Провадження №2/522/2538/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 жовтня 2022 року м. Одеса

Приморський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді Чернявської Л.М.,

за участю секретаря судового засідання Тофан Л.Р.,

розглянувши у судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про розподіл комунальних витрат на утримання квартири,

ВСТАНОВИВ:

29 грудня 2021 року до Приморського районного суду м. Одеси надійшов позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про встановлення порядку користування житлом та нежилими приміщеннями у квартирі спільного проживання та розподіл комунальних витрат на її утримання.

В обґрунтування позову зазначено, що 17 лютого 2004 року згідно з розпорядженням № 183454 Позивач та його члени родини ОСОБА_4 , ОСОБА_3 , ОСОБА_5 отримали свідоцтво про право власності на житло, а саме трикімнатну квартиру загальною площею 65,6 кв.м., яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 та у 2004 році всі члени родини скористались своїм правом та приватизували зазначену квартиру в рівних частках на 25% кожен. 16 жовтня 2006 року мати Позивача ОСОБА_5 склала договір дарування та подарувала 25% квартири позивачу. У зв`язку з чим Позивачу стало належати 50% частки зазначеної квартири.

Як зазначає Позивач, між сторонами відсутня домовленість щодо сплати в рівних частках між власниками квартири, оскільки з 2014 року Позивач почав проживати окремо через сварки зі своєю жінкою. У зв`язку з вищевикладеним, просив розподілити оплату за комунальні послуги пропорційно від частки власності на квартиру, а саме ОСОБА_1 50%, ОСОБА_2 25%, ОСОБА_3 25% від усіх платежів на утримання квартири.

Ухвалою суду від 30 грудня 2021 року відкрито провадження по справі, встановлено загальний порядок розгляду справи.

Протокольною ухвалою суду від 21 червня 2022 року закрито підготовче провадження по справі та призначено справу до слухання по суті.

13 жовтня 2022 року від ОСОБА_1 до суду надійшла заява про залишення без розгляду частини позовних вимог. Позовні вимоги про розподіл комунальних витрат на утримання квартири підтримав та просив задовольнити. Не заперечував проти заочного розгляду справи.

Ухвалою суду від 13 жовтня 2022 року заяву ОСОБА_1 про залишення позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про встановлення порядку користування житлом та нежилими приміщеннями у квартирі спільного проживання задоволено. Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про встановлення порядку користування житлом та нежилими приміщеннями у квартирі спільного проживання залишено без розгляду.

Продовжено слухати справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про розподіл комунальних витрат на утримання квартири.

В судове засідання 13 жовтня 2022 року сторони не з`явились, сповіщались належним чином.

Відповідачі були повідомлені належним чином. Заяв чи клопотань до суду не надходило.

Відповідно до ст.280 ЦПК України, відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечував проти такого вирішення справи.

Суд, на підставі ст. 281 ЦПК України, ухвалив розглядати справу заочно.

Згідно ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Відповідно до ст.268 ЦПК України, у разі неявки всіх учасників справи в судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.

Суд, дослідивши докази, вважає що позовні вимоги не обґрунтовані та не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та не заперечується учасниками справи, 17 лютого 2004 року КЕВ міста Одеса видано Свідоцтво про право власності на житло за № НОМЕР_1 , відповідно до якого посвідчено, що квартира, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 належить на праві спільної часткової власності ОСОБА_1 та членам його сім`ї ОСОБА_4 , ОСОБА_3 , ОСОБА_5 в рівних частках.

18 березня 2004 року КП «Одеське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації об`єктів нерухомості» зареєструвала на праві приватної власності кв. АДРЕСА_2 за ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , ОСОБА_3 та ОСОБА_5 в низі № 520пр., на сторінці № 186 за № 3303, реєстраційний номер № 16192643.

16 жовтня 2006 року ОСОБА_5 подарувала ОСОБА_1 ј частки квартири під АДРЕСА_2 , що підтверджується Договором дарування від 16 жовтня 2006 року, зареєстрований в реєстрі за № 2-2960.

У зв`язку з вищевикладеним, суд дійшов висновку, що квартира АДРЕСА_2 належить на праві приватної власності:

ОСОБА_1 Ѕ частина квартири;

ОСОБА_4 ј частина квартири;

ОСОБА_3 ј частини квартири.

Як вбачається з позовної заяви, сторони, які є співвласниками квартири, самостійно не досягли згоди щодо оплати житлово-комунальних послуг, у зв`язку з чим позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом про розподіл комунальних витрат на утримання квартири.

Згідно з ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Одним зі способів захисту порушеного, оспорюваного або невизнаного цивільного права за ст.16 ЦК України є зміна правовідношення.

Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють визначені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів дається в ст.16 ЦК України. Цей перелік не є вичерпним і суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом. Однак такий спосіб має бути встановлений законом або договором.

