Провадження № 2/522/5106/22
УХВАЛА

про забезпечення позову

20 жовтня 2022 року м. Одеса

Суддя Приморського районного суду міста Одеси Павлик І.А., розглянувши заяву представника позивачів адвоката Головатової Маріанни Миколаївни про забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , третя особа ОСОБА_5 про витребування майна з чужого незаконного володіння,

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2022 року позивачі звернулися до Приморського районного суду м. Одеси з позовом до ОСОБА_4 , третя особа ОСОБА_5 про витребування майна з чужого незаконного володіння.

Позов обґрунтовано тим, що Верховний Суд у постанові від 16.06.2021 у справі № 522/7303/17 за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики та за зустрічним позовом ОСОБА_1 та ОСОБА_2 до ОСОБА_5 про визнання недійсними договорів купівлі-продажу, договору дарування земельної ділянки, застосування реституції як наслідку недійсності правочинів, погодився з висновком суду апеляційної інстанції щодо удаваності договору купівлі-продажу від 31.07.2013 предметом якого є квартира АДРЕСА_1 та договору купівлі-продажу від 05.07.2013 предметом якого є паркувальне місце АДРЕСА_2 . Верховний Суд зазначив, що вимоги ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про повернення нерухомого майна, а саме: паркувального місця та квартири, не підлягають задоволенню, оскільки визнання недійсними договорів, які насправді мали на увазі укласти сторони, не тягне за собою наслідків у вигляді реституції. Застосування наслідків недійсності вказаних правочинів відбувається у інший спосіб захисту.

У зв`язку з чим позивачі просять суд: витребувати з незаконного володіння ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 паркувальне місце АДРЕСА_2 ; припинити право власності ОСОБА_4 на паркувальне місце АДРЕСА_2 ; витребувати із незаконного володіння ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 1/3 частку квартири АДРЕСА_1 (до рішення державного реєстратора Юридичного департаменту Одеської міської ради Коломаченко К.А. від 04.08.2020 № 53444818 кв. № 50); витребувати із незаконного володіння ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 , ОСОБА_3 2/3 частини квартири АДРЕСА_1 (до рішення державного реєстратора Юридичного департаменту Одеської міської ради Коломаченко К.А. від 04.08.2020 № 53444818 кв. № 50); припинити право власності ОСОБА_4 на квартири АДРЕСА_1 (до рішення державного реєстратора Юридичного департаменту Одеської міської ради Коломаченко К.А. від 04.08.2020 № 53444818 кв. № 50); визнати договір іпотеки від 27.07.2017, серія номер: 835, укладений між ОСОБА_5 та ОСОБА_4 недійсним; припинити іпотеку за договором від 27.07.2017, серія номер: 835, укладеним між ОСОБА_5 та ОСОБА_4 ; визнати договір іпотеки від 21.07.2017, серія номер: 829, укладений між ОСОБА_5 та ОСОБА_4 недійсним; припинити іпотеку за договором від 21.07.2017, серія номер: 829, укладеним між ОСОБА_5 та ОСОБА_4 ; припинити обтяження нерухомого майна іпотекою шляхом скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень приватного нотаріуса Савченко С.В., індексний номер 36265024 від 21.07.2017, іпотекодержатель ОСОБА_4 , іпотекодавець ОСОБА_5 , яким до реєстру внесено відповідне обтяження у виді заборони на нерухоме майно, номер 21513891 від 21.07.2017.

Разом із позовною заявою, представник позивачів надав до суду заяву про забезпечення позову, у якій просить суд накласти арешт на квартиру АДРЕСА_1 (до рішення державного реєстратора Юридичного департаменту Одеської міської ради Коломаченко К.А. від 04.08.2020 № 53444818 кв. № 50), та на паркувальне місце № 82, розташоване по АДРЕСА_3 ; заборонити органам та суб`єктам державної реєстрації прав, у тому числі нотаріусам, приймати рішення та вчиняти дії, пов`язані з державною реєстрацією прав та їх обтяжень, внесення записів та змін до них у Державний реєстр речових прав на нерухоме майно щодо об`єкту нерухомого майна за адресою: АДРЕСА_1 (до рішення державного реєстратора Юридичного департаменту Одеської міської ради Коломаченко К.А. від 04.08.2020 № 53444818 кв. № 50); заборонити органам та суб`єктам державної реєстрації прав, у тому числі нотаріусам, приймати рішення та вчиняти дії, пов`язані з державною реєстрацією прав та їх обтяжень, внесення записів та змін до них у Державний реєстр речових прав на нерухоме майно щодо об`єкту нерухомого майна за адресою: паркувальне місце № 82, розташоване по АДРЕСА_3 .

