КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження Доповідач- Ратнікова В.М.
№ 22-ц/824/8686/2022
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ Справа № 369/12694/21

06 жовтня 2022 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів Судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Ратнікової В.М.

суддів - Кирилюк Г.М.

- Левенця Б.Б.

при секретарі - Шпильовій Я.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою представника заінтересованої особи Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у місті Києві та Київській області Дехтярова Василя Васильовича на рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 23 лютого 2022 року, ухвалене під головуванням судді Волчка А. Я., у цивільній справі за заявою ОСОБА_1 , заінтересовані особи: Фастівський районний відділ Управління міграційної служби України у місті Києві та Київській області, Центральне міжрегіональне управління Державної міграційної служби у місті Києві та Київській області про встановлення факту проживання на території України,-

в с т а н о в и в:

10 вересня 2021 року ОСОБА_1 звернувся до Києво-Святошинського районного суду Київської області з заявою про встановлення факту проживання на території України.

На обґрунтування вимог заяви зазначав, що він народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Баку Азербайджанської РСР, про що в книзі реєстрації актів про народження було зроблено запис № 1264.

Зазначає, що він з родиною постійно проживав у Києво- Святошинському районі Київської області з 1986 року по час звернення з заявою до суду, нікуди не виїжджав за межі України та не змінював адреси свого проживання.

Звертає увагу суду, що факт його постійного проживання на території України з 1986 року підтверджується актом щодо підтвердження місця фактичного проживання від 11 серпня 2021 року, який складений депутатом Гатненської сільської ради Фастівського району Київської області.

Посилався на те, що встановлення факту його постійного проживання на території України необхідний йому для отримання паспорта громадянина України.

З урахуванням вище викладеного, просив суд встановити факт його постійного проживання з 1986 року по 1993 рік на території України та встановити факт його постійного проживання на території України на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) і на момент набрання чинності Законом України "Про громадянство України" (13 листопада 1991 року).

Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 23 лютого 2022 року заяву ОСОБА_1 , заінтересовані особи: Фастівський районний відділ Управління міграційної служби України у місті Києві та Київській області, Центральне міжрегіональне управління Державної міграційної служби у місті Києві та Київській області про встановлення факту проживання на території України задоволено.

Встановлено факт постійного проживання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 уродженця м. Баку, Азербайджанська PCP, з 1986 року на території України по 1993 рік.

Встановлено факт постійного проживання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 уродженця м. Баку, Азербайджанська PCP, на території України на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) і на момент набрання чинності Законом України "Про громадянство України" (13 листопада 1991 року).

Не погоджуючись з таким рішенням суду першої інстанції, 28 червня 2022 року представник заінтересованої особи Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у місті Києві та Київській області Дехтяров Василь Васильович подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 23 лютого 2022 року та постановити нове судове рішення, яким в задоволенні заяви про встановлення факту постійного проживання ОСОБА_1 на території України відмовити.

Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що рішення суду першої інстанції постановлено без належного, повного та об`єктивного дослідження всіх доказів, що мають значення у даній справі.

Зазначає, що до заяви про встановлення факту, що має юридичне значення було долучено копію паспорта громадянина Республіки Вірменія ОСОБА_2 , виданого 01 лютого 2021 року, який дійсний до 01 лютого 2031 року, тип Р серія НОМЕР_2 із нотаріально завіреним перекладом на українську мову, копію свідоцтва про народження та копію акту щодо підтвердження місця фактичного проживання громадян від 11 серпня 2021 року.

Вказує на те, що заявник набув громадянства Республіки Вірменія, що свідчить про стійкий правовий зв`язок із країною громадянської належності.

Зазначає, що законодавство України пов`язує набуття громадянства України з фактом постійного проживання на території України станом на 24 серпня 1991 року, що підтверджується реєстрацією місця проживання у паспорті громадянина колишнього СРСР зразка 1974 року.

Звертає увагу, що заявником не надано вагомих доказів його фактичного постійного проживання на території України в період з 1986 року по 1993 рік , а також станом на 24 серпня 1991 року та 13 листопада 1991 року.

В судовому засіданні представник заінтересованої особи Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у місті Києві та Київській області Дехтяров Василь Васильович повністю підтримав доводи апеляційної скарги та просив її задовольнити.

Заявник ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився, про день та час слухання справи повідомлявся у встановленому законом порядку, відповідно до трекінгу поштового відправлення Укрпошти судова-повістка-повідомлення повернута на адресу суду 04.10.2022 року з відміткою - адресат відсутній за вказаною адресою. З огляду на зазначене, колегія суддів вважає можливим розгляд справи у відсутності заявника.

