Номер провадження: 22-ц/813/6442/22
Справа № 509/5604/21
Головуючий у першій інстанції Панасенко Є. М.
Доповідач Сегеда С. М.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.10.2022 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого Сегеди С.М.,

суддів: Комлевої О.С.,

Цюри Т.В.,

за участю секретаря Хухрова С.В.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження, у відсутність учасників справи, апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Ігнатьєвої Інни Петрівни, на ухвалу Овідіопольського районного суду Одеської області від 18 жовтня 2021 року про забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ спільного майна подружжя,

встановив:

12.10.2021 року ОСОБА_2 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_1 про поділ спільного майна подружжя та визнання права власності.

Разом із позовною заявою позивачка звернулася також із заявою про забезпечення позову шляхом накладення арешту на спірне нерухоме майно, яке належить ОСОБА_1 , а саме:

- на земельну ділянку, площею 0,1000 га, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (кадастровий номер: :02:008:0440);

-на житловий будинок, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 ;

-на нежитлові будівлі, загальною площею 959,4 кв м, що складаються з: металевої будівлі складу матеріалів, загальною площею 500 кв м (А), металевої будівлі майстерні, загальною площею 418,2 кв м (Б), кам`яної адміністративної будівлі, загальною площею 33,4 кв м (В), кам`яна будівля убиральня, загальною площею 7,8 кв м (Г), навіс (Д), що знаходяться за адресою: АДРЕСА_2 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 10);

-на земельну ділянку для будівництва та обслуговування будівель торгівлі, загальною площею 0,3712 га, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 (кадастровий номер :02:001:0063).

Заява обґрунтована тим, що предметом спору по даній справі є визначення прав на спільне сумісне майно позивача і відповідача, яке все майно зареєстровано саме на відповідача, а тому є підстави вважати що відповідач без згоди позивача може відчужити його на користь третіх осіб, а тому у разі невжиття заходів забезпечення позову, це може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду. Також в заяві позивач зазначила, що вжиття заходів зустрічного забезпечення є недоцільним, оскільки спільне майно залишається у фактичному користуванні як позивача так і відповідача, які є чоловіком та дружиною.

Посилаючись на зазначені обставини, позивач просила задовольнити заяву про забезпечення позову.

Ухвалою Овідіопольського районного суду Одеської області від 18.10.2021 року заява ОСОБА_2 була задоволена.

Забезпечено позов шляхом накладення арешту на нерухоме майно, а саме:

- на земельну ділянку, площею 0,1000 га, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (кадастровий номер: :02:008:0440);

-на житловий будинок, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 ;

-на нежитлові будівлі, загальною площею 959,4 кв м, що складаються з: металева будівля складу матеріалів, загальною площею 500 кв м (А), металева будівля майстерні, загальною площею 418,2 кв м (Б), кам`яна адміністративна будівля, загальною площею 33, 4 кв м (В), кам`яна будівля убиральня, загальною площею 7,8 кв м (Г), навіс (Д), що знаходяться за адресою: АДРЕСА_2 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 10);

-на земельну ділянку для будівництва та обслуговування будівель торгівлі, загальною площею 0,3712 га, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 (кадастровий номер :02:001:0063), які належать

ОСОБА_1 апеляційній скарзі представник відповідача ОСОБА_1 адвокат Ігнатьєва І.П., ставить питання про скасування ухвали Овідіопольського районного суду Одеської області від 18.10.2021 року про забезпечення позову шляхом накладення арешту на вищевказане майно (а.с.59-64).

У відзиві на апеляційну скаргу представник позивача просить ухвалу Овідіопольського районного суду Одеської області від 18.10.2021 року залишити без змін, апеляційну скаргу залишити без задоволення, посилаючись на законність та обґрунтованість судового рішення (а.с. 110-113).

