Справа № 530/1147/21
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А І Н И

05.10.2022 року Зіньківський районний суд Полтавської області в складі головуючого - судді Должко С.Р., секретаря Стрілець Л.Г., представників позивача ОСОБА_1 за довіреністю ОСОБА_2 та адвоката Васильєвої Л.М., представника відповідача ОСОБА_3 , адвоката Висота І.А., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Зіньків цивільну справу за позовом

ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 , третя особа: приватний нотаріус Полтавського міського нотаріального округу Лугова Лідія Петрівна, службова адреса: м. Полтава, вулиця Соборності,41 про визначення додаткового строку на прийняття спадщини,-

В С Т А Н О В И В:

20.07.2021 року до Зіньківського районного суду Полтавської області звернувся ОСОБА_1 з позовом до ОСОБА_3 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 , третя особа: приватний нотаріус Полтавського міського нотаріального округу Лугова Лідія Петрівна, службова адреса: м. Полтава, вулиця Соборності,41 про визнання частково недійсним свідоцтва про право на спадщину, визнання права власності на обов`язкову частку у спадщині.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 20.07.2021 року справа передана на розгляд судді Дем`янченку С.М..

Рішенням Вищої Ради Правосуддя від 31.08.2021 року суддю ОСОБА_4 звільнено з посади судді Зіньківського районного суду Полтавської області у зв`язку з поданням заяви про відставку.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 03.09.2021 року дана справа передана на розгляд судді Должко С.Р..

Ухвалою судді Зіньківського районного суду Полтавської області Должко С.Р. від 16.09.2021 року прийнято до розгляду позовну заяву ОСОБА_1 , адреса проживання: АДРЕСА_2 до ОСОБА_3 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 , третя особа: приватний нотаріус Полтавського міського нотаріального округу Лугова Лідія Петрівна, службова адреса: м. Полтава, вулиця Соборності,41 про визнання частково недійсним свідоцтва про право на спадщину, визнання права власності на обов`язкову частку у спадщині та призначено підготовче судове засідання.

Ухвалою суду від 03.02.2022 року заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову - задоволено. Накладено арешт на 1/4 частку земельної ділянки кадастровий номер :00:031:0028 цільове призначення сільськогосподарське товарне виробництво, що знаходиться за адресою: с. Покрівське, Зіньківського району, Полтавської області, загальною площею 3,4643 га, право власності на яку, на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, зареєстроване в реєстрі за № 778, видане 06.10.2020 року приватним нотаріусом Полтавського районного нотаріального округу Полтавської області Луговою Лідією Петрівною, зареєстроване за ОСОБА_3

Ухвалою суду від 18.04.2022 року прийнято до провадження позовну заяву ОСОБА_1 про зміну предмету позову до ОСОБА_3 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 , третя особа: приватний нотаріус Полтавського міського нотаріального округу Лугова Лідія Петрівна, службова адреса: м. Полтава, вулиця Соборності, 41 про визначення додаткового строку на прийняття спадщини.

З заяви вбачається, що ОСОБА_1 просить визначити йому додатковий строк два місяці для прийняття спадщини після померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_5 , посилаючись на тривалу хворобу.

Ухвалою суду від 17.06.2022 року по справі за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 , третя особа: приватний нотаріус Полтавського міського нотаріального округу Лугова Лідія Петрівна, службова адреса: м. Полтава, вулиця Соборності,41 про визначення додаткового строку на прийняття спадщини призначено судовий розгляд.

29.04.2022 року представником відповідача подано відзив на змінені позовні вимоги, у якому зазначено, що відповідач просить у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визначення додаткового строку на прийняття спадщини відмовити повністю за безпідставністю та необгрунтованістю позовних вимог.

Представником позивача адвокатом Васильєвою Л.М. надано відповідь на відзив де вона підтримала змінені позовні вимоги та просила їх задовільнити.

В судове засідання позивач ОСОБА_1 не з`явився, з`явилися його представники за довіреністю Тарасенко О.Г., та адвокат Васильєва Л.М., позовні вимоги підтримали та просили їх задовільнити.

Відповідач ОСОБА_3 та його представник адвокат Висота І.А., з`явилися, позовні вимоги не визнали, просили відмовити в їх задоволенні.

Третя особа: приватний нотаріус Полтавського міського нотаріального округу Лугова Лідія Петрівна у судове засідання не з`явилася у матеріалах справи мається клопотання про розгляд справи за її відсутності, при винесенні рішення покладається на розсуд суду.

24 лютого 2022 року указом Президента України № 64/2022, у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації, в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб.

14 березня 2022 року указом Президента України № 133/2022, продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 26 березня 2022 року строком на 30 діб.

21 квітня 2022 року Верховна Рада прийняла Закон України «Про затвердження Указу Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» від 19.04.2022 № 7300, за яким воєнний стан в Україні продовжено з 05:30 25 квітня 2022 року строком на 30 діб, до 25 травня 2022 року.

22 травня 2022 року Верховна Рада прийняла Закон України «Про затвердження Указу Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» від 18.05.2022 № 7389, за яким воєнний стан в Україні продовжено з 05:30 25 травня 2022 року строком на 90 діб, до 23 серпня 2022 року.