Заяву обґрунтовано наступними доводами. Верховний Суд у постанові від 16.06.2021 у справі № 522/7303/17 встановив, що право власності на паркувальне місце та квартиру, які є предметом недійсних договорів купівлі-продажу, є удаваними, а сторона цих договорів ОСОБА_5 не є їх власником та не мав права передавати це майно в заставу ОСОБА_4 , який зареєстрував за собою право власності на спірне нерухоме майно. Оскільки право власності позивачів на зазначене нерухоме майно було захищено судом у справі № 522/7303/17, останні зареєстрували за собою право власності на дане нерухоме майно та розпорядилися своїм правом на власний розсуд шляхом передачі квартири та паркомісця в якості пайового внеску до ОК «Ріал-К». Вподальшому право власності на зазначену квартиру та поркомісце переходило до інших власників, останніми власниками яких є ОСОБА_6 та ОСОБА_7 . Не зважаючи на те, що майнові права позивачів було поновлено, відповідач звернувся до суду з позовом про витребування спірного нерухомого майна з володіння ОСОБА_6 та ОСОБА_7 . Постановою Одеського апеляційного суду від 29.09.2022 у справі № 522/14900/10 поновлено майнові права ОСОБА_4 на квартиру та паркомісце, які є предметом спору у даній справі. Зазначені обставини, на думку представника заявників, свідчать про наявність у відповідача мети подальшого переоформлення майнових прав на спірне нерухоме майно за іншою особою, що ускладнить чи взагалі зробить не можливим повернення цього майна у володіння позивачів, у разі задоволення їх позову. У зв`язку з чим, представник заявників просить суд задовольнити заяву про забезпечення позову.

Надавши належну правову оцінку підставам, якими заявник обґрунтовує подану ним заяву, суд дійшов висновку про її часткове задоволення, з огляду на наступне.

Відповідно до положень ч.ч. 1, 2 ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

За нормами ст. 149 ЦПК України суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову.

За змістом ст. 151 ЦПК України заява про забезпечення позову повинна містить, зокрема, обґрунтування необхідності забезпечення позову.

Відповідно до ч. 1 ст. 150 ЦПК України передбачено види забезпечення позову, зокрема накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб та забороною вчиняти певні дії.

Згідно роз`яснень, наведених в п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.2006 № 9 "Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову", забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи після відкриття провадження у ній, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Відповідно до п. 4 вищевказаної Постанови, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Зокрема, заява про забезпечення позову повинна містити причини, у зв`язку з якими потрібно забезпечити позов; вид забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності, а також інші відомості, потрібні для забезпечення позову.

Тобто, законом передбачено, що забезпечення позову можливе лише в разі достатньо обґрунтованого припущення про те, що невжиття заходів забезпечення може у майбутньому утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду у разі задоволення позову.

При цьому варто врахувати, що підтвердити за допомогою реально існуючих доказів подію, яка ймовірно настане або може настати в майбутньому, фактично неможливо, а тому наявність чи відсутність підстав для забезпечення позову оцінюються судом в залежності від кожного конкретного випадку, з урахуванням фактичних обставин справи і змісту позовних вимог.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову є обмеженням суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Заборона вчиняти певні дії застосовується, якщо потрібно обмежити право відповідача чи будь-якої іншої особи вчиняти певні фактичні чи юридичні дії.

Отже, суд при з`ясуванні підстав для забезпечення позову повинен об`єктивно оцінювати можливість настання несприятливих наслідків, пов`язаних з виконанням судового рішення.

Забезпечення позову є тимчасовим обмеженням і його значення полягає в тому, що ним захищаються законні інтереси позивача на той випадок, коли відповідач буде діяти недобросовісно або коли невжиття заходів забезпечення позову може потягти за собою неможливість виконання судового рішення. Крім цього, інститут забезпечення позову захищає в рівній мірі інтереси як позивача, так і відповідача.

При обранні заходів забезпечення позову слід також враховувати необхідність збереження балансу прав та законних інтересів усіх учасників спірних правовідносин та інших осіб.