Вирішуючи питання про слухання справи в порядку спрощеного позовного провадження, у відсутність учасників справи, колегія суддів виходить із того, що всі учасники справи належним чином повідомлені про час і місце судового засіання, у у тому числі апелянт ОСОБА_1 через свого представника адвоката Ігнатьєву І.П. (а.с. 97-98, 106).

Колегія суддів також зазначає, що у відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене).

Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Таким чином, розгляд даної справи здійснений 05.10.2022 року в порядку спрощеного позовного провадження за наявними у справі матеріалами, у відсутність учасників справи, оскільки учасники справи повідомлені про час і місце судового засідання належним чином, про що вказано вище. Повний текст судового рішення складений 13.10.2022 року.

Крім того, відповідно до ст. 10 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» у період воєнного стану не можуть бути припинені повноваження Президента України, Верховної Ради України, Кабінету Міністрів України, Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини, а також судів, органів прокуратури України, органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, та органів, підрозділи яких здійснюють контррозвідувальну діяльність. Згідно зі ст. 12-2 вказаного Закону в умовах правового режиму воєнного стану суди, органи та установи системи правосуддя діють виключно на підставі, в межах повноважень та в спосіб, визначені Конституцією України та законами України. Повноваження судів, органів та установ системи правосудді, передбачені Конституцією України, в умовах правового режиму воєнного стану не можуть бути обмежені. Згідно зі ст. 26 вказаного Закону правосуддя на території, на якій введено воєнний стан, здійснюється лише судами. На цій території діють суди, створені відповідно до Конституції України. Скорочення чи прискорення будь-яких форм судочинства забороняється. Явка сторони до суду апеляційної інстанції не є обов`язковою, а тому перешкоди для розгляду справи в даному випадку відсутні.

Враховуючи вищенаведене, а також те, що дана справа перебуває на розгляді суду апеляційної інстанції понад шість місяців (а.с. 85-86), від учасників справи не надходило заяв або клопотань про відкладення слухання справи, колегія суддів вирішила дану справу розглядати судом апеляційної інстанції в порядку спрощеного позовного провадження за наявними матеріалами, у відсутність учасників справи.

Перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про необхідність відмови в задоволенні апеляційної скарги, виходячи з наступних підстав.

Задовольняючи заяву про забезпечення позову шляхом накладення арешту на спірне майно, суд першої інстанції виходив із того, що вказаний вид забезпечення позову в даному випадку є необхідним та є співмірним із заявленими позовними вимогами (а.с. 46-47).

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, виходячи з таких підстав.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених ст. 150 ЦПК цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду, а також з інших підстав, визначених законом.

Позов забезпечується: накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; накладенням арешту на активи, які є предметом спору, чи інші активи відповідача, які відповідають їх вартості, у справах про визнання необґрунтованими активів та їх стягнення в дохід держави; забороною вчиняти певні дії; встановленням обов`язку вчинити певні дії, у разі якщо спір виник із сімейних правовідносин (ч.ч.1-3 ст. 150 ЦПК України).

За правилами п. 10 цієї статті не допускається вжиття заходів забезпечення позову, які за змістом є тотожними задоволенню заявлених позовних вимог, якщо при цьому спір не вирішується по суті.

Вирішуючи заяву про забезпечення позову, суд першої інстанції, з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, має пересвідчитися, зокрема в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, з`ясувати обсяг позовних вимог, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Забезпечення позову має на меті недопущення дій, які можуть утруднити виконання майбутнього рішення суду чи зробити його виконання неможливим, що гарантують можливість реалізації позовних вимог у разі задоволення позову.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача для забезпечення позивачу реального та ефективного виконання судового рішення, якщо рішення буде прийняте на користь позивача, а також для попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Заходи забезпечення позову мають узгоджуватись з конкретним заходом забезпечення позову і позовними вимогами, тобто спроможність обраного заходу забезпечити фактичне виконання рішення суду у разі задоволення позову.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_2 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_1 про поділ спільного майна подружжя та визнання права власності на його частину.

