Справа № 274/4478/22 Провадження № 4-с/0274/14/22
Бердичівський міськрайонний суд Житомирської області
УХВАЛА

17.10.22 р.м. Бердичів

Суддя Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області Корбут В.В. (далі Суд), за участю секретаря судового засідання Жмурко В.І.,

розглянувши цивільну справу за скаргоюОСОБА_1 , представником якого є ОСОБА_2 ,
заінтересована особа:Бердичівський міськрайонний відділ державної виконавчої служби Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький), представником якого є О. Велидчук,
провизнання незаконною бездіяльності та зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся зі скаргою, у якій, посилаючись на статтю 447 Цивільного процесуального кодексу України, просить:

визнати незаконною бездіяльність заступника начальника Бердичівського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) О.Велидчука, оформлену листом № 44658 від 25.08.2022 р., яка полягає у нескасуванні арешту з квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , накладеного постановою державного виконавця Бердичівського МРУЮ від 17.04.2013 р. у межах виконавчого провадження № 34402869;

зобов`язати заступника начальника Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) О.Велидчука скасувати арешт з квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , накладений постановою державного виконавця Бердичівського МРУЮ від 17.04.2013 р. в межах виконавчого провадження № 34402869.

Бердичівський міськрайонний відділ державної виконавчої служби Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) своєї позиції щодо скарги не повідомив.

Судом з`ясовано, що 15.08.2022 р. ОСОБА_1 звернувся до Бердичівського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) з заявою, у якій просив скасувати арешт з квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , накладений постановою державного виконавця Бердичівського МРУЮ від 17.04.2013 р. в межах виконавчого провадження № 34402869 (а. с. 10 11).

Листом від 25.08.2022 р. № 44658 заступника начальника Бердичівського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) О.Велидчука фактично будо відмовлено ОСОБА_1 у задоволенні заяви про скасування арешту (а. с. 12 13).

Також Судом встановлено, що:

на виконанні Бердичівського МРУЮ перебувало виконавче провадження № 34402869 з примусового виконання виконавчого листа № 0603/1997/12 від 07.09.2012 р., виданого Бердичівським міськрайонним судом Житомирської області, про конфіскацію всього майна ОСОБА_1 , в дохід держави;

01.11.2012 р. державним виконавцем Бердичівського МРУЮ було винесено постанову про арешт майна боржника та оголошено заборону відчуження усього належного боржнику рухомого та нерухомого майна в рамках виконавчого провадження № 34402869;

17.04.2013 р. державним виконавцем Бердичівського МРУЮ було завершено виконавче провадження № 34402869 на підставі пункту 2 частини першої статті 47 Закону України "Про виконавче провадження".

Ці обставини підтверджуються листом від 04.08.2022 р. № 16/40538 заступника начальника Бердичівського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) О.Велидчука (а. с. 9).

З Єдиного державного реєстру судових рішень (https://reyestr.court.gov.ua/Review/24744226) та відомостей, які містяться у базі даних програми "Д-З" вбачається, що вироком Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 19.06.2012 р. у справі № 0603/1997/12 визнано ОСОБА_1 винуватим в скоєнні злочину, передбаченого частиною другою статті 307 Кримінального кодексу України та із застосуванням частини першої статті 69 Кримінального кодексу України призначено йому покарання у виді трьох років обмеження волі з конфіскацією всього майна, що є його власністю, вирок набрав законної сили.

З наведеного випливає, що виконавче провадження № 34402869 стосувалась виконання вироку Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 19.06.2012 р. у справі № 0603/1997/12 в частині конфіскації всього майна, що є власністю ОСОБА_1 (виданого на виконання цього вироку виконавчого листа).

Питання про конфіскацію майна вирішується у порядку, встановленому Кримінальним процесуальним кодексом України та Кримінально-виконавчим кодексом України.

Відповідно до частини другої статті 52 Кримінального кодексу України додатковим покараннями є, зокрема, конфіскація майна.

Покарання у виді конфіскації майна полягає в примусовому безоплатному вилученні у власність держави всього або частини майна, яке є власністю засудженого (частина перша статті 59 Кримінального кодексу України).