Забезпечення позову повинно застосовуватися із врахуванням принципу рівноправності сторін у спорі і не повинно призводити до невиправданого обмеження майнових прав відповідача, так як справа по суті ще не вирішена та факт порушення законних прав заявника не встановлений.

Для того, щоб бути ефективним, засіб захисту має бути незалежним від будь-якої вжитої на розсуд державних органів дії, бути безпосередньо доступним для тих, кого він стосується, а також спроможним запобігти виникненню або продовженню порушенню чи надати належне відшкодування за будь-яке порушення, яке вже мало місце.

При здійсненні судочинства суди застосовують Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права (ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»).

У відповідності до приписів ст. 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Відповідно до ст. 13 Конвенції кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Згідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини володіння майном повинно бути законним (рішення у справі «Іатрідіс проти Греції»). Поняття «законність» у розумінні Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року передбачає дотримання відповідних положень національного законодавства та принципу верховенства права, що включає свободу від свавілля (рішення у справах «Антріш проти Франції» та «Кушоглу проти Болгарії»).

Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами щодо захисту основоположних прав конкретної особи. Про необхідність досягнення такого балансу йдеться в ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Баланс не буде забезпечений якщо на особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (рішення у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції»). Інакше кажучи, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, якої прагнуть досягти (рішення у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства»).

Таким чином, держава несе обов`язок перед зацікавленими особами забезпечити ефективний засіб захисту порушених прав, зокрема через належний спосіб захисту та відновлення порушеного права. При цьому, обраний судом спосіб захисту порушеного права має бути ефективним та забезпечити реальне відновлення порушеного права.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.02.2020 у справі № 381/4019/18 вказано, що співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд повинен співвідносити негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів. Необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову.

Крім цього, умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може утруднити або унеможливити виконання рішення по суті позовних вимог. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу.

Судом встановлено, що предметом позову серед іншого є витребування майна, а саме паркувального місця АДРЕСА_2 та квартири АДРЕСА_1 (до рішення державного реєстратора Юридичного департаменту Одеської міської ради Коломаченко К.А. від 04.08.2020 № 53444818 кв. № 50) із незаконного володіння ОСОБА_4 .

Заявник просить суд забезпечити позов шляхом накладення арешту на квартиру АДРЕСА_1 (до рішення державного реєстратора Юридичного департаменту Одеської міської ради Коломаченко К.А. від 04.08.2020 № 53444818 кв. № 50) та на паркувальне місце № 82, розташоване на АДРЕСА_3 ; заборони органам та суб`єктам державної реєстрації прав, у тому числі нотаріусам, приймати рішення та вчиняти дії, пов`язані з державною реєстрацією прав та їх обтяжень, внесення записів та змін до них у Державний реєстр речових прав на нерухоме майно щодо об`єкту нерухомого майна за адресою: АДРЕСА_1 (до рішення державного реєстратора Юридичного департаменту Одеської міської ради Коломаченко К.А. від 04.08.2020 № 53444818 кв. № 50) та заборони органам та суб`єктам державної реєстрації прав, у тому числі нотаріусам, приймати рішення та вчиняти дії, пов`язані з державною реєстрацією прав та їх обтяжень, внесення записів та змін до них у Державний реєстр речових прав на нерухоме майно щодо об`єкту нерухомого майна за адресою: паркувальне місце № 82, розташоване на АДРЕСА_3 .

Представник заявників зазначає, що право власності позивачів було захищене рішеннями судів всіх судових інстанцій України у справі № 522/7307/17. Верховний Суд визнав удаваність правочинів за якими спірне нерухоме майно вибуло із власності позивачів. У зв`язку з чим, на підставі рішення Приморського районного суду м. Одеси від 15.01.2018 у вище вказаній справі до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно було внесено запис про право власності на квартиру АДРЕСА_1 . При цьому, представник заявників зазначає, що квартира АДРЕСА_4 та АДРЕСА_4 є однією і тією ж квартирою.

Водночас, 29.09.2022 постановою Одеського апеляційного суду у справі № 522/14900/10 заочне рішення Приморського районного суду м. Одеси від 24.06.2021 скасовано. Ухвалено нове рішення. Позов ОСОБА_4 до ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_6 , ТОВ «Тур-Сервіс-Одеса», ОСОБА_7 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору Державний реєстратор КП «Департамент державної реєстрації» Вальваков Д.Г., ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , про скасування рішень про державну реєстрацію прав, припинення права власності та витребування майна задоволено.