17 серпня 2022 року Верховна Рада прийняла Закон України «Про затвердження Указу Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» від 12.08.2022 № 7664, за яким воєнний стан в Україні продовжено з 05:30 23 серпня 2022 року строком на 90 діб, до 21 листопада 2022 року.

Відповідно до рішення Ради Суддів України від 24 лютого 2022 року № 9 щодо вжиття невідкладних заходів для забезпечення сталого функціонування судової влади в Україні Верховна Рада України 24 лютого 2022 року на позачерговому засіданні запровадила воєнний стан через вторгнення Росії в Україну.

Відповідно до статті 26 Закону України "Про правовий режим воєнного стану", правосуддя на території, на якій введено воєнний стан, здійснюється лише судами. На цій території діють суди, створені відповідно до Конституції України. Скорочення чи прискорення будь-яких форм судочинства забороняється. У разі неможливості здійснювати правосуддя судами, які діють на території, на якій введено воєнний стан, законами України може бути змінено територіальна підсудність судових справ, що розглядаються в цих судах, або в установленому законом порядку змінено місце знаходження судів.

Рада суддів України вирішила звернути увагу усіх судів України, що навіть в умовах воєнного або надзвичайного стану робота судів не може бути припинена, тобто не може бути обмежено конституційне право людини на судовий захист.

З урахуванням положень статті 3 Конституції України про те, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю - рекомендувати зборам суддів, головам судів, суддям судів України у випадку загрози життю, здоров`ю та безпеці відвідувачів суду, працівників апарату суду, суддів оперативно приймати рішення про тимчасове зупинення здійснення судочинства певним судом до усунення обставин, які зумовили припинення розгляду справ.

Суд, зачитавши заяву позивача, заслухавши його представників за довіреністю Тарасенко О.Г., та адвоката Васильєву Л.М., які підтримали змінені позовні вимоги, просили продовжити додатковий строк для прийняття спадщини, відповідача ОСОБА_3 та його представника адвоката Висота І.А., які просили відмовити по змінених позовних вимогах, заслухавши свідків ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , які підтвердили, що ОСОБА_1 є інвалідом І групи, прикутий до ліжка, повністю не здатний до самообслуговування, потребує постійного стороннього догляду та дослідивши наявні матеріали справи, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню.

Відповідно до вимог ст.263 ЦПК України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Якщо одна зі сторін визнала пред`явлену до неї позовну вимогу під час судового розгляду повністю або частково, рішення щодо цієї сторони ухвалюється судом згідно з таким визнанням, якщо це не суперечить вимогам статті 206 цього Кодексу.

Відповідно до статті 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову, суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Оскільки відповідач визнав позовні вимоги і вони знайшли своє повне підтвердження в судовому засіданні, суд приймає вказане визнання позову, оскільки такі дії відповідача не суперечать закону та не порушують права, свободи чи інтереси інших осіб, тому, відповідно до вимог ст. 206 ЦПК України, суд вважає, що вказані позовні вимоги є цілком доведеними, обґрунтованими і підлягають задоволенню у вказаному обсязі.

У відповідності до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цивільного процесуального кодексу України.

Відповідно до вимог ст.263 ЦПК України, рішення суду повинно грунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процеусального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Якщо одна зі сторін визнала пред"явлену до неї позовну вимогу під час судового розгляду повністю або частково, рішення щодо цієї строни ухвалюється судом згідно з таким визнанням, якщо це не суперечить вимогам статті 206 цього Кодексу.

Відповідно до статті 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Як передбачено нормою ст. 3 ЦПК України, - цивільне судочинство здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу та Закону України "Про міжнародне приватне право", законів України, що визначають особливості розгляду окремих категорій справ, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Якщо міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, передбачено інші правила, ніж встановлені цим Кодексом, застосовуються правила міжнародного договору. Провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. Закон, який встановлює нові обов`язки, скасовує чи звужує права, належні учасникам цивільного процесу, чи обмежує їх використання, не має зворотної дії в часі.

Згідно положень пункту 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 № 14 "Про судове рішення у цивільній справі", - рішення суду як найважливіший акт правосуддя покликане забезпечити захист гарантованих Конституцією України прав і свобод людини та здійснення проголошеного Основним Законом України принципу верховенства права. У зв`язку з цим суди повинні неухильно додержувати вимог про законність і обґрунтованість рішення у цивільній справі (частина перша статті 213 ЦПК). Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства відповідно до статті 2 ЦПК, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин відповідно до статті 8 ЦПК, а також правильно витлумачив ці норми. Якщо спірні правовідносини не врегульовані законом, суд застосовує закон, що регулює подібні за змістом відносини (аналогія закону), а за відсутності такого - суд виходить із загальних засад законодавства (аналогія права). Якщо є суперечності між нормами процесуального чи матеріального права, які підлягають застосуванню при розгляді та вирішенні справи, то рішення є законним, якщо судом застосовано відповідно до частини четвертої статті 8 ЦПК норми, що мають вищу юридичну силу. У разі наявності суперечності між нормами законів (кодексів), що мають однакову юридичну силу, застосуванню підлягає той з них, який прийнято пізніше. При встановленні суперечностей між нормами права, які підлягають застосуванню при розгляді та вирішенні справи, суду також необхідно враховувати роз`яснення Пленуму Верховного Суду України, що містяться в постанові від 1 листопада 1996 року № 9 "Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя". Обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи.

