Провадження № 22-ц/802/823/22 Категорія: 39 Доповідач: Карпук А. К.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 жовтня 2022 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Карпук А.К.

суддів Бовчалюк З.А., Киці С. І.

секретар Черняк О. В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку цивільну справу за позовом Акціонерного товариства «Ідея Банк» до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Перша Луцька державна нотаріальна контора, про стягнення боргу за кредитним договором за апеляційною скаргою відповідача ОСОБА_1 подану її представниками ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 05 липня 2022 року,-

В С Т А Н О В И В :

У листопаді 2021 року АТ «Ідея Банк» звернулося до суду із зазначеним позовом посилаючись на те, що 23 травня 2014 року між Банком та ОСОБА_4 було укладено кредитний договір № Р24.201.72066, відповідно до умов якого останньому було надано кредитні кошти в сумі 33901 грн. зі сплатою процентів в розмірі 10% річних від залишкової суми кредиту строком на 36 місяців. Позивач повністю виконав свої зобов`язання, кредитні кошти в повному обсязі були надані позичальнику. ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 помер. Станом на дату смерті його заборгованість перед позивачем складала 13649,77 грн. (будь-які подальші нарахування після 25 червня 2016 року не здійснювались).

Після отримання повідомлення про смерть боржника 28 липня 2016 року АТ «Ідея Банк» було надіслано претензію кредитора до Першої Луцької нотаріальної контори.

16 квітня 2021 року на адресу Банку надійшло повідомлення від Першої Луцької нотаріальної контори зі змісту якого вбачається, що 05 лютого 2021 року спадкоємцю позичальника ОСОБА_1 було видано свідоцтва про право на спадщину.

Спадкоємець оформила свої права на спадкове майно, однак вимоги Банку щодо погашення заборгованості спадкодавця не задовольнила.

З огляду на наведене, позивач просив стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором в розмірі 13649,77 грн. та судові витрати у справі.

Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 05 липня 2022 року позов задоволено повністю.

Постановлено стягнути із ОСОБА_1 на користь АТ «Ідея Банк» заборгованість за кредитним договором в розмірі 13649 гривень 77 копійок.

Стягнути із ОСОБА_1 на користь АТ «Ідея Банк» судовий збір у розмірі 2270 гривень 00 копійок.

В апеляційній скарзі представники відповідача, посилаючись на порушення судом норм процесуального та матеріального права, просять скасувати рішення суду першої інстанції та постановити нове судове рішення, яким закрити провадження в справі.

У відзиві на апеляційну скаргу АТ «Ідея Банк» просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

В судове засідання сторони не з`явилися, хоча належним чином були повідомлені про час і місце судового засідання. Тому відповідно до ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

За змістом частин четвертої та п`ятої статті 268 ЦПК України, у разі неявки всіх учасників справи в судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляд справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення. Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Датою прийняття постанови у даній справі є 12.10.2022, тобто, дата складення повного судового рішення.

12.10.2022 до апеляційного суду надійшли клопотання представників відповідача ОСОБА_3 та ОСОБА_2 про відкладення розгляду справи.

Відповідно до положень частини першої статті 372 ЦПК України, суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними.

Заявляючи клопотання про відкладення судового засідання представники відповідача не подали суду доказів на підтвердження викладених в клопотаннях обставин про неможливість явки в судове засідання, тому апеляційний суд визнав причини неявки представників відповідача неповажними та відмовив у відкладенні розгляду справи, тому суд ухвали розглядати справу у відсутності учасників справи.

Також суд враховує положення частини 3 статті 369 та статті 372 ЦПК України, згідно з якими, явка до суду апеляційної інстанції є правом учасника справи.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з таких мотивів.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції дійшов висновку, що на день смерті у боржника ОСОБА_4 була заборгованість за кредитним договором, тому відповідач ОСОБА_1 , яка успадкувала майно після ОСОБА_4 , є відповідальною за боргами спадкодавця.

Однак такі висновки зроблені судом без повного з`ясування всіх обставин справи та з порушенням норм матеріального права.

