справа №176/2439/17
провадження №2/176/733/22
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 жовтня 2022 року Жовтоводський міський суд Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді Кучми В.В.,

за участю секретаря судових засідань Петренко Н.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Жовті Води Дніпропетровської області в порядку спрощеного позовного провадження справу за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И В :

АТ КБ «Приватбанк» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що ОСОБА_1 звернулась до АТ КБ «ПриватБанк» з метою отримання банківських послуг та підписала заяву б/н від 04.07.2012 року, згідно якої отримала кредит у розмірі 8000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок.

Однак, ОСОБА_1 узяті на себе зобов`язання щодо повернення кредиту та сплати відсотків за користування кредитними коштами належним чином не виконує, що призвело до утворення заборгованості розмір якої станом на 04.12.2017 року складає 68370,45 грн., з якої заборгованість за тілом кредиту 25974,26 грн., заборгованість за нарахованими відсотками 13588,25 грн., нарахована пеня 25076,01 грн., фіксована частина штрафу 500,00 грн., процентна складова штрафу 3231,93, яку відповідач добровільно не погашає.

Просить стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором №б/н від 04.07.2012 року на загальну суму 68370 грн. 45 коп. та стягнути судові витрати.

Рішенням судді Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області Гусейнова К.А. від 20.02.2018 року позов було задоволено частково, стягнуто з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитним договором № б/н від 04.07.2012 року у розмірі у розмірі 64 638,52 грн., з яких: 25974,26 грн. заборгованість за кредитом; 13588,25 грн. заборгованість по відсоткам за користування кредитом; 25076,01 грн. пеня. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

За вх. № 4379/22 від 22.08.2022 року від ОСОБА_1 надішла заява відповідно до якої просив скасувати заочне рішення суду від 20.02. 2018 року з посиланням на те, що жодних кредитних договорів з позивачем він не укладав.

Ухвалою Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області було відкрито провадження від 05.09.2022 року, заочне рішення від 20.02.2018 року було скасовано та розгляд справи вирішено проводити за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін. При цьому відповідачу було надано строк 15 днів з дня отримання ним даної ухвали суду, на подачу відзиву на позовну заяву.

Відповідач ОСОБА_1 , дану ухвалу суду отримав 06.09.2022 року, однак на момент винесення рішення, заперечень від відповідача не надійшло, відзив відповідач не подав.

Дослідив письмові пояснення сторін, надані докази по справі на обґрунтування та спростування вимог, суд приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги задоволенню не підлягають, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що 04.07.2012 року відповідач ОСОБА_1 звертався до позивача у відділення банку та у цей день підписав Анкету-заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг у Приватбанку, що підтверджується власноруч підписаною Анкетою-заявою №б/н від 04.07.2012 року.

Як убачається, у даній Анкеті-заяві зазначені дані відповідача, місце проживання, телефони, інформація про сімейний стан, інформацію про працевлаштування. Також в анкеті-заяві міститься розділ «Виявляю бажання оформити на своє ім`я», зі змісту якого вбачається, що відповідач ОСОБА_1 зазначає свої пропозиції відносно умов надання банківських послуг, які в подальшому розглядаються банком для визначення істотних умов договору. Так, в даному розділі зазначені пропозиції щодо оформлення платіжної картки Універсалльна, зарплатного пакету, картки Gold, пенсійної картки, зберкнижки, дебетової особової картки, ідентифікація за паспортом, однак жодних відміток про отримання відповідачем ОСОБА_1 однієї із послуг дана анкета заява взагалі не містить. Дана анкета-заява підтверджує лише те, що відповідач ОСОБА_1 звернувся до позивача з метою отримання банківських послуг, але яких саме не встановлено (а.с.10).

Відносно спірних умов та щодо укладання договору кредитування, оцінюючи докази, що були подані сторонами та мались у розпорядженні суду, в їх сукупності, суд приходить до висновку, що у судовому засіданні не знайшли свого підтвердження належними та відносними доказами обставини укладання між позивачем АТ КБ «Приватбанк» як позикодавцем та відповідачем ОСОБА_1 як позичальником договору кредитування за формою приєднання за заявою б/н від 04.07.2012 року про приєднання до Умов та Правил, за якою передбачалось надання встановленого кредитного ліміту на кредитну картку, в чому висуваються позовні вимоги, а також те, що на момент підписання такої заяви сторони дійсно досягли усіх суттєвих домовленостей, притаманних даному виду договору, з дотриманням прав і обов`язків кожної з сторін, що після цього позивачем як позикодавцем фактично були виконані всі узяті на себе зобов`язання за даним спірним договором з відкриття відповідного рахунку та зарахування на платіжну кредитну картку заявленої суми встановленого кредитного ліміту 8000 грн., а так само здійснення відповідачем як позичальником платежів за цією карткою та не своєчасне повернення використаних сум кредиту, тобто що при укладанні дійсно були досягнуті усі домовленості між сторонами, що кожною стороною покладені та взяті на себе зобов`язання за договором з моменту його укладання почали виконуватись, однак з часом відповідач від подальшого виконання зобов`язань ухилився.