Згідно зі статтею 48 Кримінально-виконавчого кодексу України у редакції, чинній на момент постановлення вироку Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 19.06.2012 р. у справі № 0603/1997/12, суд, який постановив вирок, що передбачає як додаткове покарання конфіскацію майна, після набрання ним законної сили надсилає виконавчий лист, копію опису майна і копію вироку для виконання центральному органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері організації примусового виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), про що сповіщає відповідну фінансову установу. У разі відсутності у справі опису майна засудженого надсилається довідка про те, що опису майна не проводилося. Виконання покарання у виді конфіскації майна здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері організації примусового виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб) за місцезнаходженням майна відповідно до Закону України "Про виконавче провадження".

Статтю 49 Кримінально-виконавчого кодексу України передбачено, що конфіскації підлягає майно, що є власністю засудженого, в тому числі його частка у спільній власності, статутному фонді суб`єктів господарської діяльності, гроші, цінні папери та інші цінності, включаючи ті, що знаходяться на рахунках і на вкладах чи на зберіганні у фінансових установах, а також майно, передане засудженим у довірче управління. Не підлягає конфіскації майно, що належить засудженому на правах приватної власності чи є його часткою у спільній власності, необхідне для засудженого та осіб, які перебувають на його утриманні. Перелік такого майна визначається законом України. Спори, пов`язані з конфіскацією майна, вирішуються в порядку, встановленому законом.

Спеціальним законом, що регулював порядок вчинення виконавчих дій на час виконання вироку Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 19.06.2012 р. у справі № 0603/1997/12 в частині конфіскації майна, був Закон України "Про виконавче провадження" № 606-XIV (далі Закон № 606-XIV).

Частиною другою статті 48 Закону № 606-XIV встановлювалось, що виконавчий документ, прийнятий державним виконавцем до виконання, за яким стягувачем є держава, у випадках, передбачених частиною першою статті 47 цього Закону, повертається до органу, який пред`явив виконавчий документ до виконання.

Пунктом 2 частини першої статті 47 Закон № 606-XIV визначалось, що виконавчий документ, на підставі якого відкрито виконавче провадження, за яким виконання не здійснювалося або здійснено частково, повертається стягувачу у разі, якщо: у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернуто стягнення, а здійснені державним виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними.

На час звернення ОСОБА_1 зі скаргою порядок судового оскарження рішення, дії або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби врегульовано Законом України "Про виконавче провадження" № 1404-VIII (далі Закон № 1404-VIII).

Відповідно до частини першої статті 1 Закону № 1404-VIII виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно з частиною першою статті 3 Закону № 1404-VIII підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів:

1) виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України;

1-1) судові накази;

2) ухвал, постанов судів у цивільних, господарських, адміністративних справах, справах про адміністративні правопорушення, кримінальних провадженнях у випадках, передбачених законом;

3) виконавчих написів нотаріусів;

4) посвідчень комісій по трудових спорах, що видаються на підставі відповідних рішень таких комісій;

5) постанов державних виконавців про стягнення виконавчого збору, постанов державних виконавців чи приватних виконавців про стягнення витрат виконавчого провадження, про накладення штрафу, постанов приватних виконавців про стягнення основної винагороди;

6) постанов органів (посадових осіб), уповноважених розглядати справи про адміністративні правопорушення у випадках, передбачених законом;

7) рішень інших державних органів та рішень Національного банку України, які законом визнані виконавчими документами;

8) рішень Європейського суду з прав людини з урахуванням особливостей, передбачених Законом України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", а також рішень інших міжнародних юрисдикційних органів у випадках, передбачених міжнародним договором України;

9) рішень (постанов) суб`єктів державного фінансового моніторингу (їх уповноважених посадових осіб), якщо їх виконання за законом покладено на органи та осіб, які здійснюють примусове виконання рішень.

Тому необхідно розрізняти випадки звернення до суду зі скаргою в порядку судового контролю за виконанням судових рішень (рішень, ухвал, постанов судів різних юрисдикцій) та в порядку оскарження рішень, дій чи бездіяльності органів державної виконавчої служби при виконанні рішень інших органів (постанов, наказів, ухвал та інших документів), які є виконавчими документами і підлягають примусовому виконанню відповідно до статті 3 Закону № 1404-VIII.