За змістом ст. 12 ЦПК України, - цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд зберігаючи об`єктивність і неупередженість: керує ходом судового процесу; сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків.

Відповідно ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до ст. 41 Конституції України: "кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності".

Відповідно до ст. 16 ЦК України, визнання права є одним із способів захисту порушеного майнового права.

Частиною 1 ст. 1297 Цивільного кодексу України встановлено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.

Відповідно до ст. 392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою... .

Згідно ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом.

Відповідно до п. 11 ст. 346 ЦК України право власності припиняється у разі смерті власника.

Відповідно до ст. ст. 1217, 1218, ЦК України спадщина здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ч.1, ч.5. ст. 1268 ЦК України спадкоємець має право прийняти спадщину, яка незалежно від часу прийняття належить спадкоємцю з часу відкриття спадщини.

Відповідно до ч. 5 ст. 3 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень" право власності та інші речові права на нерухоме майно, набуті згідно з діючими нормативно-правовими актами до набрання чинності цим Законом, визнаються державою.

Згідно з положеннями ст. 1277 ЦК ( 435-15 ) у разі відсутності спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття орган місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини зобов`язаний подати до суду заяву про визнання спадщини відумерлою.

Відповідно до положень Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" ( 280/97-ВР ), основні терміни, використані в цьому Законі, мають таке значення: зокрема, територіальна громада - жителі, об`єднані постійним проживанням у межах села, селища, міста, що є самостійними адміністративно-територіальними одиницями, або добровільне об`єднання жителів кількох сіл, що мають єдиний адміністративний центр; районні та обласні ради - органи місцевого самоврядування, що представляють спільні інтереси територіальних громад сіл, селищ та міст. Згідно з ст.5 Закону система місцевого самоврядування включає: територіальну громаду; сільську, селищну, міську раду; сільського, селищного, міського голову; виконавчі органи сільської, селищної, міської ради; районні та обласні ради, що представляють спільні інтереси територіальних громад сіл, селищ, міст; органи самоорганізації населення. Відповідно до ст.10 цього ж Закону сільські, селищні, міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами. Пленуму Верховного Суду України у п. 24 Постанови № 7 від 30 травня 2008 р. Про судову практику у справах про спадкування роз`яснив, що при відсутності інших спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття відповідачами є територіальні громади в особі відповідних органів місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини.

В судовому засіданні було встановлено, що позивач ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_3 є рідними братами та мали спільну матір ОСОБА_5 , 1929 року народження.

ІНФОРМАЦІЯ_1 померла мати позивача ОСОБА_5 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 ( а.с.68). Після її смерті відкрилася спадщина на її спадкове майно.

Спадкоємцями першої черги на отримання спадщини є ОСОБА_1 та ОСОБА_3 ..

При житті ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 на випадок своєї смерті зробила розпорядження яким земельну ділянку площею 3,46 га (для ведення товарного сільськогосподарського виробництва) на яку вона матиме право по закону, та яка належатиме їй на день смерті заповіла сину ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с.92).

Частинами 1,3 ст.1268 ЦК України передбачено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким ,що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 ЦК України він не заявив про відмову від неї.

Ч.1 ст.1270 ЦК України передбачено, що для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

ОСОБА_1 не заявляв про відмову від прийняття спадщини, у строки встановлені ч.1 ст.1270 ЦК України.

Відповідно до ч.3 ст.1268 ЦК України є таким що прийняв спадщину, а тому не обов`язково повинен був звертатися до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини.

ОСОБА_1 є особою з інвалідністю І групи безстроково, що підтверджується випискою з акту огляду медико-соціальної експертної комісії серії АВ № 0846561 від 31.07.2017 року (а.с.10).

Оскільки ОСОБА_1 на час смерті матері визнаний особою з інвалідністю І групи безстроково, то відповідно до положень ст. 1241 ЦК України має право на обов`язкову частку у спадщині.

Відповідно до ст. 1241 ЦК України малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов`язкова частка).

Відповідач ОСОБА_3 прийняв спадщину шляхом подання заяви про прийняття спадщини за заповітом.

ОСОБА_1 заяви про прийняття спадщини не подавав, бо мати за життя була зареєстрована у його будинку та постійно проживала разом з ним та він здійснював за нею догляд, користувалися наданими їй пільгами по оплаті комунальних послуг, що свідчить про місце проживання з ОСОБА_1 ..

В 2017 році ОСОБА_1 тяжко захворів, стався обширний інсульт, за станом здоров`я став сам потребувати стороннього догляду, бо у зв`язку з хворобою позбавлений можливості пересуватись, здійснювати догляд за собою, внаслідок чого встановлена І група інвалідності. За станом здоров`я здійснювати догляд за матір`ю не міг, а тому було вирішено, що до його одужання, мати тимчасово, поживе у брата ОСОБА_3 та він буде здійснювати за нею догляд. Перейшовши на тимчасове проживання до відповідача, їх матір не знялася з реєстраційного обліку з місця її проживання, бо мали надію на те, що він одужає і вона повернеться жити до сина ОСОБА_1 .. Однак цього не сталося і ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 померла, а ОСОБА_1 не одужав.