Отже, власник порушеного права може скористатися не будь-яким, а цілком конкретним способом захисту свого права.

Згідно з положеннями ч.ч. 1, 2 ст.358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю.

Статтею 360 ЦК України передбачено, що співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов`язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов`язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов`язаннями, пов`язаними із спільним майном.

Відповідно до ст.179 ЖК України користування будинками (квартирами) державного і громадського житлового фонду, фонду житлово-будівельних кооперативів, а також приватного житлового фонду та їх утримання здійснюється з обов`язковим додержанням вимог Правил користування приміщеннями жилих будинків і прибудинковими територіями, які затверджуються Кабінетом Міністрів України.

Правовідносини з обслуговування будинку й прибудинкової території, постачання електричної та теплової енергії, водопостачання і водовідведення тощо регулюються відповідними нормативно-правовими актами і здійснюються виключно на договірних підставах.

Статтею 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначено, що житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил.

Відповідно до п.1 ч.2 ст.7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» індивідуальний споживач зобов`язаний укладати договори про надання житлово-комунальних послуг у порядку і випадках, визначених законом. Також, нормою п.2 ч.2 ст. 8 того ж Закону визначено обов`язок виконавця готувати та укладати із споживачем договори про надання комунальних послуг з визначенням відповідальності за дотримання умов їх виконання згідно з типовим договором.

Згідно зі ст.13 цього Закону залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на комунальні послуги (централізоване постачання холодної та гарячої води, водовідведення, газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо); послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньобудинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо), та інших.

Із норми ч.4 вказаної статті слідує, що з пропозицією про укладання договору про надання комунальних послуг або внесення змін до нього може звернутися будь-яка сторона, надавши письмово другій стороні проект відповідного договору (змін до нього), складений згідно з типовим договором.

Статтями 20, 21 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначені обов`язки споживача та виконавця житлово-комунальних послуг. Зокрема, обов`язком споживача є укладення договору на надання житлово-комунальних послуг, підготовленого виконавцем на основі типового договору, а також оплата житлово-комунальних послуг у строки, встановлені договором або законом, а обов`язком виконавця надання послуг своєчасно та відповідної якості згідно із законодавством та умовами договору, а також підготовка та укладення із споживачем договору про надання житлово-комунальних послуг з визначенням відповідальності за дотримання умов його виконання згідно з типовим договором.

Згідно з пунктом 2 Правил користування приміщеннями житлових будинків користування приміщеннями житлових будинків здійснюється згідно зі свідоцтвом на право власності або договором найму (оренди), а згідно з пунктом 7 - власник зобов`язаний укласти договір на надання житлово-комунальних послуг та оплачувати надані житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Згідно з пунктом 10 мешканці квартири, в яких проживає два і більше співвласники, наймачі (орендарі): мають рівні права на користування підсобними приміщеннями і обладнанням; можуть обирати відповідальну за виконання встановлених правил особу; встановлюють за узгодженням порядок використання підсобних приміщень, а також черговість їх прибирання; розподіляють за узгодженням загальні витрати на оплату житлово-комунальних та інших послуг.

У разі коли між мешканцями квартири відсутня згода щодо оплати житлово-комунальних та інших послуг плата розподіляється: за електроенергію при загальному лічильнику - пропорційно потужності побутового електричного обладнання кожного співвласника, наймача (орендаря); за газ, водопостачання та водовідведення, освітлення підсобних приміщень - за чисельністю членів сім`ї, що проживають у квартирі, та осіб, які проживають у квартирі більше ніж місяць; за послуги з централізованого опалення, утримання житлових будинків і споруд та прибудинкових територій - за встановленими тарифами відповідно до опалювальної та загальної площі приміщення, яким користується співвласник, наймач (орендар).

Як слідує з п.13 Правил, спори, що виникають під час користування приміщеннями житлових будинків, розв`язуються шляхом проведення переговорів між учасниками спору або у судовому порядку.

Таким чином, на законодавчому рівні визначено порядок та послідовність дій мешканців квартири у випадку відсутності між ними згоди щодо оплати житлово-комунальних та інших послуг.

Отже, виходячи з вищезазначених норм, враховуючи те, що сторони як співвласники спірної квартири, яка належить їм на праві спільної часткової власності, без виділу часток в натурі, можуть в добровільному порядку домовитись про порядок участі кожного з них в утриманні квартири та сплати житлово-комунальних послуг, при цьому укладається один договір на надання житлово-комунальних послуг з одним із співвласників (користувачів) за умови письмової згоди всіх інших співвласників (користувачів) про що робиться відмітка в договорі. За умови відсутності поквартирного (покімнатного) обліку та у разі коли між співвласниками квартири відсутня згода щодо оплати житлово-комунальних послуг та інших послуг плата між ними розподіляється відповідно до п.10 вищезазначених Правил.