Представник заінтересованої особи: Фастівського районного відділу Управління міграційної служби України у місті Києві та Київській області в судове засідання також не з`явився, про день та час розгляду справи судом повідомлений, причин неявки суду не повідомив, а тому суд вважає можливим розгляд справи у його відсутності.

Заслухавши доповідь судді Ратнікової В.М., пояснення представника апелянта, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що відповідно до копії свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 ОСОБА_1 народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Баку, його батьками є: ОСОБА_3 та ОСОБА_4 (а.с. 9-10).

01 лютого 2021 року ОСОБА_1 отримав паспорт Республіки Вірменія в якому зазначено, що ОСОБА_1 народився в Республіці Азербайджан ІНФОРМАЦІЯ_3 та є громадянином Вірменії. Строк дії паспорта до ІНФОРМАЦІЯ_4 . (а.с. 11-13)

Відповідно до акта щодо підтвердження місця фактичного проживання громадян, складеного депутатом Гатненської сільської ради Фастівського району Київської області Пекарским П.В. від 11 серпня 2021 року, в будинку, який належить гр. ОСОБА_5 та знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , проживає ОСОБА_1 з 01.01.1990 року без реєстрації. (а.с. 8)

Задовольняючи вимоги заяви ОСОБА_1 , встановлюючи факт постійного проживання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 уродженця м. Баку Азербайджанська PCP, з 1986 року на території України по 1993 рік та, втановлюючи факт постійного проживання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 уродженця м. Баку, Азербайджанська PCP, на території України на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) і на момент набрання чинності Законом України "Про громадянство України" (13 листопада 1991 року, суд першої інстанції посилався на те, що заявник на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) і на момент набрання чинності Законом України "Про громадянство України" (13 листопада 1991 року) дійсно постійно проживав на території України та Києво- Святошинського (Фастівського району), а тому наявні підстави для задоволення його заяви в порядку, передбаченому ст. ст. 315-319 ЦПК України.

З такими висновками суду першої інстанції колегія суддів погодитись не може з огляду на наступне.

У статті 3 Конституції України закріплено принцип, за яким права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави, яка відповідає перед людиною за свою діяльність.

В Україні визнається і діє принцип верховенства права; права і свободи людини є невідчужуваними та непорушними; громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом, що прямо передбачено у частині першій статті 8, статті 21, частині першій статті 24 Конституції України.

У частині першій статті 293 ЦПК України визначено, що окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Згідно з пунктом 5 частини другої статті 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Відповідно до частини другої статті 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

З указаного вбачається, що законом передбачено вставлення юридичних фактів щодо виникнення, зміни або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, до яких відносяться й факти, що породжують право особи на набуття громадянства України, зокрема постійного проживання на території України.

Згідно з пунктами 1, 2 частини першої статті 3 Закону України від 18 січня 2001 року № 2235-III «Про громадянство України» (далі - Закон № 2235-III) громадянами України є:

1) усі громадяни колишнього СРСР, які на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) постійно проживали на території України;

2) особи, незалежно від раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, мовних чи інших ознак, які на момент набрання чинності Законом України від 08 жовтня 1991 року № 1636-XII «Про громадянство України» (далі - Закон № 1636-XII)(13 листопада 1991 року) проживали в Україні і не були громадянами інших держав.

Особи, зазначені у пункті 1 частини першої статті 3 Закону № 2235-III є громадянами України з 24 серпня 1991 року, зазначені у пункті 2, - з 13 листопада 1991 року (частина друга статті 3 Закону № 2235-III).

Відповідно до підпункту «а» пункту 7 Порядку провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень, затвердженого Указом Президента від 27 березня 2001 року № 215/2001, в редакції Указу Президента України від 27 червня 2006 року № 588/2006(далі - Порядок № 215/2001) встановлення належності до громадянства України стосується громадян колишнього СРСР, які не одержали паспорт громадянина України або паспорт громадянина України для виїзду за кордон та не мають у паспорті громадянина колишнього СРСР відмітки про прописку, що підтверджує факт їхнього постійного проживання на території України за станом на 24 серпня 1991 року або проживання в Україні за станом на 13 листопада 1991 року.