Самостійно звернутись до нотаріуса для подачі заяви про прийняття спадщини у шестимісячний строк після смерті матері ОСОБА_1 був позбавлений можливості за станом здоров`я, бо не мав здатності ходити, підписувати будь-які заяви, вільно рухатись та чітко вимовляти слова. Після тривалого лікування у 2021 році у нього відновилась рухливість тільки правої руки, не чітко, але став вимовляти слова, коли почав висловлювати своє волевиявлення дочка запросила додому нотаріуса, який посвідчив довіреність від його імені на ім`я ОСОБА_2 на отримання спадщини.

З самої довіреності вбачається, що вона видана 06.07.2021 року приватним нотаріусом Полтавського районного нотаріального округу Полтавської області Гура І.В., де нотаріусом зазначено, що у зв`язку зі станом здоров`я ОСОБА_1 , довіреність посвідчено за місцем фактичного перебування вдома за адресою: АДРЕСА_2 , з попереднім виїздом нотаріуса до довірителя та обговоренням проекту документа (а.с.135).

Після видачі довіреності ОСОБА_2 звернулася до нотаріуса з метою отримання спадщини, обов`язкової частки у спадщині і дочка дізналася, що приватний нотаріус Полтавського міського нотаріального округу Лугова Л.П. 06.10.2020 року видала ОСОБА_3 свідоцтво на право на спадщину за заповітом на всю земельну ділянку (пай) сільськогосподарського призначення, що розташована в с. Покровське, Зіньківського району Полтавської області, загальною площею 3,4643 га на ім`я відповідача, без урахування ОСОБА_1 обов`язкової частки у спадщині, бо відповідач вказав у заяві про прийняття спадщини, що інших спадкоємців після померлої ОСОБА_5 не має.

Спадкоємцеві який пропустив строк для прийняття ,може бути встановлений додатковий строк, за письмовою згодою інших спадкоємців, які прийняли спадщину, за рішенням суду.

Згідно п.3 ст.1272 ЦК України, за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

Поважними причинами пропуску строку на подання заяви про прийняття спадщини ОСОБА_1 є те, що він має інвалідність І групи "Д" та стан здоров`я у період строку прийняття спадщини позбавляв його можливості не тільки звернутись із заявою до нотаріуса про прийняття спадщини, а навіть видати довіреність від його імені.

Враховуючи вищевикладене ОСОБА_1 просить суд ухвалити рішення яким визначити йому додатковий строк два місяці для прийняття спадщини після померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 .

Відповідно до п. 1.2 глави 10 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, нотаріус при зверненні спадкоємця у зв`язку з відкриттям спадщини з`ясовує відомості стосовно факту смерті спадкодавця, часу і місця відкриття спадщини, кола спадкоємців, наявності заповіту, наявності спадкового майна, його складу та місцезнаходження.

Відповідно до п. 3.15. глави 10 розділу II Порядку, якщо спадкоємець протягом шести місяців не подав до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв спадщину.

За загальним правилом положення про спадкування право на спадщину виникає в день відкриття спадщини. Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (статті 1220, 1222, 1270 ЦК України).

Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини (частина перша статті 1269 ЦК України).

Згідно з частиною третьою статті 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

За змістом цієї статті поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є причини, які пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

Правила частини третьої статті 1272 ЦК України про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої зави; 2) ці обставини визнані судом поважними.

Такий правовий висновок висловлений Верховним Судом України у постанові від 23 серпня 2017 року N 6-1320цс17.

З урахуванням наведеного, якщо спадкоємець пропустив шестимісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини з поважних причин, закон гарантує йому право на звернення до суду з позовом про визначення додаткового строку на подання такої заяви.

Вирішуючи питання визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

Поважними причинами пропуску строку визнаються, зокрема: 1) тривала хвороба спадкоємців; 2) велика відстань між місцем постійного проживання спадкоємців і місцем знаходження спадкового майна; 3) складні умови праці, які, зокрема, пов`язані з тривалими відрядженнями, в тому числі закордонними; 4) перебування спадкоємців на строковій службі у складі Збройних Сил України; 5) необізнаність спадкоємців про наявність заповіту тощо.

Таким чином, тривала хвороба позивача ОСОБА_1 є поважною причиною пропуску строку для прийняття спадщини.

У вирішенні питання про поважність причин пропуску строку для прийняття спадщини потрібно враховувати свободу заповіту як фундаментальний принцип спадкового права.

Відповідно до положень статті 63 Закону України "Про нотаріат" в редакції, яка діяла на момент відкриття спадщини, нотаріус або в сільських населених пунктах - посадова особа органу місцевого самоврядування, уповноважена на вчинення нотаріальних дій, отримавши від спадкоємців повідомлення про відкриття спадщини, зобов`язана повідомити про це тих спадкоємців, місце проживання або роботи яких відоме. Нотаріус або посадова особа органу місцевого самоврядування, уповноважена на вчинення нотаріальних дій, також може зробити виклик спадкоємців шляхом публічного оголошення або повідомлення у пресі.