Так, відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальнику у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 (позика), якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом.

Статтею 509 ЦК Українипередбачено, що зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу, зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Статтями 629 та 630 ЦК України визначено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. Згідно ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір юридично закріплює відносини між сторонами, надаючи їм характер зобов`язань, виконання яких захищене законом; визначає порядок, способи та послідовність здійснення дій сторонами, передбачає засоби забезпечення зобов`язань. Договором може бути встановлено, що його окремі умови визначаються відповідно до типових умов певного виду, оприлюднених в установленому прядку.

Частиною 1 статті 638 ЦК України встановлено, що договір є укладеним, якщо сторони у належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї зі сторін має бути досягнуто згоди.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Відповідно до частин 1, 2 статті 207 ЦК України, зокрема, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний стороною (сторонами).

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України слід вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, із якими він ознайомлений. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (у даному випадку АТ КБ «Приватбанк»). Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку з чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші, та що вони були доведені до споживача.

Таким чином, відповідно до умов та правил надання банківських послуг визначено, що пам`ятка, тарифи, а також заява про приєднання до умов та правил становлять укладений договір про надання банківських послуг.

У той час, АТ КБ «Приватбанк» не надано суду доказів оформлення та укладання між сторонами та відповідно отримання позичальником умов та правил надання банківських послуг, тарифів і пам`ятки клієнта, що в сукупності із заявою-анкетою свідчило б про укладений у належній формі договір між сторонами про надання банківських послуг та про досягнення згоди між сторонами щодо всіх умов кредитування.

Як убачається, на підтвердження позовних вимог АТ КБ «Приватбанк» надано копіюпримірника анкети-заяви, в якій зазначено, що відповідач погоджується з тим, що заява разом з Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами становлять між ним та банком договір про надання банківських послуг.

У наданій заяві ОСОБА_1 виявиви бажання отримати банківські послуги, але при цьому не конкретизував, які саме, при цьому жодного графа в частині бажання особи оформити на своє ім`я будь яку картку, в тому числі кредитну, є не заповненою, що також спростовує посилання позивача на отримання відповідачем кредиту як зазначено в позовній заяві, у вигляді кредитного ліміту в сумі 8000 грн. Тобто ці обставини, жодним чином не підвтерджені та в судовому засіданні не доведені.

В той час як і не доведено відкриття кредитної лінії на ім`я ОСОБА_1 , видача банківської картки із зарахуванням на рахунок відповідача кредитних коштів в тому числі у заявленому розмірі.

Більш того зазначена вище заява на яку позивач посилається на підтвердження укладання договору кредитування, не містить відомостей про строк дії кредитного договору та кредитної картки, яка мала бути випущеною, про умови пролонгації та його дострокове розірвання, про розмір відсоткової ставки за користування кредитом, тобто в анкеті-заяві, підписаній сторонами, відсутні всі необхідні суттєві умови договору, які мають бути передбачені сторонами, погоджені та прийняті про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру (а.с. 10 на звороті).

Висуваючи заявлені позовні вимоги до відповідача ОСОБА_1 як позичальника банк у тому числі, крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримує у борг позичальник), просить стягнути складові його повної вартості, зокрема заборгованість за відсотками за користування коштами за встановленим лімітом кредитної лінії, а також пеню та штрафи за несвоєчасну сплату кредиту.

В обґрунтування позовних вимог у цій частині та в цілому щодо вимог банк крім розрахунку кредитної заборгованості за спірним договором б/н від 04.07.2012 року посилається на Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карток «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» та на Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в АТ КБ «Приватбанк», ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг, розміщені на сайті: https://privatbank.ua/terms/, які додає, як невід`ємні частини спірного договору.

