ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 жовтня 2022 року м. Чернівці

справа № 722/1003/22

Чернівецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Владичан А. І.

суддів: Одинака О.О., Перепелюк І.Б.

секретар Собчук І.Ю.

розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Сокирянського районного суду Чернівецької області від 24 серпня 2022 року (головуючий у 1-й інстанції Суський О.І.),-

В С Т А Н О В И В :

У липні 2022 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом про стягнення аліментів з ОСОБА_2 .

Свої вимоги обґрунтовувала тим, що в період з 03.06.2018 року по ІНФОРМАЦІЯ_1 проживали однією сім`єю із ОСОБА_2 . Протягом даного періоду спільного проживання у них народилась дитина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Майже рік сторони проживають окремо, а їхній малолітній син ОСОБА_3 проживає разом із матір`ю.

Посилалася на те, що з моменту припинення спільного проживання, відповідач ухиляється від утримання їхньої спільної дитини, його виховання, не піклується про його здоров`я, фізичний та духовний розвиток, хоча і за час спільного проживання, відповідач вихованням їхнього спільного сина майже не займався. Продукти харчування, одяг, лікування та інші потреби дитини забезпечувала вона за власні кошти. Після припинення фактичних сімейних відносин з відповідачем, у позивачки народилась друга дитина - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , яку відповідач не визнає та у зв`язку з цим при реєстрації при народженні дитини, прізвище, ім`я та по батькові дитини було зазначено за вказівкою матері.

_______________________________________________________________________

Провадження 22ц/822/744/22

Будь-яких доходів, крім соціальної виплати вона не отримує. Інших джерел доходу у неї та дітей немає, і так як вона здійснює постійний догляд за двома малолітніми дітьми не має можливості працювати. Відповідач є здоровий та дієздатний, інших утриманців, крім їхньої спільної дитини немає. Між сторонами не досягнуто угоди про сплату аліментів у добровільному порядку.

З урахуванням змінених позовних вимог просила суд стягувати з ОСОБА_2 на її користь аліменти на утримання малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у твердій грошовій сумі в розмірі 2500 грн, щомісячно, починаючи з дня подачі позовної заяви та до досягнення дитиною повноліття.

Рішенням Сокирянського районного суду Чернівецької області від 24 серпня 2022 року позовні вимоги задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 , на користь ОСОБА_1 , аліменти на утримання малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у твердій грошовій сумі в розмірі 2000 гривень, щомісячно, починаючи з 11.07.2022 року і до досягнення дитиною повноліття. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Рішення в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць допущено до негайного виконання.

Стягнуто з ОСОБА_2 в дохід держави судовий збір у розмірі 992,40 гривень.

Не погоджуючись із вказаним рішення суду ОСОБА_1 , подала апеляційну скаргу, посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, порушенням норм матеріального та процесуального права.

Доводи скарги мотивує тим, що суд першої інстанції, за відсутності належних доказів щодо отримання нею зокрема копії медичної довідки про проходження обов`язкових психіатричних оглядів, яка буда ймовірно додана до відзиву відповідача, не мав права брати вказаний доказ до уваги та враховувати його при прийнятті оскаржуваного рішення, тому безпідставним є врахування судом обставин щодо перебування відповідача на обліку у лікаря психіатра.

Посилається на те, що відповідач протягом тривалого часу ухиляється від утримання їхнього спільного сина, вказуючи про те, що у нього мінливі заробітки, однак не надав суду підтверджуючі докази щодо розміру таких заробітків, що свідчить про намагання відповідача приховати свої доходи.

Зазначає, що незрозумілим залишається із чого виходив суд першої інстанції при визначенні розміру аліментів, визначаючи його меншим ніж було заявлено, хоча такий розмір не є надмірним, так як відповідач не має будь-яких перешкод у пошуках роботи з достатнім рівнем заробітної плати. Судом не встановлено причин безробіття відповідача та не надано оцінку його бездіяльності щодо пошуку роботи.

В даному випадку у рішенні не вказано мотиви, якими суд керувався при винесенні рішення в частині що стосується визначеного розміру аліментів та відповідне обґрунтування таких мотивів. Оскаржуване судове рішення також не містить будь-яких мотивів щодо відсутності підстав для врахування позиції позивача, яка викладена в позовній заяві.

Просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвали нове судове рішення, задовольнивши позовні вимоги в повному обсязі.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Згідно з частиною 1 статті 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до частини 13 статті 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи викладене, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Заслухавши доповідача про суть оскаржуваного рішення, доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.