Згідно з пунктами 7, 209, 188, 214 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 3 березня 2004 року N 20/5 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України за N 283/8882 (чинних на час виникнення спірних правовідносин), довідки про заповіти (про наявність заповіту, його зміст та ін.) видаються особам, щодо яких було складено заповіт, а також органам, переліченим в абзаці третьому пункту 7, та спадкоємцям за законом тільки після смерті заповідача за умови подання свідоцтва про його смерть. При підготовці до видачі свідоцтва про право на спадщину за законом або заповітом нотаріус за даними Спадкового реєстру перевіряє наявність спадкової справи, спадкового договору, заповіту. Нотаріус при видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом шляхом витребування відповідних доказів перевіряє: факт смерті спадкодавця, наявність заповіту, наявність та чинність спадкового договору, час і місце відкриття спадщини, склад спадкового майна, на яке видається свідоцтво; перевіряє коло осіб, які мають право на обов`язкову частку в спадщині. Нотаріус, який одержав від спадкоємців повідомлення про відкриття спадщини, зобов`язаний повідомити про це тих спадкоємців, місце проживання або роботи яких йому відоме. Нотаріус може також зробити виклик спадкоємців шляхом публічного оголошення або повідомлення про це у пресі.

Отже, Закон пов`язує виникнення у нотаріуса або особи, уповноваженої на вчинення нотаріальних дій, обов`язку здійснювати дії щодо сповіщення спадкоємців, місце проживання або роботи яких відоме, з моментом заведення спадкової справи, чому передує звернення спадкоємця із заявою про прийняття спадщини.

Судом встановлено, що ОСОБА_5 померла ІНФОРМАЦІЯ_4 . При житті ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_2 на випадок своєї смерті зробила розпорядження яким земельну ділянку площею 3,46 га (для ведення товарного сільськогосподарського виробництва) на яку вона матиме право по закону, та яка належатиме їй на день смерті заповіла сину ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с.92).

Спадщину після смерті ОСОБА_5 прийняв син ОСОБА_3 та 06.10.2020 року отримав свідоцтво про право на спадщину за заповітом.

У 2017 році ОСОБА_1 тяжко захворів, 17.07.2017 року ОСОБА_1 була встановлена 1 група інвалідності групи Б безтерміново.

У довідці МСЕК серії АВ № 0816561 зазначено, що ОСОБА_1 потребує стороннього догляду.

ОСОБА_1 поставили на диспансерний нагляд з лікуванням згідно наказу МОВ № 57 від 07.08.2008 №5.

Медичною документацією підтверджується, що з дня перенесеного інсульту до встановлення інвалідності ОСОБА_1 проходив курси лікування у медичних закладах.

Довідка МСЕК серії АВ № 0846561 про встановлення групи інвалідності позивачу містить висновок про те, що він погребує стороннього догляду, візка багатофункціонального, санітарного крісла - стільця, столу приліжкового, підгузків, підйомника.

Вказаний медичний висновок дає підстави дійти до висновку, що ОСОБА_1 самостійно рухатись не міг, обслуговувати себе самостійно не міг, справляти природні потреби самостійно не міг, вставати і ходити будь-де не міг.

З часу встановлення інвалідності та на теперішній час стан його здоров`я не змінився, що підтверджується медичною документацією, з якої вбачається, що ОСОБА_1 з часу захворювання і по теперішній час має постійну значну залежність від сторонніх осіб у виконанні важливих соціально-побутових функцій.

Наявність такого захворювання та стану здоров`я позивача свідчить про те, що ОСОБА_1 в період з 07.02.2020, тобто з дня відкриття спадщини після смерті матері та до закінчення шестимісячного строку наданого законом для прийняття спадщини позивач з поважних причин не звернувся до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини і ці причини пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для нього, бо він був позбавлений можливості самостійно вчинити такі дії і мав постійну значну залежність від сторонніх осіб, у даному випадку від осіб, які здійснюють за ним догляд. Без їхньої допомоги він сам особисто не міг прийти до нотаріальної контори та написати заяву про прийняття спадщини, не міг викликати нотаріуса додому, щоб написати таку заяву, не міг піти на поштове відділення написати та відправити листа нотаріусу про те, що він має бажання отримати спадщину після смерті матері.

Спадщина відкрилась ІНФОРМАЦІЯ_1 , а останнім днем звернення до нотаріуса із заявою було 7 серпня 2020 року.

Постановами КМ України від 11 березня 2020 року № 211 "Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби C0VID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2", від 20 травня 2020 року № 392 "Про встановлення карантину з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2" та від 22 липня 2020 року № 641 "Про встановлення карантину та запровадження посилених протиепідемічних заходів на території із значним поширенням гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2" з 12 березня 2020 року до 31 серпня 2020 року в Україні було запроваджено суворий карантин. Була встановлена заборона : відвідування закладів освіти її з добувачами; проведення всіх масових заходів, у яких бере участь понад 200 осіб, крім заходів, необхідних для. забезпечення роботи органів державної влади та органів місцевого самоврядування. Також був обмежений рух громадського транспорту, громадським транспортом можливо було користуватись тільки по спеціальним посвідкам, заборона була навіть на прогулянки громадян на свіжому повітрі, а прогулянки дозволялись громадянам лише для вигулу домашніх тварин.

