ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 619/2548/21 Номер провадження 22-ц/814/2003/22Головуючий у 1-й інстанції Овсянніков В.С. Доповідач ап. інст. Обідіна О. І.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 жовтня 2022 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Полтавського апеляційного суду в складі:

Головуючого судді: Обідіної О.І.

Суддів: Бутенко С.Б., Прядкіної О.В.

розглянула в судовому засіданні в м. Полтаві в порядку спрощеного провадження, з повідомленням учасників справи, цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Дергачівського районного суду Харківської області від 05 серпня 2021 року, в складі судді Овсяннікова В.С., дата виготовлення повного тексту ухвали 09 серпня 2021 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И Л А :

В травні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просив визнати дії АТ КБ «Приватбанк» протиправними в частині накладення арешту на його карткові рахунки на підставі постанови державного виконавця Київського ВДВС у м. Харкові Івченко Д.Ю. від 06.05.2020 та зобов`язати банк зняти арешт з коштів на його карткових рахунках.

Вказував, що він є поручителем за кредитним договором, укладеним в 2008 році між ОСОБА_2 та ЗАТ «ОТП Банк» на суму 125300 доларів США.

02.09.2013 державним виконавцем Київського ВДВС у м. Харкові було відкрито виконавче провадження за виконавчим листом Дергачівського районного суду Харківської області №2/1565/2011 про стягнення з нього боргу як з солідарного боржника.

06.05.2020 державним виконавцем Київського ВДВС у м. Харкові винесено постанову про арешт його карткових рахунків, про що він дізнався в травні 2020 р. при отриманні своєї пенсії.

На вимогу про зняття арешту з його карткових рахунків, державний виконавець не відреагував, натомість він отримав відповідь з банківської установи з роз`ясненням підстав накладення арешту та заблокування його карткових рахунків.

Вважаючи, що такі дії банку порушують його права на розпорядження своїми коштами та правом на своєчасне отримання пенсії, звернувся до суду з даним позовом.

Ухвалою Дергачівського районного суду Харківської області від 05 серпня 2021 року провадження у справі закрито.

Ухвала обґрунтована тим, що оскільки позивач є боржником у виконавчому провадженні, в рамках якого просить зняти арешт зі своїх рахунків, справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Не погоджуючись з вказаною ухвалою, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, просить її скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Зокрема вказує, що суд дійшов помилкового висновку щодо предмета спору та невірно роз`яснив необхідність звернення зі скаргою на дії державного виконавця, оскільки останній наклав арешт на його карткові рахунки з застереженням, що це не стосується рахунків з яких проводяться соціальні виплати, тобто пенсія.

Вважає, що суд передчасно закрив провадження, фактично не з`ясував характер спірних правовідносин та обставини по справі, де банк як виконавець постанови повинен був переконатись в статусі рахунка та повідомити виконавця про цільове призначення коштів, а отже неправомірні дії банку призвели до арешту коштів на його пенсійному рахунку.

Перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про наявність підстав для задоволення останньої з наступних підстав.

Відповідно до ст. 374 ч.1 п.6 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Згідно ст. 379 ч.1 п.п.3, 4 ЦПК України, підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

Звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_1 посилався на те, що внаслідок винесення 06.05.2020 державним виконавцем Київського ВДВС у м. Харкові постанови про арешт його карткових рахунків, АТ КБ «Приватбанк» заблокував його пенсійні рахунки, позбавив джерел існування, не переконався в статусі таких рахунків, тобто вчинив протиправні дії.

В ході розгляду справи, від АТ КБ «Приватбанк» надійшли пояснення, в яких банк просив закрити провадження, оскільки заявлені вимоги не підлягають розгляду в порядку позовного провадження, зважаючи, що вимоги позивача як боржника у виконавчому провадженні про зняття арешту розглядаються як оскарження рішення державного виконавця.

Одночасно, заперечуючи підстави позову, банк вказував, що не є належним відповідачем, оскільки не порушував прав позивача, а виконав постанову державного виконавця про накладення арешту на відкриті в банківській установі карткові рахунки.