Згідно із ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Статтею 263 ЦПК України встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим, тобто ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права, на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Згідно зі ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин, тощо.

Зазначеним нормам рішення суду першої інстанції не відповідає в повному обсязі.

Відповідно до ч. 1 п. 2 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того що між сторонами не досягнуто згоди про виплату аліментів в добровільному порядку, відповідач працездатний, однак офіційно не працевлаштований, на утриманні інших осіб не має , а також часткове визнання ним позовних вимог, дійшов до висновку про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини в розмірі 2000 гривень, щомісячно, до досягнення сином повноліття.

Колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції, в частині визначення розміру стягуваних аліментів, та вважає їх неправильними та необґрунтованими.

Як вбачається із матеріалів справи, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є батьками малолітньої дитини: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , виданого 15.06.2020 року виконавчим комітетом Веренчанської сільської ради Заставнівського району Чернівецької області (а.с.5).

Згідно копії свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 виданого 19.05.2022 року Сокирянським відділом ДРАЦС у Дністровському районі Чернівецької області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Івано-Франківськ), встановлено, що позивачка є матір`ю малолітньої дитини: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , батьком якої зазначено ОСОБА_5 (а.с.6).

Згідно довідки виданої 01.07.2022 року за вих.№151 старостою Олексіївського старостинського округу Дністровського району Чернівецької області, встановлено, що позивачка ОСОБА_1 проживає за адресою: АДРЕСА_1 , разом своїм малолітнім сином ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та малолітньою донькою ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , які перебувають на її утриманні (а.с.10).

Згідно відомостей з Державного реєстру фізичних осіб платників податків про суми виплачених доходів та утримання податків, зазначено, що позивачка ОСОБА_1 , отримує соціальні виплати в розмірі 860 грн. щомісячно (а.с.12-13).

Згідно довідки, виданої 03.08.2022 року виконавчим комітетом Веренчанської сільської ради Чернівецького району Чернівецької області за вих.№958, зазначено, що відповідач ОСОБА_2 зареєстрований за адресою: с.Веренчанка Чернівецького району Чернівецької області та проживає разом із своєю матір`ю ОСОБА_6 (а.с.31).

Відповідно до довідки виданої 02.08.2022 року заступником директора Заставнівської районної філії Чернівецького обласного центру зайнятості Ганич С. за №824/2404.01-22, зазначено, що ОСОБА_2 за період часу з 01.01.2022 року по 01.08.2022 року не був зареєстрований в Заставнівській районній філії Чернівецького обласного центру зайнятості, як безробітний (а.с.32).

Судом першої інстанції встановлено, що між сторонами не досягнуто згоди про виплату аліментів у добровільному порядку. Спільна дитина сторін здорова. Відповідач працездатний, однак офіційно не працевлаштований, з нього не проводиться стягнення по іншим виконавчим документам на користь інших осіб. Доказів перебування матері відповідача на його утриманні до суду не надано.

Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Згідно з частиною сьомою статті 7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Відповідно до статі 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно зі статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Відповідно до частини третьої статі 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Згідно з частиною першою статті 184 цього Кодексу суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі.

Частиною 2 статті 182 СК України передбачено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Відповідно до п.1 ст. 18, п. 1,2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України №789Х11 від 27.02.1991 р. та набула чинності для України 27.09.1991 р., держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько(-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Стаття 5 Протоколу № 7 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачає, що кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Ця стаття не перешкоджає державам вживати таких заходів, що є необхідними в інтересах дітей.

Відповідно до принципу № 4 Декларації прав дитини - дитині мають належати права: на здорове зростання і розвиток, на належне харчування, житло, розваги і медичне обслуговування.

Аналогічні положення закріплені частиною першою ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», згідно якої батьки мають право та зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний, моральний розвиток.

Статтею 141 СК України передбачено рівність прав та обов`язків щодо дитини.

Дослідивши матеріали справи колегією суддів встановлено, що позивачка звернулася до суду з позовом про стягнення аліментів, обґрунтовуючи тим, що на її утриманні перебувають двоє малолітніх дітей, їхній з відповідачем спільний син ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_3 . В добровільному порядку відповідач допомоги на утримання сина не надає, вихованням не займається, тому просила стягувати з ОСОБА_2 аліменти на утримання сина в розмірі 2500 гривень щомісячно, до досягнення сином повноліття. Судом першої інстанції позовні вимоги задоволено частково.