Тобто майже весь термін, який надається для прийняття спадщини на усій території України КМУ були встановлені жорсткі карантинні обмеження.

З метою забезпечення функціонування органів нотаріату, але недопущення скупчення людей, було обмежено прийом громадян в усіх державних та приватних нотаріальних конторах країни . Крім того, нотаріусам було наголошено по можливості вчинення саме невідкладних нотаріальних дій, з якими пов`язано пропуск передбачених законодавством строків та порушення прав громадян, за попереднім записом в телефонному режимі.

Хоча ці карантинні обмеження зовсім не вплинули на здатність позивача до самообслуговування, на його рухливість та інші фізичні вади, які він набув у зв`язку з хворобою та інвалідністю, але він точно не міг записатись на прийом до нотаріуса у телефонному режимі, а тим більше запросити нотаріуса додому для вчинення нотаріальної дії, бо в період жорстких карантинних обмежень нотаріус не міг здійснити виїзд за місцем проживання позивача для того, щоб прийняти у нього заяву про прийняття спадщини та надати консультацію щодо порядку спадкування.

В той же час жорсткі карантинні обмеження вплинули на позивача таким чином, "що він був позбавлений можливості отримувати медичну допомогу, лікуватись, бо відповідно до жорстких карантинних обмежень усі планові лікування були заборонені, планові медичні обстеження, не проводились сеанси ЛФК, які так були потрібні позивачу також. Лікарні працювали тільки на боротьбу з ОСОБА_12 . Зазначені карантинні обмеження в галузі медицини щодо планового лікування, планового обстеження, проведення сеансів ЛФК негативно вплинули на стан здоров`я позивача.

Якщо до встановлення карантинних обмежень він проходив підтримуюче лікування, то в період жорстких карантинних обмежень доступ до такого лікування у позивача був відсутній.

Оскільки медичною документацією підтверджується та обставина, що позивач у зв`язку зі наявністю такого тяжкого захворювання, інвалідності першої групи повністю та постійно залежав від інших осіб, подача заяви про прийняття спадщини від його імені повністю залежала від інших осіб, бо позивач був не спроможний у період дії жорстких карантинних обмежень видати цим особам: нотаріальну посвідчену довіреність на прийняття спадщини та отримання спадщини, бо видача такої довіреності могла б відбутися тільки за місцем: проживання позивача, за умови, що нотаріус для видачі довіреності приїде додому до позивача , так як сам він фізично не був спроможний піти до нотаріуса. Було проблематично у період дії жорсткого карантину викликати нотаріуса додому. У 2020 році, щоденно, щохвилини засоби масової інформації повідомляли про кількість померлих від ОСОБА_12 , а посадові особи МОЗ, політики , депутати , президент закликали до виконання усіх заходів щодо запобігання розповсюдження інфекції щоб люди не захворіли та не померли. Взагалі не тільки в Україні, і у всьому світі була паніка, викликана поширенням ОСОБА_12 .

Зазначені обставини свідчать також про наявність для позивача об`єктивних, непереборних, істотних труднощів для: вчинення дії з приводу звернення до нотаріуса з заявою про прийняття обов`язкової частки у спадщині.

«Стан здоров`я позивача є саме тією непереборною обставиною, що виникла незалежно від його волі, пов`язана з істотними труднощами для вчинення дій щодо прийняття спадщини. Крім того, запроваджений на всій території України карантин з метою запобігання поширенню на території України вірусу COVID-19 також обмежив дії спадкоємця на вчасне подання заяви про прийняття спадщини». Такий правовий висновок викладений в постанові ВС 12 травня 2021 року, справа № 766/12921/20-ц.

Заява про прийняття спадщини не спрямована на вчинення нотаріальної дії. Так як не є вчинення нотаріальної дії заведення спадкової справи.

Законом визначений чіткий перелік нотаріальних дій, які вчиняють нотаріуси. Відповідно до вимог статті 34 ЗУ «Про нотаріат» нотаріуси вчиняють такі нотаріальні дії: Посвідчують правочини (договори, заповіти, довіреності тощо); Вживають заходів щодо охорони спадкового майна; Видають свідоцтва про право на спадщину; Видають свідоцтва про право власності на частку в спільному майні подружжя в разі смерті одного з подружжя; Видають свідоцтва про придбання майна з прилюдних торгів (аукціонів); Видають свідоцтва про придбання майна з прилюдних торгів (аукціонів), якщо прилюдні торги (аукціони) не відбулися; Провадять опис майна фізичної особи, яка визнана безвісно відсутньою або місце перебування якої невідоме; Видають дублікати нотаріальних документів, що зберігаються у справах нотаріуса; Накладають та знімають заборону щодо відчуження нерухомого майна (майнових прав на нерухоме майно) і транспортних засобів, що підлягають державній реєстрації; Засвідчують вірність копій (фотокопій) документів і виписок з них; Засвідчують справжність підпису на документах; Засвідчують вірність перекладу документів з однієї мови на іншу; Посвідчують факт, що фізична чи юридична особа є виконавцем заповіту; Посвідчують факт, що фізична особа є живою; Посвідчують факт перебування фізичної особи в певному місці; Посвідчують час пред`явлення документів; Передають заяви фізичних та юридичних осіб іншим фізичним та юридичним особам; Приймають у депозит грошові суми та цінні папери; Вчиняють виконавчі написи; Вчиняють протести векселів; Вчиняють морські протести; Приймають на зберігання документи. На нотаріусів може бути покладено вчинення інших нотаріальних дій згідно із законом.