Як убачається, витягом з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» та Витягом з Умов та правил надання банківських послуг у Приватбанку, ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг, розміщені на сайті: https://privatbank.ua/terms/, що надані банком на підтвердження позовних вимог, визначені у тому числі: пільговий період користування коштами, процентна ставка 36% річних, права та обов`язки клієнта (позичальника) та банку, відповідальність сторін, зокрема пеня за несвоєчасне погашення кредиту та/або процентів, штраф за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язань та їх розміри і порядок нарахування, а також містяться додаткові положення, в яких зокрема визначено дію договору (12 місяців з моменту підписання), позовну давність щодо вимог банку 50 років (пункт 1.1.7.31 згаданих Умов), та інші умови - які відповідачем являються не підписані (а.с. 11-26).

У матеріалах справи відсутні жодні докази, що саме ці положення Витягу з Тарифів та Витягу з Умов та правил надання банківських послуг у Приватбанку розумів ОСОБА_1 , що дійсно ознайомився з цими положеннями та погодився, підписуючи заяву-анкету про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг Приватбанку, а також те, що вказані документи на момент підписання заяви дійсно фактично містили саме такі умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування коштами відновлювальної кредитної лінії та щодо сплати неустойки (пені, штрафів), та, зокрема, саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви, розмірах і порядках нарахування.

При цьому суд враховує та зазначає на те, що стороною позивача додано до справи Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» про умови кредитування (без дати), в якій зазначені тарифи, однак доказів того, що саме ці тарифи були на час підписання Анкети-заяви, суду не було надано. Так само наданий стороною позивача у справі Витяг з Умов та Правил надання банківських послуг також не містить даних про час їх прийняття, що в свою чергу позбавляє суд перевірити чи діяли саме вони на момент підписання Анкети-заяви відповідачем. Ті Умови та правила надання банківських послуг, які долучені до позовної заяви та діяли на момент підписання заяви - анкети, та Умови та правила надання банківських послуг у Приватбанку, що узяті з архівного ресурсу, розміщеного на сайті, є такі, що різняться. Таким чином, не доведено, що відповідачу було доведено та такий був обізнаний про Умови та правила надання банківських послуг, тарифи обслуговування кредитної карти, до яких приєднується та що саме такі дійсно діяли на момент приєднання.

Сама по собі роздруківка з сайту банку на доведеність позовних вимог як така належним допустимим доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення та дій однієї сторони (Банку), яка може вносити та періодично вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування,оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «Приватбанк» у період з часу виникнення спірних правовідносин (04.07.2012 р.) до моменту звернення до суду із вказаним позовом (19.12.2017 р.), тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.

Встановлені обставини та відповідні ним відносини узгоджуються з правовою позицією, висловленою у постановах Верховного Суду, зокрема, від 14 грудня 2016 року у справі №6-2462цс16, від 22 березня 2017 року у справі №6-2320цс16, а також у постанові Великої палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі №342/180/17 (14-131цс19), де вказано, що Умови та правила надання банківських послуг, які не містять підпису позичальника, не можна вважати складовою частиною укладеного між сторонами договору.

Крім того, ті обставини, що роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення та дій однієї сторони (банку), яка може вносити та вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, узгоджуються з правовою позицією та це підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15) та не спростовано позивачем при розгляді вказаної справи.

За таких обставин, з врахуванням вище наведеного, суд приходить до висновку, що у даному випадку до спірних правовідносин, які розглядаються, не можна застосувати правила частини першої статті 634 ЦК України, за змістом якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки наявність таких обставин, які б підтверджували факт спірних правовідносин, є не доведеною. Без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленостей сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачкою кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

Судом встановлено, що в наданій заяві мається позначка спеціаліста Банку лише щодо правильності та достовірності відомостей про клієнта при складанні заяви, що ці відомості у ній ним перевірені та проведена ідентифікація клієнта, відповідно до Порядку ідентифікації, який за правилом застосовується при відкритті рахунків та випуску розрахункових карток (а.с. 10 на звороті).

Однак, при цьому дана заява-анкета від 04.07.2012 року не містить жодних посилань та такі обставини не доведені жодними іншими відносними та допустимими доказами про те, що від 04.07.2012 року чи від іншої дати дійсно був відкритий картковий рахунок на ім`я відповідача ОСОБА_1 , що на цей рахунок дійсно мало місце зарахування кредитних коштів у розмірі 8000 грн. або в іншому розмірі, що відповідач отримав кредитну картку «Універсальну» та пін-код до неї, більш того користувався грошовими коштами на картці та що ці обставини знайшли своє підтвердження відносними та допустимими доказами у судовому засіданні, зокрема наданою розпискою про отримання ОСОБА_1 кредитної картки, меморіальним ордером про зарахування коштів на картку, випискою з відповідного банківського рахунку про рух грошових коштів по цій картці та інше.