Апеляційна скарга ОСОБА_1 обґрунтована тим, що відповідач матеріально спроможний сплачувати аліменти у визначеному позивачкою розмірі, оскільки доказів на спростування такого суду не надав, а судом в свою чергу не встановлено причин безробіття відповідача та не надано оцінку його бездіяльності щодо пошуку роботи.

Нормами ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Отримувати підвищений мінімальний розмір аліментів - це безумовне право, визначене законом, яке захищається в судовому порядку саме в інтересах дитини.

За вимогами частини першої статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище дитини, стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних, чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів, інші обставини, що мають істотне значення.

Колегія суддів погоджується із доводами апеляційної скарги, що при вирішенні цього спору суд першої інстанції не врахував усі істотні обставини, що могли вплинути на визначення розміру аліментів та не врахував інтереси дитини.

Визначаючи розмір аліментів у твердій грошовій сумі 2000 гривень, які підлягають стягненню з відповідача на утримання неповнолітнього сина, суд першої інстанції надав перевагу посиланням відповідача на його матеріальне становище, при цьому залишив поза увагою інтереси дитини, які мають право на достатній рівень матеріального забезпечення.

Висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 11 березня 2020 року у справі № 759/10277/18 зводяться до того, що інтереси дитини превалюють над майновим становищем платника аліментів.

Враховуючи обставини справи колегія суддів приходить до висновку, що визначений судом першої інстанції розмір аліментів 2000 гривень є недостатнім для утримання неповнолітньої дитини сторін, яка проживає разом із матір`ю.

У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яку ратифіковано постановою Верховної Ради України № 789-XII від 27 лютого 1991 року, визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Відповідно до частин першої-другої статті 27 вказаної Конвенції держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Разом з тим, колегія суддів критично відноситься щодо доводів апеляційної скарги щодо не встановлення судом причин безробіття відповідача та відсутності оцінки його бездіяльності щодо пошуку роботи, оскільки суд досліджує подані сторонами докази та встановлює факти та обставини по суті спору, для правильного вирішення справи, однак не може надавати оцінки діям чи бездіяльності особи що не стосуються предмету розгляду.

Наведені у апеляційній скарзі доводи про те, що судом першої інстанції стягнуто на користь позивача недостатній розмір аліментів, без встановлення суттєвих обставин, які свідчать про необхідність їх збільшення, є підставними, оскільки суд першої інстанції стягуючи аліменти в розмірі 2000 гривень, не врахував інтереси дитини, оскільки така сума аліментів не зможе забезпечити дитині рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального її розвитку.

При цьому колегія суддів вважає, що виходячи з закріплених частиною 9 статті 7 СК України принципів справедливості, добросовісності та розумності, такий розмір аліментів сприятиме гармонійному фізичному та духовному розвитку дитини, а платник аліментів, враховуючи встановлені судом обставини та часткове визнання позову, має можливість нести відповідні витрати.

Зважаючи на особу платника аліментів, який є працездатною, фізично здоровою особою, з урахуванням матеріального становища обох сторін, стану здоров`я платника аліментів та відсутності на його утриманні інших осіб та беручи до уваги вік дитини, колегія суддів приходить до висновку, що сума аліментів у розмірі 2500 гривень є помірною сумою, не завищеною та не заниженою, в сьогоднішніх умовах необхідною та буде відповідати життєвому рівню на даний час, і на думку суду, зможе забезпечити дитині право та гідний рівень життя, духовний та фізичний розвиток, та не буде надмірним тягарем для платника аліментів .

Такий висновок апеляційного суду узгоджується з правовою позицією, яку Верховний Суд виклав в постанові від 16 червня 2021 року у справі №643/11949/19.

Враховуючи наведене вище, рішення Сокирянського районного суду Чернівецької області від 24 серпня 2022 року ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права, а тому апеляційну скаргу на вказане рішення слід задовольнити, а рішення у частині визначення розміру аліментів на неповнолітню дитину ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 слід змінити, визначивши, що розмір стягуваних аліментів повинен становити 2500 гривень.

В решті рішення суду першої інстанції слід залишити без змін.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент сторони, що був наведений зокрема у запереченнях проти позову чи апеляції. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Керуючись ст. ст. 374, 376 ЦПК України, апеляційний суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Сокирянського районного суду Чернівецької області від 24 серпня 2022 року, змінити у частині визначення розміру аліментів, які підлягають стягненню з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Стягувати з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 по 2 500 гривень щомісячно, починаючи з 11.07.2022 року до досягнення дитиною повноліття.

В решті рішення суду залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складений 13 жовтня 2022 року

Головуючий: А.І. Владичан

Судді: О.О. Одинак

І.Б. Перепелюк