення кредитної заборгованості ані на рахунки ТОВ Вердикт капітал, ані на рахунки попередніх кредиторів, тому витребувані позивачем суми грошових коштів, які складаються із заборгованості по кредиту та процентів за користування кредитом, розмір яких не спростовано відповідачем, підлягають стягненню з останнього в судовому порядку.

В процесі розгляду справи суд встановив, що 16.07.2013року між ПАТ «Альфа-Банк» та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір №500392284, відповідно до якого банк надав ОСОБА_1 як позичальнику кредит в сумі 34 188,80 грн із визначеною фіксованою процентною ставкою за користування кредитом 14,99% річних та із встановленою датою остаточного повернення кредиту, яка є датою припинення нарахування відсотків та комісій- 17.07.2016 року.

ОСОБА_1 зобов`язався щомісячно здійснювати платежі з повернення кредиту, сплати процентів за його користування , сум комісій, винагороди та інших платежів за цим договором рівними частинами у сумах та в терміни, в порядку та на умовах, визначених цим договором, та відповідно до графіку платежів, який є додатком №1 до договору (пункт 2.6 договору).

Відповідно до графіку платежів, розмір щомісячного платежу для відповідача становив 1 759,37 грн(а. с. 6).

Починаючи з лютого 2015 року відповідач щомісячні платежі не здійснював, в зв`язку з чим 13.10.2015 ПАТ «Альфа банк» направило йому вимогу про дострокове повернення кредиту, а в листопаді 2015 року звернулося до суду з позовом про стягнення кредитної заборгованості, розмір якої станом на 15.10.2015 року становив: за кредитом- 18 148,94грн та за процентами 1 945грн (т.1 а. с. 1-2, 11,12).

Наведені вище обставини відповідач не спростовує.

За приписами статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Зідно з частиною першою статті 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

За змістом статей 610, 612 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він, зокрема не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1054 ЦК України).

Положеннями статті 1050 ЦК України, яка підлягає застосуванню до кредитних правовідносин відповідно до частини другої статті 1054 цього Кодексу, визначено, що, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до умов договору.

Умовами укладеного сторонами договору кредиту, зокрема викладеними у пункті 15, передбачено, що банк має право в будь-якому разі вимагати , у тому числі в судовому порядку, дострокового виконання всіх зобов`язань позичальника за договором у випадку прострочення більше ніж на один місяць терміну сплати обов`язкового платежу за кредитом.

Враховуючи, що на час звернення банку до суду відповідач допустив прострочення виконання зобов`язання щодо повернення чергової частини обов`язкового щомісячного платежу за кредитним договором більше, ніж на один місяць ( дев`ять місяців), колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що заявлені первісно Публічним акціонерним товариством Альфа-Банк вимоги щодо дострокового повернення частини кредиту, що залишилася, та сплати процентів, належних йому за договором та нарахованих в межах строку дії договору, є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Під час судового розгляду справи, а саме: 12.07.2016 року, ПАТ «Альфа-Банк» направило на адресу відповідача повідомлення про відступлення, з огляду на зміст якого, 21 червня 2016 року між ПАТ «Альфа -Банк» та ТОВ «Кредитні Ініціативи» був укладений договір факторингу, за яким ПАТ «Альфа-Банк» відступило своє право вимоги за укладеним з ОСОБА_1 кредитним договором на користь ТОВ «Кредитні Ініціативи» та станом на 21.06.2016року ця кредитна заборгованість становить 18 148,94 грн., а заборгованість за процентами та щомісячними комісіями - 13 713,02 грн. (т.1 а. с.88-89).

23.09.2016 року на адресу відповідача від ТОВ «Європейська агенція з повернення боргів» надійшла ексклюзивна пропозиція оплати боргу за кредитним договором №500392284_КІ від 16.07.2013, згідно із якою ТОВ «Європейська агенція з повернення боргів» повідомило про те, що виступає повіреним ТОВ «Кредитні Ініціативи», на підставі договору доручення 1-КА2/КІ від 01.06.2016 з приводу здійснення законодавчо передбачених заходів, спрямованих на стягнення його заборгованості за кредитним договором №500392284_КІ від 16.07.2013. До відома ОСОБА_1 доведено, що він станом на 18.09.2016 має прострочену заборгованість за кредитним договором в сумі 42 256,23 грн. та йому запропоновано у строк до 25.11.2016 року реалізувати право часткового прощення боргу (т.1 а. с.90).

26.12.2018 року між ТОВ «Кредитні ініціативи» та ТОВ «Фінансова компанія «Веста» укладено договір факторингу № 2019-1КІ/Веста, за умовами якого ТОВ Кредитні ініціативи передало ТОВ Фінансова компанія Веста право вимоги за договорами, в переліку яких, що міститься в додатку №1 до договору, значиться договір №500392284, боржником за яким на загальну суму заборгованості у 55 756,23грн є ОСОБА_1 ( т.1 а. с. 219-229, т.2, а. с. 63-68).

16.01.2019 року між ТОВ «Фінасова компанія «Веста» та ТОВ «Вердикт Капітал» укладений договір відступлення прав вимоги, за умовами якого право вимоги за кредитним договором №500392284 від 16.07.2013року, боржник ОСОБА_1 , в загальному розмірі 55 756,23грн, із яких: тіло кредиту- 18 148,94 грн, проценти - 14 407,29 грн, перейшло до ТОВ «Вердикт Капітал». Із дослідженого судом першої інстанції змісту зазначеного договору слідує, що право вимоги, що відступається згідно з цим договором, включає суму заборгованості за основною сумою кредитів, нарахованими процентами, комісіями та всіма іншими платежами за основними договорами, право на одержання яких належить первісному кредитору (пункт 2.2 договору), (т.1 а. с.177-178, т.2 а. с. 56-60, 75).

28.02.2019 року на адресу відповідача від ТОВ «Вердикт Капітал» надійшло боргове повідомлення про те, що його борг в сумі 55 756,23 грн. виник в результаті невиконання грошового зобов`язання за договором №500392284 від 16.07.2013, який укладено з АТ «Альфа- Банк» (первісним кредитором). Згідно із умовами договору факторингу №16-01/19/2 від 16.01.2019 право вимоги цієї заборгованості було відступлене ТОВ «Вердикт Капітал». Наведене боргове повідомлення містить інформацію про те, що за договором факторингу вказана заборгованість була відступлена первісним кредитором до ТОВ «Кредитні Ініціативи», після чого борг був відступлений до ТОВ «Фінансова Компанія «Веста», згідно із договором факторингу №2019-1КІ/ВЕСТА від 26.12.2018 (т.1 а. с. 175,176).

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

За правилами статті 514 ЦК України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно зі статтями 516, 517 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом; ця заміна не впливає на обов`язок боржника погашати кредит взагалі, в тому числі первісному кредитору у випадку неповідомлення його про передачу права вимоги іншій особі.

Одним із випадків відступлення прав вимоги є факторинг (фінансування під відступлення права грошової вимоги), за яким одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника) (стаття 1077 ЦК України).

Зі змісту статті 1078 ЦК України випливає, що предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).

Згідно із положеннями статті 1082 ЦК України боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж.

Боржник має право вимагати від фактора надання йому в розумний строк доказів того, що відступлення права вимоги факторові справді мало місце. Якщо фактор не виконає цього обов`язку, боржник має право здійснити платіж клієнтові (первісному кредиторові) на виконання свого обов`язку перед ним .

Виконання боржником грошової вимоги факторові відповідно до цієї статті звільняє боржника від його обов`язку перед клієнтом.

Враховуючи, що позивач надав належні та допустимі докази про те, що відступлення йому права вимоги за укладеним 16.07.2013 року між первісним кредитором- ПАТ Альфа-Банк і ОСОБА_1 кредитним договором справді мало місце, колегія суддів вважає правильним висновок суду першої інстанції щодо стягнення з відповідача на користь позивача як нового кредитора заборгованості за основною сумою кредиту та нарахованими первісним кредитором процентами, розмір яких під час судового розгляду справи ОСОБА_1 не спростований.

Висновки суду відповідають повно і всебічно з`ясованим обставинам справи, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтвердженими дослідженими в судовому засіданні доказами, та нормам матеріального права, що регулюють спірні правовідносини.

Доводи апеляційної скарги не ґрунтуються на законі, не підтверджені належними та достатніми доказами і як такі, що висновків суду не спроствують, підлягають відхиленню.