При цьому позивач не позбавлений можливості звернутися до конкретних виконавців (суб`єктів господарювання), які надають житлово-комунальні послуги з приводу укладення з ним окремого договору на надання житлово-комунальних послуг, якщо укладення такого договору є можливим відповідно до нормативно-правових актів, що регулюють надання конкретних-житлових послуг. Так як оплата житлово-комунальних послуг здійснюється на підставі договору про надання таких послуг, то відкриття окремих особових рахунків для оплати житлово-комунальних послуг здійснюється відповідною організацією після укладення з кожним із співвласників окремого договору.

Відповідно до ст.6 ЦК України сторони є вільними в укладанні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Виходячи з вказаних положень, заявлені вимоги про розподіл комунальних витрат на утримання квартири є передчасними і безпідставними, оскільки не встановлено, що позивачем вносився проект договору та виконувалась процедура погодження його умов, в тому числі й щодо укладення договору про надання житлово-комунальних послуг та його оплату, відповідно до встановленого порядку користування квартирою.

Відповідно до змісту ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з ст.77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Відповідно до ч.1 ст.89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Однак, у матеріалах справи відсутні достатні докази того, що позивач разом з іншими співвласниками в позасудовому порядку зверталися до комунальних підприємств, з вимогою про розподіл комунальних витрат на утримання квартири та про укладення з ними окремих договорів, та при цьому надали правовстановлюючі документи, що підтверджують їх право власності на частку в даній квартирі.

В свою чергу, кожен співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної власності зобов`язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереженні спільного майна незалежно від того чи проживає він в квартирі, яка є спільною частковою власністю. Відповідно позивач та інші співвласники у разі бажання упорядкувати свої обов`язки зі сплати комунальних платежів не позбавлені можливості звернутися до підприємств, які надають комунальні послуги, особисто та надати необхідні правовстановлюючі документи для укладення відповідних договорів на погоджених сторонами умовах та відкриття окремих особових рахунків і тільки в разі виникнення спору може звернутися до суду з позовом про захист споживчих прав.

Крім того, відповідно до ст.51 ЦПК України суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача.

Тобто, саме позивач, звертаючись з позовом до суду, визначає коло відповідачів та визначає предмет та підстави позову.

Вимог до підприємств, що надають житлово-комунальні послуги позивачем не пред`явлено. В свою чергу, особові рахунки є формою внутрішнього обліку, визначаються житлово-комунальними підприємствами на власний розсуд, а тому позивачу не належить компетенція на подання позову щодо їх поділу, зміни чи встановлення за власним розсудом.

Окрім цього, встановлення належності відповідачів і обґрунтованості позову - обов`язок суду, який виконується під час розгляду справи (пункт 41 постанови Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц провадження №14-61цс18).

Позивач, заявивши вимоги про розподіл комунальних витрат на утримання квартири, клопотань про залучення до участі у справі організацій, що надають житлово-комунальні послуги та, відповідно, відкривають та ведуть особові рахунки для оплати житлово-комунальних послуг, не заявив.

Суд не може вирішити питання про права та обов`язки осіб, яких не було залучено до участі у справи, що є підставою для відмови у позові, оскільки висновки по суті позовних вимог мають бути зроблені за належного суб`єктного складу учасників справи.

Враховуючи викладене, з урахуванням того, що позивач не надав суду допустимих та достовірних доказів на підтвердження того, яким чином відповідачі порушує його, свободи чи законні інтереси, чи дійсно відповідачі ухиляється від добровільного укладання окремого договору на оплату комунальних послуг, чи звертався він до відповідних житлових організацій з питанням про поділ особового рахунку про сплату житлово-комунальних послуг, та чи укладення окремого договору на надання житлово-комунальних послуг є можливим відповідно до нормативно-правових актів, що регулюють надання конкретних житлових послуг, а тому суд приходить до висновку, що позовні вимоги не обґрунтовано належними правовими підставами.

Таким чином, з урахуванням вищевикладеного, оскільки у даному випадку позивачем не доведено наявність спору щодо розподілу комунальних витрат на утримання квартири, суд приходить до висновку, що позовні вимоги щодо розподіл комунальних витрат на утримання квартири, що надаються до квартири за адресою: АДРЕСА_1 , не підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст.12, 13, 81, 141, 258, 259, 263-265, 268, 280 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В :

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про розподіл комунальних витрат на утримання квартири - відмовити.

Рішення може бути оскаржено позивачем до Одеського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги на рішення суду протягом тридцяти днів.

Рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заява про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Повний текст рішення складено та підписано 19 жовтня 2022 року

Суддя Л. М. Чернявська