Статтею 49 ЗУ «Про нотаріат» передбачений вичерпний перелік підстав для відмови у вчиненні нотаріальної дії.

Отже оскільки заява про прийняття спадщини не спрямована на вчинення нотаріальної дії, то постанова нотаріуса у відмові у вчиненні нотаріальної дії щодо відмови у прийнятті заяви про прийняття спадщини не може бути прийнята нотаріусом.

Лише 06.07.2021 року позивач отримав можливість видати довіреність, якою уповноважив ОСОБА_2 представляти його інтереси з питань оформлення спадкових прав на майно, що залишилось після померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 матері ОСОБА_5 .

Коли представник позивача звернувся до приватного нотаріуса Лугової Л.П. з метою оформлення спадщини, їй від нотаріуса стало відомо про те, що нотаріус вже видала свідоцтво про право на спадщину за заповітом відповідачу. При цьому, нотаріус повідомила представника позивача, що їй не було відомо про наявність спадкоємців, які мають право на обов`язку частку у спадщині, що відповідач приховав він неї цю обставину, зазначивши в заяві про видачу свідоцтва про право на спадщину, що спадкоємців, передбачених статтею 1241 ЦК України немає, а також надав довідку про реєстрацію місця проживання спадкодавця разом з ним.

При цьому нотаріус запропонувала представнику позивача вирішити питання мирним шляхом, пояснила, що вона обговорить із відповідачем внесення змін до свідоцтва про право на спадщину, і якщо він погодиться вона такі зміни внесе. Однак, потім нотаріус їй зателефонувала та повідомила, що відповідач не згоден вирішити вказане питання мирним шляхом та роз`яснила право на звернення до суду з позовом про визнання свідоцтва про право на спадщину за заповітом частково недійсним, також зазначила, що оскільки спадкодавець на час смерті була зареєстрована разом з позивачем він є таким, що прийняв спадщину. Оскільки свідоцтво про право на спадщину за заповітом вже було видано відповідачеві. Сенсу звертатись до цього нотаріуса із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину позивачу представник не мала, тим більше, що нотаріус запевнила її, що позивач є таким, що прийняв спадщину і видане свідоцтво про право на спадщину підлягає частковому скасуванню в частині права позивача на обов`язкову частку у спадщині.

Так як позивач, у зв`язку з хворобою був позбавлений можливості спілкуватись із нотаріусом, отримувати інші консультації з приводу отримання спадщини, він повністю залежав від інших осіб.

Натомість, відповідач послідовно і умисно вчиняв дії спрямовані на позбавлення свого брата прав на обов`язкову частку у спадщині.

Ця обставина підтверджена під час розгляду справи, ним особисто у судовому засіданні, де він категорично не погоджується на те, щоб позивачу було видане свідоцтво про право на спадщину, а видане йому свідоцтво про право на спадщину було частково змінене.

Так, він подаючи 06.10.2020 року заяву про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом, навмисне приховав від нотаріуса відомості про те, що у нього є непрацездатний за віком та за станом здоров`я рідний брат, зазначивши в заяві, що спадкоємці які мають право на спадщину відповідно до статті 1241 ЦК України відсутні.

Під час вчинення нотаріальної дії про видачу свідоцтва про право на спадщину нотаріус зобов`язана перевірити та витребувати докази підтвердження місця реєстрації спадкодавця, а саме такі відомості передбачені для того, щоб нотаріус при видачі свідоцтва про право на спадщину не позбавила спадщини тих осіб, які відповідно до ч. 3 ст 1268 ЦК України прийняли спадщину та мають право на отримання свідоцтва про право на спадщину.

Однак, відповідач надав нотаріусу довідку про те, що спадкодавець була зареєстрована по АДРЕСА_3 разом з ним, в той час як дійсне місце реєстрації спадкодавця було по АДРЕСА_2 разом з позивачем.

У судовому засіданні відповідач зазначив, що йому не було відомо про наявність хвороби у брата та його інвалідності, а тому він і написав таку заяву.

Однак таке пояснення відповідача не спростовує тієї обставини, що йому було відомо про наявність спадкоємців першої черги, які мають право на обов`язку частку у спадщині.

Якщо навіть йому не було відомо про наявність у брата інвалідності першої групи та він не цікавився його станом здоров`я, хоча це є неможливим, оскільки позивач і відповідач проживають в одному селі на сусідніх вулицях, а як інформація розповсюджується по селу історично відомо, однак позивачу було достеменно відомо про те, що його брат непрацездатний за віком, а тому позивач навмисно приховав від нотаріуса ту обставину, що таких спадкоємців немає, місце проживання спадкодавця на час її смерті було зареєстроване разом з позивачем, його рідним братом, який має право на обов`язкову частку у спадщині.