Позивач зазначила, що спільним нерухомим майном є:

-земельна ділянка, площею 0,1000 га, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (кадастровий номер: :02:008:0440);

-житловий будинок, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 ;

-нежитлові будівлі, загальною площею 959,4 кв м, що складаються з: металевої будівлі складу матеріалів, загальною площею 500 кв м (А), металевої будівлі майстерні, загальною площею 418,2 кв м (Б), кам`яної адміністративної будівлі, загальною площею 33, 4 кв м (В), кам`яна будівля убиральня, загальною площею 7,8 кв м (Г), навіс (Д), що знаходяться за адресою: АДРЕСА_2 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 10);

-земельна ділянка для будівництва та обслуговування будівель торгівлі, загальною площею 0,3712 га, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 (кадастровий номер :02:001:0063) - а.с. 2-5.

Таким чином, суд першої інстанції обгрунтовано виходив із того, що позов про поділ спільного майна подружжя та визнання права власності ефективно забезпечується шляхом накладення арешту на спірне майно, що узгоджується з вимогами п. 1 ч. 1 ст. 150 ЦПК України.

Таким чином, вказаний вид забезпечення позову є співмірним із заявленими ОСОБА_2 позовними вимогами, забезпечує позивачу реальне виконання судового рішення і спроможний, у разі задоволення позову, забезпечити виконання рішення суду.

Колегія суддів не приймає до уваги доводи представника апелянта про те, що позивачка, всупереч вимог ст. 154 ЦПК України, не внесла пропозицію щодо зустрічного забезпечення, з наступних підстав.

Згідно ст. 154 ЦПК України суд може вимагати від особи, яка звернулася із заявою про забезпечення позову, забезпечити відшкодування збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову (зустрічне забезпечення).

Зустрічне забезпечення застосовується тільки у випадку забезпечення позову.

Суд зобов`язаний застосовувати зустрічне забезпечення, якщо: позивач не має зареєстрованого в установленому законом порядку місця проживання (перебування) чи місцезнаходження на території України та майна, що знаходиться на території України, в розмірі, достатньому для відшкодування можливих збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову, у випадку відмови у позові; або суду надані докази того, що майновий стан позивача або його дії щодо відчуження майна чи інші дії можуть ускладнити або зробити неможливим виконання рішення суду про відшкодування збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову, у випадку відмови у позові.

Матеріали справи не містять належних та допустимих доказів того, що майновий стан позивачки або її дії можуть ускладнити чи зробити неможливим виконання рішення суду про відшкодування збитків відповідача, що можуть бути спричинені забезпеченням позову, у випадку відмови у позові.

Згідно ч.ч. 1,5,6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Колегія суддів зазначає, що заявник апеляційної скарги не надав суду достатніх, належних і допустимих доказів існування обставин, на які він посилається як на підставу своїх заперечень проти судового рішення та доводів апеляційної скарги.

За змістом ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотримання норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданням цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог або заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів також зазначає, що Європейський суд з прав людини (далі ЄСПЛ) вказав, що п. 1 статті 6 Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод» (далі Конвенція) зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Суд апеляційної інстанції враховує положення практики ЄСПЛ про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справа «Гірвісаарі проти Фінляндії», п.32.)

Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burg and others v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no.2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про законність і обґрунтованість оскаржуваної ухвали суду, доводи апеляційної скарги її не спростовують, ухвала прийнята у відповідності до вимог матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, оскаржувану ухвалу суду - залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п.1 ч.1 ст. 374, ст.ст. 375, 381 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд,

постановив:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Ігнатьєвої Інни Петрівни залишити без задоволення.

Ухвалу Овідіопольського районного суду Одеської області від 18 жовтня 2021 року про забезпечення позову залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції України протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 13.10.2022 року

Судді Одеського апеляційного суду: С.М. Сегеда

О.С. Комлева

Т.В. Цюра