Згідно пункту 8 Порядку № 215/2001 для встановлення належності до громадянства України відповідно до пункту 1 частини першої статті 3 Закону № 2235-III особа, яка за станом на 24 серпня 1991 року постійно проживала на території України і перебувала у громадянстві колишнього СРСР, але не має у паспорті громадянина колишнього СРСР відмітки про прописку, що підтверджує факт її постійного проживання на території України на зазначену дату, подає:

а) заяву про встановлення належності до громадянства України;

б) копію паспорта громадянина колишнього СРСР. У разі відсутності паспорта громадянина колишнього СРСР подається довідка територіального підрозділу Державної міграційної служби України про встановлення особи та про те, що за станом на 24 серпня 1991 року особа перебувала в громадянстві колишнього СРСР (за наявності документів, що підтверджують зазначений факт);

в) судове рішення про встановлення юридичного факту постійного проживання особи на території України за станом на 24 серпня 1991 року.

Відповідно до пункту 9 Порядку № 215/2001 для встановлення належності до громадянства України відповідно до пункту 2 частини першої статті 3 Закону № 2235-III особа, яка проживала на території України за станом на 13 листопада 1991 року і перебувала у громадянстві колишнього СРСР, але не має у паспорті громадянина колишнього СРСР відмітки про прописку, що підтверджує факт її проживання в Україні на зазначену дату, подає:

а) заяву про встановлення належності до громадянства України;

б) копію паспорта громадянина колишнього СРСР. У разі відсутності паспорта громадянина колишнього СРСР подається довідка територіального підрозділу Державної міграційної служби України про встановлення особи та про те, що за станом на 13 листопада 1991 року особа перебувала в громадянстві колишнього СРСР (за наявності документів, що підтверджують зазначений факт);

в) судове рішення про встановлення юридичного факту проживання особи на території України за станом на 13 листопада 1991 року.

Враховуючи вищезазначене, слід дійти висновку, що належність до громадянства України встановлюється на підставі статті 3 Закону № 2235-III і може пов`язуватися із фактом проживання або постійного проживання на території України в певний час і такий факт може бути встановлено на підставі судового рішення.

Подібні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 24 лютого 2021 року у справі № 522/20494/18, від 05 квітня 2021 року у справі № 523/14707/19, від 20 грудня 2021 року у справі № 499/700/19.

Таким чином, з метою встановлення належності до громадянства України відповідно до положень статті 293 ЦПК України та статті 3 Закону № 2235-III, предметом розгляду в суді можуть бути заяви про встановлення фактів: постійного проживання особи на території України станом на 24 серпня 1991 року; проживання на території України станом на 13 листопада 1991 року.

Разом із тим від встановлення належності до громадянства України необхідно відрізняти процедуру набуття громадянства України за територіальним походженням іноземцями або особами без громадянства.

Так, відповідно до статті 8 Закону № 2235-III особа (іноземець або особа без громадянства), яка сама чи хоча б один із її батьків або її дід чи баба, прадід чи прабаба, або її рідні (повнорідні та неповнорідні) брат чи сестра, син чи дочка, онук чи онука народилися або постійно проживали до 24 серпня 1991 року на території, яка стала територією України відповідно до Закону України «Про правонаступництво України», або яка сама чи хоча б один із її батьків або її дід чи баба, прадід чи прабаба, або її рідні (повнорідні та неповнорідні) брат чи сестра народилися або постійно проживали на інших територіях, що входили на момент їх народження або під час їх постійного проживання до складу Української Народної Республіки, Західноукраїнської Народної Республіки, Української Держави, Української Соціалістичної Радянської Республіки, Закарпатської України, Української Радянської Соціалістичної Республіки (УРСР), а також її неповнолітні діти мають право на набуття громадянства України за територіальним походженням.

Отже, з метою набуття громадянства України іноземцями або особами без громадянства за територіальним походженням суд може встановлювати, зокрема, і факт постійного проживання чи народження особи до 24 серпня 1991 року на території, яка стала територією України відповідно до Закону України «Про правонаступництво України» (пункт 44 Порядку № 215/2001).

Залежно від обставин юридичні факти за критерієм їх правових наслідків розрізняють на: правовиникаючі, правозмінюючі, правопризупиняючі, правовідновлюючі, правоприпиняючі.

Факти, що підлягають встановленню судом, повинні мати юридичне значення, тобто від них мають залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. Для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету встановлення, оскільки мета дає можливість зробити висновок, чи дійсно цей факт є юридичним і чи матиме він правові наслідки.

Схожі за змістом висновки викладені у Постанові Великої Палати Верховного Суду у справі № 320/948/18 від 10 квітня 2019 року.

Системний аналіз положень Закону № 2235-III та Порядку № 215/2001 свідчить, що:

для встановлення належності до громадянства України юридичне значення можуть мати факт постійного проживання на території України на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) або факт проживання в Україні на момент набрання чинності Законом № 1636-ХІІ (13 листопада 1991 року);

для набуття громадянства України іноземцями або особами без громадянства за територіальним походженням юридичне значення може мати факт постійного проживання особи до 24 серпня 1991 року на території, яка стала територією України відповідно до Закону України «Про правонаступництво України».