Судом першої інстанції встановлено, що 23 травня 2014 року між ПАТ «Ідея Банк» (в подальшому змінило найменування на АТ «Ідея Банк») та ОСОБА_4 було укладено кредитний договір № Р24.201.72066 (а.с.10-14), відповідно до умов якого останньому було надано кредитні кошти на поточні потреби в сумі 33901 грн., а позичальник зобов`язувався одержати кредит і повернути його разом з процентними платежами і комісіями, згідно з умовами цього договору За користування кредитом позичальник сплачує проценти в розмірі 10 % річних від залишкової суми кредиту (п.1.2 договору).

Згідно з п.1.4 Договору за обслуговування кредиту банком позичальник сплачує плату за обслуговування кредитної заборгованості щомісячно в розмірі 1,9500% від початкової суми кредиту.

ПАТ «Ідея Банк» повністю виконало свої зобов`язання за кредитним договором та надало ОСОБА_4 спірні кредитні кошти, що підтверджується меморіальними ордерами (а.с.15-17).

Пунктом 2.1. кредитного договору передбачено, що позичальник повертає кредит разом з процентами та платою за обслуговування кредитної заборгованості в 36 щомісячних внесках включно до 23 дня/числа кожного місяця, згідно графіку щомісячних внесків за кредитним договором.

Відповідно до пункту 5.2. цього договору він вступає в силу з дня його підписання сторонами та діє до 23.05.2017, але в будь-якому випадку до повного виконання сторонами своїх зобов`язань за договором.

ІНФОРМАЦІЯ_2 позичальник ОСОБА_4 помер, що стверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 від 25 червня 2016 року (а.с.24).

АТ «Ідея Банк» у наданому розрахунку заборгованості вказує, що її розмір становить 13649.77 грн.

28 липня 2016 року позивач направив претензію кредитора на адресу Першої Луцької нотаріальної контори (а.с. 25).

16 квітня 2021 року Перша Луцька нотаріально контора письмово повідомила Банк про видачу свідоцтв про права на спадщину спадкоємцю ОСОБА_4 від 05 лютого 2021 року (а.с.26).

З відомостей Державного реєстру речових прав на нерухоме майно право власності на спадкове майно вбачається, що за ОСОБА_1 зареєстровано право власності на нерухоме майно на підставі свідоцтва про право на спадщину (а.с.27-29).

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 1218 ЦК України передбачено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Зі смертю позичальника зобов`язання з повернення кредиту включаються до складу спадщини, строки пред`явлення кредитодавцем вимог до спадкоємців позичальника, а також порядок задоволення цих вимог регламентуються статтями 1281 і 1282ЦК України.

За змістом статті 1281 ЦК України кредиторові спадкодавця належить протягом шести місяців від дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, пред`явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, незалежно від настання строку вимоги. Якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про відкриття спадщини, він має право пред`явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, протягом одного року від настання строку вимоги.

Згідно зі статтею 1282 ЦК України спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен зі спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Вимоги кредитора вони зобов`язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями і кредитором не встановлено інше. У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора накладає стягнення на майно, яке було передано спадкоємцям у натурі.

У разі смерті фізичної особи, боржника за зобов`язанням у правовідносинах, що допускають правонаступництво у порядку спадкування, обов`язки померлої особи (боржника) за загальним правилом переходять до іншої особи її спадкоємця, тобто відбувається передбачена законом заміна боржника у зобов`язанні, який несе відповідальність у межах вартості майна, одержаного у спадщину.

Таким чином, правовідносини, що виникли між банком та боржником (який помер), після його смерті трансформуються у зобов`язальні правовідносини, що виникли між кредитором та спадкоємцями боржника і вирішуються у порядку положень статті 1282 ЦК України.

При вирішенні спорів про стягнення заборгованості за вимогами кредитора до спадкоємців боржника, судам для правильного вирішення справи необхідно встановлювати такі обставини:

- чи пред`явлено вимогу кредитором спадкодавця до спадкоємців боржника у строки, визначені частинами другою та третьою статті 1281 ЦК України, оскільки у разі пропуску таких строків, на підставі частини четвертої статті 1281 ЦК України кредитор позбавляється права вимоги;

- коло спадкоємців, які прийняли спадщину;

- при дотриманні кредитором строків, визначених статтею 1281 ЦК України, та правильному визначенні кола спадкоємців, які залучені до участі у справі як відповідачі, суд встановлює дійсний розмір вимог кредитора (перевіряє розрахунок заборгованості станом на день смерті боржника, який є днем відкриття спадщини);

- при доведеності та обґрунтованості вимог кредитора боржника, суду належить встановити обсяг спадкового майна та його вартість, визначивши тим самим межі відповідальності спадкоємця (спадкоємців) за боргами спадкодавця відповідно до частини першої статті 1282 ЦК України.