Згідно з частинами першою та другої статті 74 Закону № 1404-VIII рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом. Рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень інших органів (посадових осіб), у тому числі постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, постанов приватного виконавця про стягнення основної винагороди, витрат виконавчого провадження та штрафів, можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом.

Статтею 447 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Враховуючи, що виконавчий лист був виданий на виконання вироку Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 19.06.2012 р. у справі № 0603/1997/12 в частині конфіскації майна, а не на виконання судового рішення, ухваленого відповідно до Цивільного процесуального кодексу України (у цивільній справі), тому скарга ОСОБА_1 не може бути розглянута в порядку цивільного судочинства.

Вимогами статті 404 Кримінально-процесуального кодексу України, який був чинний на момент постановлення вироку Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 19.06.2012 р. у справі № 0603/1997/12, встановлювалось, що вирок, що набрав законної сили, звертається до виконання судом, який постановив вирок, не пізніше як через три доби з дня набрання ним законної сили або повернення справи з апеляційної чи касаційної інстанції. У разі якщо вирок або його частина підлягає виконанню органами державної виконавчої служби, суд видає виконавчий лист, який надсилається на виконання органам державної виконавчої служби відповідно до Закону України "Про виконавче провадження". Органи, що виконують вирок, постанову або ухвалу, повідомляють суд, який їх постановив про їх виконання.

Статтею 537 Кримінального процесуального кодексу України урегульовані питання, які вирішуються під час виконання вироків. Положеннями статті 539 Кримінального процесуального кодексу України визначено порядок вирішення судом питань, які виникають під час виконання вироку. Проте зазначеними нормами закону не встановлено порядку скасування арешту, накладеного в порядку виконання вироку про конфіскацію майна як вид покарання. Відсутнє і посилання на можливість такого скасування за правилами Цивільного процесуального кодексу України.

Крім того, положеннями Кримінального процесуального кодексу України (розділом VIII) не встановлено порядок оскарження рішення, дій або бездіяльності органів державної виконавчої служби, їх посадових осіб стосовно виконання судового рішення щодо конфіскації майна у кримінальному провадженні.

Тобто питання про зняття арешту з майна ОСОБА_1 та про визнання відповідної бездіяльності незаконною не можуть бути вирішені в порядку виконання вироку суду за правилами Кримінального процесуального кодексу України.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 19 Кодексу адміністративного судочинства України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Згідно з частиною першою статті 287 Кодексу адміністративного судочинства України учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця, приватного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби або приватного виконавця порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб.

З огляду на те, що у Бердичівського МРУЮ на виконанні перебувало виконавче провадження № 34402869 з примусового виконання виконавчого листа № 0603/1997/12 від 07.09.2012 р., виданого Бердичівським міськрайонним судом Житомирської області на виконання вироку від 19.06.2012 р. в частині конфіскації всього майна ОСОБА_1 в дохід держави; відтак ОСОБА_1 як учасник виконавчого провадження на підставі положень статті 287 Кодексу адміністративного судочинства України має право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважає, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби порушено його права, свободи чи інтереси.

Таким чином справа за скаргою ОСОБА_1 не підлягає розгляду у порядку цивільного судочинства, з метою захисту своїх прав чи свобод ОСОБА_1 має право звернутись до адміністративного суду із позовною заявою.

Пунктом 1 частини першої статті 255 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо: с справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Приймаючи до уваги зазначене, Суд приходить до висновку, що провадження у справі підлягає закриттю.

Під час постановлення ухвали Судом було враховано постанову Великої Палати Верховного Суду від 19.06.2019 р. у справі № 383/493/18.

Керуючись статтями 255, 258 та 260 261 Цивільного процесуального кодексу України,

П О С Т А Н О В И В:

Провадження у справі закрити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Ухвала може бути оскаржена шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Житомирського апеляційного суду через протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення.

Учасник справи, якому повна ухвала суду не була вручена у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя В.В. Корбут