Таким чином, у судовому засіданні встановлено, що відповідач підписав Анкету-заяву, в якій зазначила лише бажання отримати банківські послуги, але які саме не конкретизовано. При цьому, позивачем АТ КБ «Приватбанк» не надано доказів того, що предметом укладання було бажання відповідачем як позичальником, отримання кредиту, що на підставі цього дійсно укладався договір, що Банком дійсно надавався відповідачу ОСОБА_1 кредит у вигляді встановленого ліміту, а тим більше у розмірі, який висувається у позові, а саме 8000грн., не доведені обставини того, як зазначає у позові, що на момент вчинення правочину надав відповідачу можливість розпоряджатись будь-якими коштами. Законом закріплено, що договір позики є укладеним саме з моменту передачі коштів (ч. 2 ст. 1046 ЦК України). Дана норма розповсюджується й на кредитні відносини.

При цьому, матеріали справи також не містять відомостей, які б підтверджували факт наявності заборгованості відповідача перед позивачем у розмірі 68370,45 грн. У позовній заяві зазначено, що відповідачу ОСОБА_1 позивачем було надано кредит у розмірі 8000,00 грн., при цьому із дослідженої у судовому засіданні анкети-заяви розмір кредитного ліміту взагалі не визначений. Також, позивачем не надано суду доказів відкриття на ім`я відповідача рахунку, виписки по даному рахунку, який і мав би підтвердити рух грошових коштів, наявність або відсутність заборгованості, та з якого суд мав би встановити який саме розмір грошових коштів було отримано позичальником.

Конституційний Суд України у рішенні у справі за конституційним зверненням громадянина ОСОБА_2 щодо офіційного тлумачення положень другого речення преамбули Закону України від 22 листопада 1996 року №543/96-В «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» від 11 липня 2013 року у справі №1-12/2013 зазначив, що з огляду на приписи частини четвертої статті 42 Конституції України участь у договорі споживача як слабшої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно- правових відносин та свободи договору, зокрема у договорах про надання споживчого кредиту.

Тому відсутні підстави вважати, що при укладенні договору з ОСОБА_1 , АТ КБ «Приватбанк» дотрималося вимог, передбачених частиною другою статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» щодо повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими банк.

Суд не приймає як належний відносний та допустимий доказ наданий розрахунок заборгованості на підтвердження того, що АТ КБ «Приватбанк» були надані відповідачеві ОСОБА_1 кредитні кошти 8000,00 грн. за встановленим лімітом, та що останній здійснював фінансові операції платежі саме з цих коштів за допомогою відповідної виданої на це кредитної карти, та погашення платежів відбувалось частково на відповідний цій карті рахунок. Так як розрахунок заборгованості не може підтверджувати існування заборгованості, оскільки не є касовим документом та документом первинного бухгалтерського обліку.

Більш того, ознайомившись з наданим позивачем розрахунком заборгованості (а.с. 7-8), який у сукупності з іншими доказами може бути врахований тільки на обґрунтування та виведення ціни позову, то суд зазначає на неможливість встановлення з його змісту виведених сум заборгованості, графи якого не відповідають та підсумки за якими суперечать виведеним сумам (нарахована пеня за прострочене зобов`язання накопичувальним порядком 1250,00; у висновку виведено 25076,01), тобто не можливо встановити, якими розрахунками керується банк при підрахуванні суми заборгованості. Суд при вирішенні даного спору зобов`язаний дослідити графік погашення кредитної заборгованості та встановити умови кредитного договору, виконання зобов`язання частинами або у вигляді періодичних платежів, однак позивач не надав суду вказаних доказів.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи, у строки та спосіб згідно встановленого порядку, сторони не мали обмежень у реалізації своїх прав та обов`язків. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Таким чином, з огляду на викладене, приймаючи до уваги, що банком не надано суду достатніх доказів укладання з відповідачем від 04.12.2017 року кредитного договору у формі приєднання, не надано доказів досягнення сторонами домовленості щодо усіх істотних умов кредитного договору, а також не підтверджені обставини фактичного отримання та користування відповідачем грошовими коштами, то позовні вимоги слід вважати необґрунтованими, не доведеними та за цих підстав у позові слід відмовити у повному обсязі.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, у зв`язку з відмовою у задоволенні позовних вимог понесені судові витрати лишаються на стороні позивача.

Керуючись ст.ст. 11, 509, 626, 628, 638, 1054 ЦК України, ст.ст. 12, 13, 81, 263-265, 354 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

У позові Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Дніпровського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду або через Жовтоводський міський суд Дніпропетровської області на протязі тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя