ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/6522/22 Справа № 205/7257/21 Суддя у 1-й інстанції - Басова Н. В. Суддя у 2-й інстанції - Єлізаренко І. А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 жовтня 2022 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді Єлізаренко І.А.

суддів Красвітної Т.П., Свистунової О.В.

за участю секретаря Паромової О.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 11 липня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи Орган опіки та піклування Адміністрації Новокодацького району Дніпровської міської ради, Орган опіки та піклування Лівобережної Адміністрації Дніпровської міської ради про зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И Л А:

У серпні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , треті особи Орган опіки та піклування Адміністрації Новокодацького району Дніпровської міської ради, Орган опіки та піклування Лівобережної Адміністрації Дніпровської міської ради про зобов`язання вчинити певні дії.

В обґрунтування своїх вимог ОСОБА_1 посилався на те, що рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 09 червня 2021 року визначене місце проживання малолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом з батьком ОСОБА_1 за місцем його проживання: АДРЕСА_1 . Рішення набрало сили 10 липня 2021 року. Однак, відповідач чинить йому перешкоди у налагодженні стосунків з донькою та у спілкуванні з нею, що не на користь дитині. Виховання, розвиток і відпочинок дитини обмежуються лише відвідуванням церкви. Відповідач вимагає від позивача лише матеріального забезпечення дитини. Відповідач не збирається виконувати рішення Ленінського районного суду м.Дніпропетровська від 09 червня 2021 року. На підставі викладеного ОСОБА_1 просив суд зобов`язати відповідача ОСОБА_2 передати малолітню ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , батькові ОСОБА_1 для проживання разом з ним за місцем його проживання за адресою: АДРЕСА_1 .

Рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 11 липня 2022 року відмовлено у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи Орган опіки та піклування Адміністрації Новокодацького району Дніпровської міської ради, Орган опіки та піклування Лівобережної Адміністрації Дніпровської міської ради про зобов`язання вчинити певні дії.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду від 11 липня 2022 року скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення його позовних вимог в повному обсязі, посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення суду від 11 липня 2022 року залишити без змін, посилаючись на його законність та обгрунтованість.

Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ст.ст.12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до вимог частини 1 статті 367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку суд переглядає справу за наявними і ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

За змістом статей 15 і 16 ЦК України кожна особа має право на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відповідно до частини другої статті 16 цього Кодексу способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права, визнання правочину недійсним, припинення дії, яка порушує право, відновлення становища, яке існувало до порушення, примусове виконання обов`язку в натурі, зміна правовідношення, припинення правовідношення, відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, відшкодування моральної (немайнової) шкоди, визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Суд може застосувати не встановлений законом спосіб захисту лише за наявності двох умов одночасно: по-перше, якщо дійде висновку, що жодний установлений законом спосіб захисту не є ефективним саме у спірних правовідносинах, а по-друге, якщо дійде висновку, що задоволення викладеної в позові вимоги позивача призведе до ефективного захисту його прав чи інтересів.

Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам.

Відповідно до ст. 151 СК України батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини. Батьки мають право залучати до виховання дитини інших осіб, передавати її на виховання фізичним та юридичним особам. Батьки мають право обирати форми та методи виховання, крім тих, які суперечать закону, моральним засадам суспільства.

Відповідно до статті 163 СК України батьки мають переважне право перед іншими особами на те, щоб малолітня дитина проживала з ними. Батьки мають право вимагати відібрання малолітньої дитини від будь-якої особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду. Суд може відмовити у відібранні малолітньої дитини і переданні її батькам або одному з них, якщо буде встановлено, що це суперечить її інтересам.

Судом встановлено та з матеріалів справи вбачається, ОСОБА_1 та ОСОБА_4 перебували у зареєстрованому шлюбі з 16 липня 2011 року (а.с.10).

Від шлюбу мають доньку - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 8).

Рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 23 травня 2017 року шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_4 було розірвано (а.с.137).

Судовим наказом у справі №205/1938/19, виданим Ленінським районним судом м. Дніпропетровська 01 березня 2019 року, за заявою ОСОБА_4 про видачу судового наказу за вимогою про стягнення з ОСОБА_1 аліментів на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , стягнуто щомісяця з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_3 , на користь ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 , проживаючої за адресою: АДРЕСА_4 , аліменти на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, починаючи з 27 лютого 2019 року до досягнення дитиною повноліття. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_4 судовий збір у розмірі 192,10 грн. (а.с.138).

Станом на 01 грудня 2019 року заборгованість ОСОБА_1 по сплаті аліментів складала 23 999 грн. 50 коп. (а.с. 64).

Рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 09 червня 2021 року у справі №205/4009/20 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи Управління-служба у справах дітей Новокодацької районної у місті Дніпрі ради, Служба у справах дітей Індустріальної районної у місті Дніпрі ради про відібрання дитини та визначення місця проживання дитини з батьком було частково задоволено позовні вимоги ОСОБА_1 . Визначено місце проживання малолітньої ОСОБА_3 , 2011 року народження, разом з батьком ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 . В задоволенні позову в іншій частині, відмовлено. В задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа: Орган опіки та піклування адміністрації Новокодацького району Дніпровської міської ради про визначення місця проживання малолітньої дитини разом з бабусею, встановлення опіки та призначення опікуна, відмовлено. Рішення суду набрало законної сили 10 липня 2021 року (а.с. 9-11).

Вказаним рішенням суду встановлено, мати неповнолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 - ОСОБА_4 померла ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Дитина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_5 з грудня 2015 року на теперішній час разом із бабусею ОСОБА_2 .

У довідці КЗ Дніпропетровський центр соціально-психологічної допомоги Дніпропетровської обласної ради від 13 січня 2022 року №1 зазначено, що бабуся ОСОБА_2 звернулась для проведення психологічного діагностування емоційного стану дитини ОСОБА_3 . Події в житті дитини, які пов`язані з батьком є тригером, який актуалізує травматичний досвід дівчинки. Механізм психологічного захисту включаються у відповідь на згадування психотравмуючих подій, а оскільки у ОСОБА_5 існують численні страхи, зміна місця проживання призведе до погіршення психоемоційного стану ОСОБА_5 . Задля захисту психологічного здоров`я дівчинки неможливе примушення її до спілкування з батьком. Рекомендації: дитина повинна перебувати в режимі емоційної стабільності та в безпечному середовищі, неприпустиме насильнице переміщення дитини в негармонійне для неї середовище, спілкування з батьком не повинно набувати риси психотравмуючих подій; виховний процес повинен сприяти емоційному, когнітивному, особистому розвитку дитини та допомагати набувати корисні навички для подолання труднощів у подальшому дорослому життя; задля встановлення довірливих відносин, емоційного зв`язку та формування прив`язаності батькові необхідно налагодити взаємодію з бабусею ОСОБА_2 , що сприятиме налагодженню контакту з дитиною (а.с. 60-62).

Звернувшись до суду з позовом у цій справі, ОСОБА_1 зазначав, що відповідач не збирається виконувати рішення Ленінського районного суду м.Дніпропетровська від 09 червня 2021 року, яким місце проживання дитини було визначено разом із ним. Просив суд зобов`язати відповідача передати малолітню ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , йому для проживання разом з ним за місцем його проживання за адресою: АДРЕСА_1 , посилаючись на ст. 163 СК України, як на правову підставу для задоволення його позовних вимог.

Слід зазначити, фактично підставою для звернення ОСОБА_1 до суду з цим позовом є не виконання відповідачем у добровільному порядку рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 09 червня 2021 року, яким визначено місце проживання малолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом з батьком ОСОБА_1 та цим рішенням суду було відмовлено у задоволенні його позовних вимог про відібрання дитини.

Відповідно до статті 129-1 Конституції України судове рішення є обов`язковим до виконання; держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.

Відповідно до ст.18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Відповідно до ч.1 ст. 5 Закону України Про виконавче провадження примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів.

В матеріалах справи відсутні та позивачем не надані докази на підтвердження його звернення із виконавчим листом до відповідного відділу державної виконавчої служби чи приватного виконавця щодо примусового виконання рішення Ленінського районного суду м.Дніпропетровська від 09 червня 2021 року. Доказів на підтвердження перебування на примусовому виконанні вказаного рішення суду у відповідному відділ ДВС, чи у приватного виконавця матеріали справи не місять.

Таким чином, вимоги позивача у цій справі про зобов`язання відповідача ОСОБА_2 передати малолітню ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , батькові ОСОБА_1 для проживання разом з ним, відповідно до того, як було визначено рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 09 червня 2021 року, фактично підмінюють спосіб виконання вказаного рішення суду.

Отже, суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку про відмову у задоволенні вказаних позовних вимог ОСОБА_1 у цій справі.

Доводи апеляційної скарги про наявність підстав для задоволення позовних вимог позивача у цій справі є безпідставними.

Доводи апеляційної скарги про невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, незаконності та необґрунтованості рішення суду є необґрунтованими.

Приведені в апеляційній скарзі інші доводи зводяться до тлумачення діючого законодавства, незгоди з рішенням суду, переоцінки висновків рішення суду та не спростовують правильність рішення суду першої інстанції.

Будь-яких інших доказів, що спростовують правильність рішення суду в апеляційній скарзі не наведено, тому рішення суду слід залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення. Рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 11 липня 2022 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя І.А.Єлізаренко

Судді Т.П.Красвітна

О.В.Свистунова