Дата документу 22.09.2022
Справа № 334/9933/21
Провадження № 2/334/1376/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 вересня 2022 року м. Запоріжжя

Ленінський районний суд м. Запоріжжя у складі

судді Бредіхіна Ю.Ю.,

за участю секретаря Коваль К.С.,

представника позивача ОСОБА_1 ,

відповідача ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Запоріжжі цивільну справу за позовом органу опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Дніпровському району в інтересах малолітнього ОСОБА_3 до ОСОБА_2 за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Органу опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Олександрівському району про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів,

установив:

І. Зміст позовних вимог та заперечень сторін.

Орган опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Дніпровському району звернувся до суду із вимогою про позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав відносно малолітнього ОСОБА_3 та стягнення аліментів на його утримання.

В обґрунтування своїх вимог вказав на те, що в рамках цивільної справи № 334/8801/21, яка розглядається суддею Ісаковим Д.О. про позбавлення батьківських прав ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з`ясовано, що між ОСОБА_5 ОСОБА_2 03.09.2021 зареєстровано шлюб Дніпровським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Запоріжжі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) про що зроблено відповідний актовий запис 310. Також гр. ОСОБА_2 визнано батьківство відносно малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

До вересня 2021 року ОСОБА_4 була зареєстрована, як одинока мати, що підтверджується листом Дніпровського районного у місті Запоріжжі відділу державної реєстрації актів цивільного стану Південно- Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), батьком дитини був записаний ОСОБА_6 . Крім того, родина отримувала державну соціальну допомогу малозабезпеченим сім`ям та державну допомогу на дітей одиноким матерям, хоча батько дитини - ОСОБА_2 , весь час проживав з дитиною та ОСОБА_4 . Батько свідомо уникав відповідальності по утриманню дитини.

16.12.2021 на засіданні комісії з питань захисту прав дитини при районній адміністрації Запорізької міської ради по Дніпровському району розглянуто питання щодо виконання ОСОБА_2 батьківських обов`язків відносно малолітнього сина ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . На засіданні були присутні ОСОБА_2 та ОСОБА_4 , батьки не усвідомлюють проблеми, яка стала причиною вилучення малолітнього сина з родини, поводили себе агресивно.

12.07.2021 відділ по Дніпровському району служби (управління) у справах дітей Запорізької міської ради спільно зі співробітниками СЮП ВП Запорізького РУП ГУНП в Запорізькій області по акту органу внутрішніх справ України та закладу охорони здоров`я про підкинуту чи знайдену дитину та її доставку влаштували малолітнього ОСОБА_3 , 2018 р.н. до КНП Міська дитяча лікарня № 1 Запорізької міської ради.

Малолітній ОСОБА_8 , 2018 р.н. був вилучений з родини, оскільки мати та батько дитини перебували в стані алкогольного сп`яніння, дитина була знайдена працівниками СЮП ВП Запорізького РУП ГУНП в Запорізькій області за адресою: вул. Руставі, біля будинку № 12, м. Запоріжжя, сидів на лавці та плакав, поряд лежав батько дитини в стані алкогольного сп`яніння, матері поряд не було. Дитину разом з батьками було доставлено до відділу Запорізького РУП. ОСОБА_3 , 2018 р.н., був одягнений в брудні речі, які не відповідали його віку, був голодний. Батьки у відділі поліції поводили себе агресивно, погрожували, кричали. Мати не могла втриматись на ногах, падала, весь час тягнула до себе дитину, хлопчик весь час плакав та був наляканий, на вік 3-х років майже не розмовляв.

У зв`язку із наведеними обставинами дитину було відібрано та передано на виховання його бабусі ОСОБА_9 .

Відповідач ОСОБА_2 відзиву на позов не надав, проте у судовому засіданні заперечив проти позовних вимог, вказавши на те, що дуже жалкує про випадок, який спричинив відібрання дитини, однак свого сина він любить, ніколи його не ображав та має хоче продовжувати його виховання.

ІІ. Заяви, клопотання та інші процесуальні рішення у справі.

Ухвалою суду від 10.01.2022 року відкрито провадження у справі у загальному порядку.

В подальшому підготовче засідання відкладалось у зв`язку із неявкою відповідача або ж надання часу відповідачу для отримання правничої допомоги.

Ухвалою суду від 22.06.2022 року закрито підготовче провадження у справі, призначено розгляд справи по суті.

ІІІ. Фактичні обставини встановлені судом.

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , є батьком ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Відповідач проживає за адресою: АДРЕСА_1 , з його слів працює водієм маршрутного таксі, проте не надав довідки про офіційне працевлаштування.

12.07.2021 відділ по Дніпровському району служби (управління) у справах дітей Запорізької міської ради спільно зі співробітниками СЮП ВП Запорізького РУП ГУНП в Запорізькій області по акту органу внутрішніх справ України та закладу охорони здоров`я про підкинуту чи знайдену дитину та її доставку влаштували малолітнього ОСОБА_3 , 2018 р.н. до КНП Міська дитяча лікарня № 1 Запорізької міської ради.

Малолітній ОСОБА_8 , 2018 р.н. був вилучений з родини, оскільки мати та батько дитини перебували в стані алкогольного сп`яніння, дитина була знайдена працівниками СЮП ВП Запорізького РУП ГУНП в Запорізькій області за адресою: вул. Руставі, біля будинку № 12, м. Запоріжжя, сидів на лавці та плакав, поряд лежав батько дитини в стані алкогольного сп`яніння, матері поряд не було. У зв`язку із наведеними обставинами дитину було відібрано та передано на виховання його бабусі ОСОБА_9 .

Допитана у судовому засіданні ОСОБА_9 пояснила суду, що її донька та зять (відповідач у справі) зловживають алкоголем, через що часто залишають малолітнього ОСОБА_8 без належного нагляду. Проте, вона також вказала на те, що відповідач у справі працює та забезпечує сім`ю, у тому числі, й сина. Будь-яких нарікань стосовно відсутності їжі чи одягу у дитини в неї немає. Також вона вказала на те, що ніколи не була свідком агресивної поведінки відповідача по відношенню до дитини.

Допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_10 пояснив суду, що вважає відповідача своїм вітчимом та тривалий час жив із ним. Характеризує відповідача, як порядну і добру людину, однак вказав на те, що він дійсно має серйозні проблеми з алкоголем та схильний до «запою».

Відповідачем надано суду довідку КНП «ОКЗ НПД» ЗОР від 08.02.2022 року згідно якої він не перебуває під спостереженням нарколога.

Також відповідач надав суду довідку, видану 20.09.2022 року центром «Лазеротерапія» про те, що він пройшов курс лікування від алкогольної залежності.

ІV. Норми права, які підлягають застосуванню та мотиви суду щодо оцінки аргументів наведених учасниками справи.

Частиною першою статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку.

Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (частина перша статті 12 Закону України «Про охорону дитинства»).

Частиною сьомою статті 7 Сімейного кодексу України (далі - СК України) передбачено, що дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованою Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII (далі - Конвенція про права дитини), іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Відповідно до пунктів 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

Статтею 9 Конвенції про права дитини визначено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають окремо і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Згідно з частинами першою-четвертою статті 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, поважати дитину.

Відповідно до частини першої статті 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності.

Частиною першою статті 164 СК України передбачено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини.

Згідно зі статтею 166 СК України позбавлення батьківських прав є винятковою мірою, яка тягне за собою надзвичайні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини.

Позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування необхідно вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених статтею 164 СК України.

Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.

Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо і лише при наявності вини у діях батьків.

Відповідно до частини першої статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права.

ЄСПЛ у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також міг свідчити про його інтерес до дитини.

Відповідно до частини шостої статті 19 СК України суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.

При вирішенні такої категорії спорів судам необхідно мати на увазі, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, вирішення сімейних питань, на який вони йдуть лише у виняткових випадках, і головне - за наявності достатніх та переконливих доказів, що характеризують особливості батька й матері як особи, що становить реальну загрозу для дитини, її здоров`я та психічного розвитку.

Дитина має право на особливе піклування та повинна мати свободу вибору щодо своїх батьків.

Аналізуючи встановлені факти у контексті позбавлення батьківських прав, суди повинні зважувати на те, що позбавлення батьківських прав вже несе в собі негативний вплив на свідомість дитини, та застосовувати цей захід як крайню міру впливу та захисту прав дитини.

Таким чином, позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, який необхідно розглядати як виключний і надзвичайний спосіб впливу на недобросовісних батьків.

Аналогічний правовий висновок викладений Верховним Судом у постановах: від 29 квітня 2020 року у справі № 522/10703/18 (провадження № 61-4014св20), від 13 квітня 2020 року у справі № 760/468/18 (провадження № 61-8883св19), від 11 березня 2020 року у справі № 638/16622/17 (провадження№ 61-13752св19), від 23 грудня 2020 року у справі № 522/21914/14 (провадження № 61-8179св19).

Права батьків і дітей, які засновані на спорідненості, становлять основоположну складову сімейного життя, а заходи національних органів, спрямовані перешкодити реалізації цих прав, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 Конвенції.

Між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків.

У рішенні по справі «Мамчур проти України» від 16 липня 2015 року ЄСПЛ зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте основні інтереси дитини є надзвичайно важливими.

Розірвання сімейних зв`язків означає позбавлення дитини її коріння, позбавлення батька спорідненості з дитиною, а це буде вважатись виправданим лише за виняткових обставин (рішення ЄСПЛ від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України»).

Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доведення обставин свідомого, умисного ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків, які можуть бути підставою позбавлення останнього батьківських прав, покладено на позивача.

Вирішуючи спір, належним чином дослідивши та давши оцінку наданим сторонами доказам, суд дійшов висновку про те, що підстави, передбачені частиною першою статті 164 СК України для позбавлення відповідача батьківських прав, відсутні.

Відповідач проти позбавлення батьківських прав заперечує, про що вказував у судовому засіданні, має намір на відновлення відносин з сином, за місцем роботи та проживання характеризується позитивно, а позбавлення батьківських прав необхідно розглядати як крайній захід, необхідність та пропорційність застосування якого за обставин цієї справи не доведено.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 259, 263-265, 268 ЦПК України, суд

вирішив:

Відмовити у задоволені позову органу опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Дніпровському району в інтересах малолітнього ОСОБА_3 до ОСОБА_2 за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Органу опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Олександрівському району про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів у повному обсязі

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Запорізького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Ю.Ю. Бредіхін