Дослідивши матеріали спадкової справи після смерті ОСОБА_4 суд першої інстанції правильно визнав, що кредитор АТ «Ідея Банк» дотримався строків, визначених статтею 1281 ЦК України, правильно визначив, що спадкоємцем боржника є ОСОБА_1 , яка прийняла спадщину та оформила свої спадкові права.

Однак, задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції не встановив дійсного розміру вимог кредитора та не перевірив правильності розрахунку заборгованості станом на день смерті боржника, який є днем відкриття спадщини, у той час як матеріали справи вказують на те, що заборгованість у спадкодавця ОСОБА_4 була відсутня.

Зокрема, згідно з п.1.4 Договору за обслуговування кредиту банком позичальник сплачує плату за кредитне обслуговування щомісячно в розмірі 1,9500% від початкової суми кредиту.

З довідки-розрахунку заборгованості ОСОБА_4 за кредитним договором вбачається, що кредитна заборгованість становить 13649,77 грн., яка складається із: 11463,54 грн. - основний борг; 988,42 грн. - прострочений борг; 105,47 грн. - прострочені проценти; 6,81 грн. строкові проценти; 661,07 грн. прострочена плата за обслуговування кредиту; 424,46 грн. пеня за несвоєчасне погашення платежів

Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені також і Законом України «Про захист прав споживачів».

За положеннями частини п`ятої статті 11, частин першої, другої, п`ятої, сьомої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» до договорів зі споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема положення, згідно з якими передбачаються зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки.

Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору.

Згідно з абзацами другим, третім частини четвертої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» споживач не зобов`язаний сплачувати кредитодавцеві будь-які збори, відсотки комісії або інші вартісні елементи кредиту, що не були зазначені у договорі.

Кредитодавцю забороняється встановлювати у договорі про надання споживчого кредиту будь-які збори, відсотки, комісії, платежі тощо за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону. Умова договору про надання споживчого кредиту, яка передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону, є нікчемною.

Відповідно до частини восьмої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) нечіткі або двозначні положення договорів зі споживачами тлумачаться на користь споживача.

Крім того, відповідно до статті 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність» відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами Національного банку України та угодами (договорами) між клієнтом та банком.

З Рішення Конституційного Суду України від 10 листопада 2011 року № 15-рп/2011 вбачається, що положення пунктів 22, 23 статті 1, статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» з подальшими змінами у взаємозв`язку з положеннями частини четвертої статті 42 Конституції України треба розуміти так, що їх дія поширюється на правовідносини між кредитодавцем та позичальником (споживачем) за договором про надання споживчого кредиту, що виникають як під час укладення, так і виконання такого договору.

Відповідно до пункту 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168, банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача, тощо), або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення змін до нього, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на кредитного договору тощо).

Зазначений правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 16 листопада 2016 року у справі № 6-1746цс16.

В порушення вимог частини 5 статті 263 ЦПК України щодо обґрунтованості судового рішення, суд першої інстанції не надав належної правової оцінки змісту кредитного договору, у якому встановлена плата за обслуговування кредиту банком в розмірі 1,9500% від початкової суми кредиту, що не є послугою банку, яку замовляв позичальник. Діяльність банку з управління та обслуговування кредиту випливає з необхідності реалізації умов кредитного договору, здійснюється банком на власну користь, а законодавство містило заборону на встановлення банком додаткового платежу за такі дії, що виключає можливість стягнення нарахованої товариством плати за обслуговування кредиту, а відтак, суми надходжень, які банком були розподілені на її погашення підлягають зарахуванню на погашення тіла кредиту та відсотків.

Як вбачається з умов кредитного договору, позичальнику надано кредит на поточні потреби в сумі 33901 грн., включаючи витрати на страховий платіж, зі сплатою процентів в розмірі 10% річних від залишкової суми кредиту.

Згідно з графіком щомісячних внесків за кредитним договором розмір щомісячного внеску становить 1754,96 грн (кошти на погашення кредиту разом з процентами та платою за обслуговування кредитної заборгованості).