Скасовано рішення державних реєстраторів про державну реєстрацію прав:

- рішення державного реєстратора Шевченка М.О. від 30.05.2019 № 47117821, на підставі якого внесено запис про право власності на квартиру за адресою - АДРЕСА_5 за ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_2 (номер записів: 31783180, 31783082, НОМЕР_1 );

- рішення державного реєстратора Вальвакова Д.Г. від 05.08.2019 № 48092413, на підставі якого внесено запис про право власності на квартиру за адресою - АДРЕСА_5 (номер запису 32682960);

- рішення державного реєстратора Вальвакова Д.Г. від 06.08.2019 № 48121105, на підставі якого внесено запис про право власності на 1/2 частку квартири за адресою - АДРЕСА_5 за ОСОБА_8 (номер запису 32709411);

- рішення державного реєстратора Вальвакова Д.Г. від 05.08.2019 № 48096514, на підставі якого внесено запис про право власності на 1/2 частку квартири за адресою - АДРЕСА_5 за ОСОБА_9 (номер запису 32686707);

- рішення державного реєстратора Вальвакова Д.Г. від 06.08.2019№ 48120333, на підставі якого внесено запис про право власності на квартиру за адресою - АДРЕСА_5 (номер запису 32708705);

- рішення державного реєстратора приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Омарової В.С. від 07.03.2020 № 51519427 на підставі якого внесено запис про право власності на квартиру за адресою - АДРЕСА_5 за ОСОБА_6 (номер запису: 35846656);

- рішення державного реєстратора приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Косюк О.П. від 04.08.2020 № 53456331, на підставі якого внесено запис про поділ об`єкту нерухомого майна, що знаходиться за адресою - АДРЕСА_5 ;

- рішення державного реєстратора Юридичного департаменту Одеської міської ради Гаврющенко О.В. від 04.08.2020 № 53444313 про погашення права власності на квартиру, що знаходиться за адресою - АДРЕСА_5 , в результаті об`єднання об`єктів нерухомого майна;

- рішення державного реєстратора Юридичного департаменту Одеської міської ради Коломаченко К.А. від 04.08.2020 № 53445226 про закриття розділу про об`єкт нерухомого майна, а саме квартири, що знаходиться за адресою - АДРЕСА_5 ;

- рішення державного реєстратора Юридичного департаменту Одеської міської ради Коломаченко К.А. від 04.08.2020 № 53444818 про об`єднання об`єктів нерухомого майна;

- рішення державного реєстратора приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Косюк О.П. від 04.08.2020 № 53456289, на підставі якого внесено запис про право власності на квартиру за адресою - АДРЕСА_5 за ОСОБА_6 (номер запису: 37620964);

- рішення державного реєстратора приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Дімітрової Т.А. від 24.12.2021 № 55933943, на підставі якого внесено запис про право власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_5 за ТОВ «ТУР-СЕРВІС-ОДЕСА» (номер запису: 39920230);

- рішення державного реєстратора приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Дімітрової Т.А. від 25.01.2021№ 56298091, на підставі якого внесено запис про право власності на квартиру за адресою - АДРЕСА_5 за ОСОБА_7 (номер запису: 40254472);

- рішення державного реєстратора приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Омарової В.С. від 07.03.2020 № 51519132, на підставі якого внесено запис про право власності на стояночне місце № НОМЕР_2 , що знаходиться за адресою - АДРЕСА_3 , за ОСОБА_6 (номер запису: 35846354);

- рішення державного реєстратора Вальвакова Д.Г. від 08.08.2009 № 48146695, на підставі якого внесено запис про право власності на стояночне місце № НОМЕР_2 , що знаходиться за адресою - АДРЕСА_3 , за ОСОБА_9 (номер запису 32733318);

- рішення державного реєстратора Вальвакова Д.Г. від 06.08.2019 № 48121514, на підставі якого внесено запис про право власності на стояночне місце № НОМЕР_2 , що знаходиться за адресою - АДРЕСА_3 , за ОК «РІАЛ-К» (номер запису 32709771);

- рішення державного реєстратора Шевченка М.О. від 30.05.2019 № 47117291, на підставі якого внесено запис про право власності на стояночне місце № НОМЕР_2 , що знаходиться за адресою - АДРЕСА_3 , за ОСОБА_2 (номер запису: 31782519).

Припинено право власності ОСОБА_6 на стояночне місце № НОМЕР_2 за адресою - АДРЕСА_3 . Припинено право власності ОСОБА_7 на квартиру за адресою: АДРЕСА_5 (раніше квартира АДРЕСА_4 ).

Витребувано з незаконного володіння ОСОБА_6 на користь ОСОБА_4 стояночне місце АДРЕСА_2 .

Витребувати з незаконного володіння ОСОБА_7 на користь ОСОБА_4 квартиру за адресою - АДРЕСА_5 .

Таким чином, зазначеним рішенням суду апеляційної інстанції поновлено майнові права ОСОБА_4 на нерухоме майно, яке є предметом спору у даній справі, що в разі відчуження ним цього майна іншій особі суттєво утруднить виконання рішення суду у даній справі, у разі задоволення позову. При цьому суд враховує, що наявність у ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 майнових прав на спірне нерухоме майно, як первісних його власників до ухвалення судом рішення про поновлення їх майнових прав у справі № 522/7307/17, не було предметом дослідження судами під час розгляду справи № 522/14900/10.

Верховний Суд у постанові від 11.05.2022 у справі № 317/2155/21 навів наступні висновки: «Арешт майна - це накладення заборони на право розпоряджатися майном з метою його збереження до визначення подальшої долі цього майна. Заборона на відчуження об`єкта нерухомого майна це перешкода у вільному розпорядженню майном.

Арешт майна і заборона на відчуження майна є самостійними видами (способами) забезпечення позову, обидва способи за правовою сутністю обмежують право відповідача розпоряджатися спірним майном, але вони є різними для виконання ухвали про забезпечення позову, тому суттєвого значення у виборі їх застосування немає для вирішення справи та способу забезпечення позову, однак їх одночасне застосування не відповідає вимогам закону.

Ураховуючи, що метою забезпечення позову є вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача у разі існування реальної загрози невиконання чи утруднення виконання рішення суду, якщо воно буде прийнято на користь позивача, які мають бути співмірними з негативними наслідками, що можуть настати від вжиття цих заходів, а також конкретні обставини справи, Верховний Суд вказав, що достатнім та ефективним способом забезпечення позову є заборона відчуження спірного нерухомого майна, в зв`язку з чим визнав оскаржувану ухвалу апеляційного суду в частині вжиття заходів забезпечення позову шляхом заборони вчинення дій, пов`язаних з переходом права власності на спірне нерухоме майно (відчуження) законною та обґрунтованою та скасував її в частині накладення арешту на спірне майно, як таку, що не відповідає вимогам закону».

З огляду на викладене, суд вважає, що вимоги заяви про забезпечення позову шляхом заборони вчинення реєстраційних дій щодо спірного нерухомого майна є співмірними заявленим вимогам, безпосередньо пов`язані з предметом спору, та є необхідними і достатніми для забезпечення виконання судового рішення, у разі задоволення позову, а тому заява про забезпечення позову підлягає частковому задоволенню.

В іншій частині вимоги заяви не відповідають наведеній позиції суду касаційної інстанції, а відтак задоволенню не підлягають.

Керуючись ст.ст. 149, 150,153, 260, 261, 353, 354 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Заяву представника позивачів адвоката Головатової Маріанни Миколаївни про забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , третя особа ОСОБА_5 про витребування майна із чужого незаконного володіння, задовольнитичастково.

Заборонити державним реєстраторам (у тому числі нотаріусам) вчиняти реєстраційні дії щодо нерухомого майна, а саме: квартири АДРЕСА_1 (до рішення державного реєстратора Юридичного департаменту Одеської міської ради Коломаченко К.А. від 04.08.2020 № 53444818 кв. № 50) та паркувального місця АДРЕСА_2 .

В решті вимог заяви відмовити.

Ухвала підлягає негайному виконанню.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та протягом п`ятнадцяти днів може бути оскаржена до Одеського апеляційного суду.

Оскарження ухвали не зупиняє її виконання.

Відповідно до ч. 4 ст. 157 ЦПК України особи, винні в невиконанні ухвали про забезпечення позову, несуть відповідальність, встановлену законом.

Суддя І.А. Павлик