Так, суд апеляційної інстанції не приймає до уваги доводи скаржника щодо недоведення позивачем переходу до нього прав нового кредитора від первісного кредитора, оскільки це право не оспорюється третіми особами та Публічним акціонерним товариством Альфа-Банк, яке є первісним позивачем у спорі з ОСОБА_1 у цій цивільній справі, а дійсність укладених в спірних правовідносинах договорів відступлення прав вимоги (факторингу) не є предметом дослідження при вирішенні спору про стягнення кредитної заборгованості.

Необґрунтованими колегія суддів вважає також твердження відповідача про те, що суд безпідставно, без дослідження обставин щодо здійснення новим кредитором повної оплати ціни прав вимоги за угодою, встановив виникнення у товариства Вердикт Капітал прав вимоги за укладеним з ним кредитним договором, так як відповідно до умов дослідженого судом першої інстанції договору відступлення прав вимоги, укладеного між ТОВ Фінансова компанія Веста та ТОВ Вердикт Капітал 16.01.2019 року , право вимоги вважається відступленим новому кредитору з дати підписання даного договору, але не раніше дати здійснення повної оплати новим кредитором ціни прав вимоги відповідно до пункту 4.2 цього договору. В дату підписання даного договору, після здійснення повної оплати новим кредитором ціни прав вимоги, сторони підписують акт приймання-передачі реєстру боржників за формою, встановленою в додатку №2 цього договору (пункт 2.3 договору).

Отже, факт підписання сторонами цього договору, що за змістом наведеного пункту договору відбувається після здійснення новим кредитором повної оплати ціни прав вимоги, та передача новому кредитору реєстру боржників, свідчить про те, що відступлення права грошової вимоги факторові має місце, тому суд першої інстанції обґрунтовано відхилив доводи відповідача в цій частині та правильно вважав, що про фактичне переуступлення права вимоги від ПАТ «Альфа Банк» до позивача за кредитним договором №500392284 від 16.07.2013 свідчить наявність у останнього всіх документів кредитної справи.

Не спростовують висновків суду першої інстанції по суті спору, що виник між сторонами, і посилання скаржника на те, що копії письмових доказів подані позивачем до суду без дотримання положень частини дев`ятої статті 83 ЦПК України щодо надіслання їх або надання іншим учасникам справи, зокрема йому як відповідачеві.

Із матеріалів справи вбачається, що зазначені ОСОБА_1 докази (копії договорів відступлення права вимоги та факторингу з додатками) були надані суду першої інстанції первісним позивачем- ПАТ Альфа-Банк та ТОВ Вердикт Капітал на виконання ухвали Южного міського суду Одеської області від 13.05.2019 року, постановленої за клопотанням відповідача в порядку, встановленому статтею 84 ЦПК України, яка не передбачає обов`язку заздалегідь надсилати або надавати такі докази іншим учасникам справи.

Відповідач був ознайомлений з цими письмовими доказами та надав щодо них свої письмові пояснення та заперечення (а. с. 91, 95, 105-107, 110, 131, 194-195, 209-231 т.1; а. с. 4-82 т.2).

Що ж стосується розрахунку заборгованості, то її розмір визначено судом в межах заявлених первісним кредитором вимог та відповідачем не спростований як під час розгляду справи судом першої інстанції, так і під час перегляду ухваленого судом рішення в апеляційному порядку.

Апеляційна скарга не містить контррозрахунків розміру заборгованості чи будь-яких доводів щодо допущених помилок в цій частині зроблених судом висновків, а призначена судом першої інстанції за клопотанням відповідача судова економічна експертиза не проведена, у зв`язку з несплатою останнім послуг експерта.

Відповідно до положень статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права і підстави для його скасування та ухвалення нового судового рішення про відмову у задоволенні позову відсутні.

Рішення суду в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення комісії у розмірі 4 863грн та штрафу у розмірі 3 700грн жодною із сторін не оскаржено та в силу вимог статті 367 ЦПК України не є предметом перегляду в апеляційному порядку.

На підставі викладеного, керуючись статтями 367, 374, 375 ЦПК України, апеляційний суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , від імені якого також діє адвокат Гусаров Олександр Леонідович, залишити без задоволення, а рішення Южного міського суду Одеської області від 02.08.2022 року-без змін.

Постанова оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.

Головуючий Л. В. Пузанова

Судді Н. В. Орловська

Г. В. Семиженко