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 318 ЦПК України у заяві про встановлення факту, що має юридичне значення повинно бути зазначено який факт заявник просить встановити та з якою метою.

ОСОБА_6 , звертаючись до суду із заявою про встановлення факту постійного проживання на території України, посилався одночасно і на статтю 3 (належність до громадянства України) і на статтю 8 (набуття громадянства України за територіальним походженням) Закону № 2235-III.

Задовольняючи заяву ОСОБА_6 , суд першої інстанції одночасно застосував норми Закону № 2235-III та Порядку № 215/2001, які регламентують встановлення належності до громадянства України і набуття громадянства України за територіальним походженням, не врахувавши, що вказані правові процедури є відмінними, та, відповідно, потребують встановлення різних фактів.

Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Статтею 77 ЦПК України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

У відповідності до ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (ст.89 ЦПК України).

На підтвердження доводів своєї заяви ОСОБА_6 надав суду:

копію свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 відповідно до якого ОСОБА_1 народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Баку, його батьком є: ОСОБА_3 -армянин, йог матір`ю є: та ОСОБА_4 ( армянка);

копію паспорта в якому зазначено, що ОСОБА_1 народився в Республіці Азербайджан та є громадянином Вірменії. Строк дії паспорта до ІНФОРМАЦІЯ_4 . Тобто, на час звернення з даною заявою ОСОБА_1 є громадянином іншої держави.

Також заявником надано суду акт щодо підтвердження місця фактичного проживання громадян, складеного депутатом Гатненської сільської ради Фастівського району Київської області Пекарским П.В. 11 серпня 2021 року, відповідно до якого в будинку, який належить гр. ОСОБА_5 та знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , проживає ОСОБА_1 з 01.01.1990 року без реєстрації. Вказаний акт не містить посилання на джерело отримання зазначеної у ньому інформації щодо проживання ОСОБА_6 за вказаною адресою з 01.01.1990 року.

Встановлюючи факт постійного проживання ОСОБА_1 на території України з 1986 року по 1993 рік, суд першої інстанції не зазначив, на підставі яких доказів він встановив факт проживання заявника на території України з 1986 року.

Інших доказів на підтвердження доводів заяви матеріали справи не містять.

З урахуванням вище викладеного, колегія суддів приходить до висновку про обгрунтованість доводів апеляційної скарги та відсутність підстав для задоволення заяви ОСОБА_1 про встановлення факту його постійного проживання території України.

Згідно ч.ч.1ст. 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Враховуючи зазначене, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга представника заінтересованої особи Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у місті Києві та Київській області Дехтярова Василя Васильовича підлягає задоволенню, рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 23 лютого 2022 року підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про відмову у задоволені заяви ОСОБА_1 , заінтересовані особи: Фастівський районний відділ Управління міграційної служби України у місті Києві та Київській області, Центральне міжрегіональне управління Державної міграційної служби у місті Києві та Київській області про встановлення факту проживання на території України.

Згідно ч. 13 ст. 141 ЦПК України , якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Відповідно до ч. 1 цієї статті, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно п.1 ч.2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на відповідача в разі задоволення позову.

При подачі апеляційної скарги заінтересованою особою Центральним міжрегіональним управлінням Державної міграційної служби у місті Києві та Київській області було сплачено судовий збір у розмірі 681,00 грн. За результатами апеляційного перегляду справи апеляційну скаргу було задоволено, рішення суду першої інстанції було скасовано та ухвалене нове про відмову у задоволенні заяви ОСОБА_1 про встановлення факту проживання на території України, а тому з ОСОБА_1 на користь Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у місті Києві та Київській області підлягають стягненню судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 681,00 коп.

Керуючись Законом України від 18 січня2001 року № 2235-III «Про громадянство України», ст.ст. 77,80,81,89, 293,315, 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу представника заінтересованої особи Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у місті Києві та Київській області Дехтярова Василя Васильовичазадовольнити.

Рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 23 лютого 2022 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.

У задоволенні заяви ОСОБА_1 , заінтересовані особи: Фастівський районний відділ Управління міграційної служби України у місті Києві та Київській області, Центральне міжрегіональне управління Державної міграційної служби у місті Києві та Київській області про встановлення факту проживання на території Українивідмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у місті Києві та Київській області () витрати по сплаті судового збору у суді апеляційної інстанції у розмірі 681,00 грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини постанови, зазначений строк обчислюється з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 18 жовтня 2022 року.

Головуючий: Судді