Ухвалою Дергачівського районного суду Харківської області від 05 серпня 2021 року провадження у справі закрито.

Ухвала обґрунтована тим, що права позивача банком не порушені, а заявлені вимоги не можуть розглядатися в позовному провадженні, оскільки існує інший порядок їх вирішення, а саме в порядку розділу VII ЦПК України, тому ОСОБА_1 як боржник у виконавчому провадженні повинен був звертатись зі скаргою на дії державного виконавця в порядку судового контролю за виконанням судових рішень.

При цьому суд послався на постанову Верховного Суду від 24.05.2021 по справі №712/1236/18, в якій зазначено, що боржник, як сторона виконавчого провадження, у разі незгоди з арештом, який накладений державним або приватним виконавцем під час примусового виконання рішення, не може пред`являти позов про зняття арешту з майна та бути позивачем за таким позовом.

Колегія суддів не погоджується з вказаним висновком суду як з таким, що не ґрунтується на вимогах закону.

Так, ч. 1 ст.15 ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства (ч.2 ст.15 ЦК України).

Як встановлено ст.13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

За змістом 175 ЦПК України у позовній заяві позивач викладає свої вимоги щодо предмета спору та їх обґрунтування та визначає коло відповідачів, до яких він заявляє позовні вимоги.

Тобто, виключно позивачу належить право обирати спосіб захисту свого цивільного права, визначати предмет спору та підстави для судового захисту.

Зі змісту позовної заяви вбачається, що позивач чітко і однозначно визначив предмет спору та спосіб судового захисту, а саме визнання протиправними дії банку, у відділенні якого відкриті його пенсійні рахунки, оскільки вважає, що останній при виконані ухвали державного виконавця про накладення арешту на карткові рахунки, мав з`ясувати всі обставини, визначити статус таких рахунків та належних йому пенсійних коштів, а не позбавляти його можливості отримати свою пенсію як єдине джерело існування.

Вважаючи такі дії банку протиправними, з метою відновлення свого порушеного, на його думку, права просив зобов`язати АТ КБ «ПриватБанк» зняти арешт з його карткових рахунків.

Постановляючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції застосував положення ч.1 п.1 ст. 255 ЦПК України та закрив провадження у справі, вказуючи, що остання не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

При цьому, судом не було роз`яснено позивачу в якому тоді виді судочинства мають розглядатись заявлені позовні вимоги. Натомість вказано про необхідність розгляду таких вимог в порядку розділу VII ЦПК України «Судовий контроль за виконанням судових рішень», що також віднесено до цивільного судочинства .

Таким чином, невірно застосовані норми процесуального права призвели до помилково вирішення питання про закриття провадження у справі, розгляд якої віднесено до цивільної юрисдикції.

Окрім того, суд першої інстанції невірно застосував постанову Верховного Суду від 24.05.2021 по справі №712/1236/18, яка містить висновки щодо інших правовідносин, які не є подібними до заявлених ОСОБА_1 вимог, оскілки в давному випадку останній захищає своє цивільне право на своєчасне отримання пенсійних коштів з рахунків, які, на його думку, були безпідставно заблоковані відповідачем, без попереднього з`ясування їх соціального статусу та всіх інших необхідних в такому випадку обставин.

Враховуючи викладене, ухвала місцевого суду як постановлена з порушенням норм процесуального права, яка призвела до неможливості реалізувати позивачу своє право на судовий розгляд, підлягає скасуванню, з направленням справи до того ж суду для продовження розгляду по суті заявлених вимог.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374 ч.1 п.6, 379 ч.1 п.п.3,4, 382, 383 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Дергачівського районного суду Харківської області від 05 серпня 2021 року скасувати та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Постанова оскарженню не підлягає.

Повний текст постанови складено 12 жовтня 2022 року.

Судді : Обідіна О.І. Бутенко С.Б. Прядкіна О.В.