У судовому засіданні відповідач спочатку взагалі пояснив, що йому невідома дата народження брата та скільки йому років, але потім на питання відповів, що він проживав з братом з дитинства в одній сім`ї, що позивач старше за нього на два роки, а він 1958 року народження і йому на час смерті матері виповнилось 62 роки, то відповідно його брату виповнилось 64 роки.

Однак, не дивлячись на це він приховав від нотаріуса такі відомості та ще й надав нотаріусу довідку про реєстрацію місця проживання спадкодавця за адресою АДРЕСА_1 , тоді як спадкодавець на час смерті була зареєстрована разом з позивачем з адресою АДРЕСА_2 , що підтверджуються довідкою від 24.06.2021, а також підтвердженням старости Супрунівського старостинського округу від 11.05.2022 про те, що довідка від 24.06.2021 за № 209/1.17.06 про склад сім',ї ОСОБА_5 видана Супрунівським старостинським округом має правдиву інформацію.

Також в цій заяві відповідач зазначив, що остання адреса реєстрації місця проживання його матері АДРЕСА_1 , хоча достеменно знав про те, що матір у його домоволодінні зареєстрована не була.

Більш того, він надав нотаріусу фальшиву довідку про те, що його мати зареєстрована за адресою АДРЕСА_1 , разом з нею зареєстрований він та члени його родини, тоді як йому було відомо, що у його будинку мати не зареєстрована.

Зазначені обставини підтверджують ту обставину, що відповідач послідовно, умисно та цілеспрямовано вчиняв дії на позбавлення позивача права на спадщину.

Відповідно до п.2 Листа вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 року № 24-753/0/4/4-13"Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування "поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є тривала хвороба, перебування спадкоємця тривалий час за межами України, відбування покарання в місцях позбавлення волі, перебування на строковій військовій службі в Збройних Силах України тощо. Судом не можуть бути визнані поважними такі причини пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини як юридична необізнаність позивача щодо строку та порядку прийняття спадщини, необізнаність особи про наявність спадкового майна, похилий вік, непрацездатність, незнання про існування заповіту, встановлення судом факту, що має юридичне значення для прийняття спадщини (наприклад, встановлення факту проживання однією сім`єю), невизначеність між спадкоємцями хто буде приймати спадщину, відсутність коштів для проїзду до місця відкриття спадщини, несприятливі погодні умови.

Як на поважність причин пропуску строку для прийняття спадщини позивач вказує тривалу хворобу, оскільки з 2017 року по 2021 рік після обширеного інсульту не міг рухатись та говорити, а лише після видачі довіреності 06.07.2021 року на ім`я дочки ОСОБА_2 , яка звернулася з заявою на прийняття спадщини він дізнався про те, що видано свідоцтво на прийняття спадщини на ім`я брата ( відповідача по справі) ОСОБА_3 , без урахування його обов`язкової частки у майні померлої матері ОСОБА_5 .

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення ("Серявін та інші проти України" (Seryavin and Others v. Ukraine) від 10 лютого 2010 року, заява N 4909/04).

ОСОБА_1 бажає прийняти спадщину після смерті ОСОБА_5 , а пропущення строку подання заяви про прийняття спадщини сталося за поважних причин, які пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами на вчинення цих дій, тому визначення додаткового строку для подання нотаріусу заяви про прийняття спадщини, буде достатнім способом захисту невизнаного його права.

Відповідно до статті 1269 Цивільного кодексу України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини, заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто. А відповідно до статті 1270 цього Кодексу для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Згідно пункту 2 листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» поважною причиною пропуску вищезазначеного строку для подання заяви про прийняття спадщини судом може бути визнано, зокрема, своєчасне направлення заяви до нотаріуса, яка під час пересилання була втрачена.

Згідно п.3 ст.1272 ЦК України, за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

Таким чином, зібрані у справі докази та їх належна оцінка вказують на наявність підстав для задоволення позову ОСОБА_1 про визначення додаткового строку для подачі заяви про прийняття спадщини, що передбачено п.3 ст.1272 ЦК України.

Таким чином, з урахуванням встановлених судом обставин справи та доказів, що подані на підтвердження позовних вимог, з врахуванням визнання відповідачем позову, що не порушує прав та інтересів інших осіб, є підстави для задоволення позову.

На підставі викладеного та керуючисьст. ст. 1,2,4,7, 8,12,13,19,30,81,141, 210, 228-229, 258, 263-268, 354 ЦПК України, ст. ст. 376, 392 ЦК України, ЗУ "Про судовий збір", суд, -

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 , третя особа: приватний нотаріус Полтавського міського нотаріального округу Лугова Лідія Петрівна, службова адреса: м. Полтава, вулиця Соборності,41 про визначення додаткового строку на прийняття спадщини - задоволити.

Визначити ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , жителю АДРЕСА_1 додатковий строк для подачі заяви про прийняття спадщини після померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 , терміном у 2 (два) місяці з дня набрання рішенням законної сили.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Полтавського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за на слідками апеляційного перегляду.

Написано власноручно.

Повний текст рішення складено 11 жовтня 2022 року

Суддя Зіньківського районного суду

Полтавської області С.Р. Должко