З виписки по рахунку ОСОБА_4 та графіку щомісячних внесків вбачається, що на погашення заборгованості позичальником було внесено 42384 грн., з яких: 15865,68 грн. спрямовано банком на погашення комісії (а.с.19-22).

Відповідно до п.2.1 кредитного договору позичальник повертає кредит разом з процентами та платою за кредитне обслуговування в 30 щомісячних внесках включно до 1дня/числа кожного місяця згідно додатку №1 даного договору. Платежі здійснюються на транзитний рахунок в банку, з якого проводиться погашення заборгованості за договором у такій черговості: 1) для оплати прострочених процентів, простроченої плати за кредитне обслуговування; 2) для оплати простроченої заборгованості по кредиту; 3) для погашення строкових відсотків та строкової плати за кредитне обслуговування; 4) для погашення строкової заборгованості по кредиту; 5) для погашення штрафних санкцій (пені) згідно п.2.4 цього договору; 6) погашення іншої заборгованості.

Таким чином, 15865,68 грн. зараховані банком на погашення комісії, а стягнення такої комісії є безпідставним, враховуючи умови п.2.1 кредитного договору, необхідно спрямувати на погашення тіла кредиту та відсотків.

Враховуючи суму коштів, які ОСОБА_4 отримав та повернув, а також розмір нарахованих банком відсотків за користування кредитом, апеляційний суд дійшов висновку, що у ОСОБА_4 відсутня заборгованість за кредитним договором № Р24.201.72066 від 23.05.2014, оскільки внесені кошти перевищують суму заборгованості, виходячи з такого розрахунку: 33901 грн. (тіло кредиту) + 4908,79 грн. (відсотки нараховані банком за період з 23.06.2014 по 25.06.2016) + 424,46 грн. (пеня) 42384 грн. (сума коштів, які повернув ОСОБА_4 ).

Отже на день смерті у ОСОБА_4 була відсутня заборгованість перед банком, відповідно у відповідача ОСОБА_1 , як спадкоємця боржника, будь-яких зобов`язань перед банком не виникло.

В порушення вимог частини 6 статті 141 ЦПК України, суд стягнув з відповідача, яка є інвалідом 2-і групи, судові витрати, тому аргументи апеляційної скарги в цій частині є обґрунтованими.

Також в апеляційній скарзі викладено заперечення на ухвалу Луцького міськрайонного суду від 05 квітня 2022 року про залучення представника недієздатної особи до участі в цивільній справі. Зокрема, заявник посилається про неправильне застосування норм частини першої статті 63 ЦПК України.

Відповідно до частини першої статті 63 ЦПК України, у разі відсутності у сторони чи третьої особи, визнаної недієздатною або обмеженою у цивільній дієздатності, законного представника суд за поданням органу опіки та піклування ухвалою призначає опікуна або піклувальника і залучає їх до участі у справі як законних представників.

Із змісту цієї норми процесуального права вбачається, що вона регулює порядок залучення законного представника у разі відсутності законного представника в недієздатної особи - сторони у справі чи третьої особи.

До клопотання від 01 березня 2022 року представник ОСОБА_2 приєднала рішення Луцького міськрайонного суду від 29 серпня 2017 року про визнання недієздатною ОСОБА_1 , яким також було призначено опікуном недієздатної ОСОБА_5 .

Тому норми частини першої статті 63 ЦПК України не підлягають застосуванню при вирішенні питання залучення законного представника у даній справі.

Постановляючи ухвалу про залучення законного представника, суд неналежно проаналізував зміст наданого представником відповідача рішення суду, що призвело до застосування норми права, яка не підлягає до застосуванню.

Згідно зі ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

При вирішенні спору суд неповно з`ясував обставини справи, не надав належної правої оцінки доказам, що містяться в матеріалах справи, не застосував норм матеріального закону, який підлягав застосуванню, у зв`язку з чим безпідставно задовольнив позовні вимогу банку.

Тому рішення суду першої інстанції необхідно скасувати та ухвалити нове судове рішення про відмову у позові.

Керуючись статтями 268, 367, 368, 375, 382,384 ЦПК України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_1 подану її представниками ОСОБА_2 та ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 05 липня 2022 року у в даній справі скасувати та ухвалити нове судове рішення.

Відмовити у задоволені позову Акціонерного товариства «Ідея Банк» до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Перша Луцька державна нотаріальна контора, про стягнення боргу за кредитним договором.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий

Судді: