Справа № 126/1304/21
Провадження № 22-ц/801/1468/2022
Головуючий у суді 1-ї інстанції Гуцол В. І.
Доповідач:Панасюк О. С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 жовтня 2022 рокуСправа № 126/1304/21м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Панасюка О. С. (суддя доповідач),

суддів Берегового О. Ю., Шемети Т. М.,

з участю секретаря судового засідання Михайленко А. В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, орган опіки та піклування Бершадської міської ради, про встановлення порядку участі батька у вихованні дитини за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Бершадського районного суду Вінницької області у складі судді Гуцола В. І. від 15 червня 2022 року (повний текст рішення складено 21 червня 2022 року),

встановив:

03 червня 2021 року ОСОБА_1 звернувся в суд з цим позовом, за яким просив встановити йому такий порядок участі батька у вихованні дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 : другі та четверті вихідні кожного місяця (субота та неділя) дитина проводить з батьком; спільний відпочинок з 16 липня по 31 серпня щороку дитина проводить з батьком; необмежене спілкування з дочкою засобами телефонного, поштового, електронного та іншого засобу зв`язку, що не передбачають безпосереднього фізичного спілкування між батьком та дочкою; у разі якщо святкові дні припадають на день його побачення з дочкою або цей день передує дню побачення, або є наступним після нього, то такі дні дитина проводить з батьком; на період навчання у школі: весняні канікули (незалежно від дати їх початку та закінчення, але залежно від шкільної програми) дочка проводить з батьком; різдвяні свята (7 січня та супутні вихідні дні, пов`язані з різдвяними святами) кожного року дитина проводить з батьком; новорічні свята, починаючи з 31 грудня 2021 року по 02 січня 2022 року, з 31 грудня 2023 року по 02 січня 2024 року, з 31 грудня 2025 року по 02 січня 2026 року дитина проводить разом з батьком; в подальшому, починаючи з дванадцятирічного віку дитина самостійно обирає з ким з батьків їй святкувати новорічні свята; день народження 28 жовтня починаючи з 2021 року, а в подальшому 2023 року, 2025 року, 2027 року дитина святкує з батьком, а починаючи з дванадцятирічного віку дочка сама обирає з ким з батьків святкувати день народження; у ті дні народження, які дитина святкує з матір`ю, батько безперешкодно може привітати дитину; в день побачення батька з дочкою він має право забирати дитину з дому, дитячого садочка, школи особисто або його рідна сестра ОСОБА_4 , яка є рідною тіткою, або його мати ОСОБА_5 , яка є рідною бабою.

Вказував, що з 20 липня 2014 року по 24 листопада 2020 року перебував у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2 , у якому у них ІНФОРМАЦІЯ_2 народилась дочка ОСОБА_3 . Після розірвання шлюбу їх спільна дитина залишилась проживати з матір`ю і з того часу вони не можуть досягти згоди щодо його участі у вихованні дочки. ОСОБА_2 відмовилась укласти договір про порядок його участі у вихованні дитини.

Рішенням Бершадського районного суду Вінницької області від 15 червня 2022 року позов задоволено частково. Встановлено наступний порядок участі батька ОСОБА_1 у вихованні дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 :

- другі та четверті вихідні кожного місяця (субота та неділя) з батьком (повернути дитину не пізніше 19:00 год.) з урахуванням того, що їй потрібен відпочинок перед навчальним тижнем (за винятком попередньої домовленості);

- у літній канікулярний період по одному тижню щомісяця (з 1 по 7 число поточного місяця);

- необмежене спілкування засобами телефонного, поштового, електронного та іншого засобу зв`язку, що не передбачають безпосереднього фізичного спілкування між батьком та дочкою;

- у будь-який інший час за попередньої домовленості (в тому числі і дні народження, канікули, святкові дні та ін.).

В іншій частині позову відмовлено.

Рішення мотивоване тим, що між сторонами не досягнуто згоди щодо способів та порядку участі батька у спілкуванні з дитиною та її вихованні, а тому виходячи із рівності прав і обов`язків батьків щодо дитини, задля забезпечення найкращих інтересів дитини суд першої інстанції визначив порядок участі батька у спілкуванні з дитиною відповідно до висновку органу опіки та піклування Бершадської міської ради Вінницької області про встановлення порядку участі батька ОСОБА_1 у вихованні дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , № 01-18/3725 від 12 жовтня 2021 року.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, просив змінити рішення в резолютивній частині, задовольнивши позовні вимоги повністю у тій редакції, яка зазначена у позовній заяві.

На обґрунтування доводів апеляційної скарги посилався на ті ж обставини, що й у позовній заяві. Звертав увагу, що визначений органом опіки та піклування і судом порядок його участі у спілкуванні з дитиною не забезпечує дотримання принципу рівності прав батьків щодо дитини, не відповідає інтересам самої дитини.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах заявлених вимог та доводів апеляційної скарги апеляційний суд прийшов до висновку, що вона підлягає задоволенню частково з огляду на таке.

Частинами першою третьою статті 367 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України) передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно зі статтею 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим; законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права; судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом; при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду; обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Цим вимогам рішення суду першої інстанції відповідає не повністю.

Судом встановлено, що з 20 липня 2014 року до 24 листопада 2020 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, від якого ІНФОРМАЦІЯ_2 у них народилася дочка ОСОБА_3 .

Після розірвання шлюбу малолітня ОСОБА_3 залишився проживати з матір`ю.

Згідно з висновком органу опіки та піклування Бершадської міської ради Вінницької області про встановлення порядку участі батька ОСОБА_1 у вихованні дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , № 01-18/3725 від 12 жовтня 2021 року виконавчий комітет Бершадської міської ради, як орган опіки та піклування Бершадської міської ради Вінницької області установив такий порядок участі батька ОСОБА_1 у вихованні дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 : другі та четверті вихідні кожного місяця (субота та неділя) з батьком (повернути дитину не пізніше 19:00 год.) з урахуванням того, що їй потрібен відпочинок перед навчальним тижнем (за винятком попередньої домовленості); у літній канікулярний період по одному тижню щомісяця (з 1 по 7 число поточного місяця); необмежене спілкування засобами телефонного, поштового, електронного та іншого засобу зв`язку, що не передбачають безпосереднього фізичного спілкування між батьком та дочкою; у будь-який інший час за попередньої домовленості (в тому числі і дні народження, канікули, святкові дні та ін.).

Частиною третьою статті 51 Конституції України передбачено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Статтею 18 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Україною 27 лютого 1991 року (далі Конвенція), визначено принцип загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини, а також встановлено, що найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Частиною першою статті 3 Конвенції установлено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Згідно з статтею 9 Конвенції держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.

У статті 7 Конвенції передбачено, що кожна дитина має право знати своїх батьків і право на їх піклування.

Відповідно до статті 15 Закону України «Про охорону дитинства» дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів.

Згідно із статтею 141 Сімейного кодексу України (далі СК України) мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою.

Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Відповідно до статті 153 СК України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом.

Статтею 157 СК України встановлено, що питання виховання дитини вирішується батьками спільно.

Той з батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею.

Той з батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

Системний аналіз наведених норм матеріального права дає підстави вважати, що батько, який проживає окремо від дитини, також має право на особисте спілкування з нею, а мати не має права перешкоджати батьку спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не має негативного впливу на нормальний розвиток дитини.

Оскільки жодних доказів про те, що спілкування малолітньої ОСОБА_3 з батьком може мати негативний вплив на нормальний розвиток дитини у справі немає, то з урахуванням стосунків, які склались між сторонами і унеможливлюють самостійне визначення ними способу і порядку участі позивача у спілкуванні дитиною та її вихованні, суд першої інстанції прийшов до правильного по суті висновку, що такий порядок має бути встановлений у судовому порядку.

Разом з тим погодитись, що визначений судом першої інстанції порядком спілкування ОСОБА_1 з дочкою відповідає найкращим інтересам дитини не можна.

Відповідно до статті 159 СК України, якщо той з батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та її вихованні, зокрема ухиляється від виконання рішення органу опіки і піклування, другий з батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод.

Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування з урахуванням віку, стану здоров`я дитини, поведінки батьків, а також інших обставин, що мають істотне значення. В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи.

Згідно з частинами четвертою, п`ятою статті 19 СК України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, орган опіки та піклування подає письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

Частиною шостою статті 19 СК України передбачено, що суд може не погодитися із висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.

Орган опіки і піклування може визначити місце зустрічі батька з дитиною (за місцем проживання когось із них чи іншої особи), періодичність та тривалість їх.

Висновок органу опіки і піклування має базуватися на достовірній інформації про усі фактичні обставини, які можуть мати істотне значення та ретельному їх з`ясуванні. Такий висновок є рекомендаційним, тому суд може постановити інше рішення, ніж пропонує орган опіки та піклування.

Суд першої інстанції не дав оцінки висновку органу опіки та піклування Бершадської міської ради Вінницької області про встановлення порядку участі батька ОСОБА_1 у вихованні дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , № 01-18/3725 від 12 жовтня 2021 року, а повністю відтворив його зміст у своєму рішенні.

Визначаючи порядок проведення малолітньою ОСОБА_3 літніх канікул з батьком по сім днів щомісяця суд не врахував доводів позивача про неможливість організації за таких умов якісного спільного літнього відпочинку батька з дочкою, зокрема виїзду за межі місця проживання батька задля оздоровлення дитини, її психоемоційного та культурного розвитку тощо.

Відмовляючи у частині вимог про спільне проведення батьком з дочкою святкових днів (новорічні та різдвяні свята), а також в можливості проведення малолітньою з батьком часу протягом 7 днів в іншу пору року (весняні канікули) суд першої інстанції взагалі не мотивував своє рішення у цій частині. Не дав оцінки таким вимогам позивача з огляду на наведенні вище принципи рівності прав та обов`язків батьків щодо дитини, забезпечення найкращих інтересів дитини.

З огляду на це апеляційний суд прийшов до висновку, що найкращим інтересам дитини відповідатиме такий порядок участі ОСОБА_1 у спілкуванні та вихованні дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 :

-особисті зустрічі батька з дочкою за місцем проживання ОСОБА_1 кожного другого та четвертого тижня з 17. 00 години п`ятниці до 15. 00 години наступної неділі;

-спільного проведення відпочинку, в тому числі з виїздом за межі населеного пункту місця проживання ОСОБА_1 , протягом 30 днів влітку з 15 липня та 7 днів у період, коли дитина перебуває поза межами навчального процесу (весняні канікули);

-новорічні свята дитина з батьком проводить з 31 грудня поточного року по 02 січня наступного року, якщо його нумерація закінчується непарним числом (2023 рік, 2025 рік і т.д.), різдвяні свята (07 січня та супутні вихідні) у роки, які закінчуються на парне число.

При цьому апеляційний суд звертає увагу на те, що основною метою захисту права є його відновлення, усунення перешкод у здійсненні права, а у разі неможливості цього компенсація завданої правопорушенням шкоди.

Предметом позову є матеріально-правова вимога позивача до відповідача, а підставою посилання на належне йому право, юридичні факти, що призвели до порушення цього права, та правове обґрунтування необхідності його захисту.

Обраний спосіб захисту має безпосередньо втілювати мету, якої прагне досягти суб`єкт захисту, тобто мати наслідком повне припинення порушення його прав та охоронюваних законом інтересів.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визнається право людини на доступ до правосуддя, а відповідно до статті 13 зазначеної Конвенції на ефективний спосіб захисту прав, і це означає, що особа має право пред`явити в суді таку вимогу на захист цивільного права, яка відповідає змісту порушеного права та характеру правовідношення.

Водночас засіб захисту, що вимагається згаданою статтею повинен бути «ефективним» як у законі, так і на практиці, зокрема, у тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (пункт 75 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Афанасьєв проти України» від 05 квітня 2005 року, заява № 38722/02).

Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника.

Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів передбачений статтею 16 ЦК України.

Власник порушеного права може скористатися не будь-яким, а конкретним способом захисту свого права, який прямо визначається спеціальним законом, що регламентує конкретні цивільні правовідносини.

У частині другій статті 16 ЦК України визначено способи захисту цивільних прав та інтересів судом: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Під ефективним засобом (способом) необхідно розуміти такий, що спричиняє потрібні результати, наслідки, тобто матиме найбільший ефект по відновленню відповідних прав, свобод та інтересів на стільки, на скільки це можливо.

Право матері, батька на безперешкодне спілкування з дитиною установлено у статті 153 СК України, відповідно, додаткова констатація про заборону обмежувати таке право у судовому рішенні не впливає на обсяг прав та обов`язків сторін, а тому не може бути визнана ефективним способом захисту цивільного права.

При цьому апеляційний суд звертає увагу, на те, що обов`язковість судового рішення (пункт 9 статті 129 Конституції України, пункт 7 частини другої статті 2 ЦПК України) гарантується державою на конституційному рівні (стаття 129-1 Конституції України) та забезпечується установленою законом системою виконання судових рішень.

Так, згідно з частиною першою статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

У Розділі VIII Закону України «Про виконавче провадження» урегульовано порядок примусового виконання рішень немайнового характеру. Зокрема, стаття 64-1 цього Закону визначає порядок виконання рішень про встановлення побачення з дитиною, рішення про усунення перешкод у побаченні з дитиною, якою, зокрема встановлено, що виконання рішення про встановлення побачення з дитиною полягає у забезпеченні боржником побачень стягувача з дитиною в порядку, визначеному рішенням; державний виконавець здійснює перевірку виконання боржником цього рішення у час та місці побачення, визначених рішенням, а у разі якщо вони рішенням не визначені, то перевірка здійснюється у час та місці побачення, визначених державним виконавцем; у разі невиконання без поважних причин боржником рішення державний виконавець складає акт та виносить постанову про накладення на боржника штрафу у розмірі, визначеному частиною першою статті 75 цього Закону (частини перша третя зазначеної статті).

Очевидно, що перевірити виконання рішення про заборону чинити перешкоди у спілкуванні батька з дитиною засобами телефонного, поштового, електронного та іншого засобу зв`язку, що не передбачають безпосереднього фізичного спілкування, неможливо, а тому такий спосіб захисту прав батька не є ефективним.

Щодо вимоги про періодичне святкування дня народження малолітньої ОСОБА_3 з батьком, то апеляційний суд виходить із того, що у робочі дні, з урахуванням віддаленості місця проживання позивача від місця проживання дитини, забезпечити таке святкування без шкоди для навчального процесу не можливо. При цьому позивач не має перешкод для привітання дочки особисто безпосередньо в день народження шляхом відвідання дитини за її місцем проживання, в тому числі в навчальному закладі після закінчення навчального процесу. Організувати ж святкування дня народження дочки, в тому числі в колі своїх родичів, батько може у вихідні дні, наступні за датою дня народження дитини, визначені для їхніх побачень цим рішенням.

Також апеляційний суд звертає увагу на безпідставність позовних вимог в частині дозволу безперешкодно забирати дитину з дому / навчального закладу бабі ОСОБА_5 та тітці ОСОБА_4 , тому що права і обов`язки щодо дитини інших членів сім`ї та родичів окремо урегульовані главою 21 Розділу V СК України.

За загальним правилом право на судовий захист належить правовласнику особі, право якої порушується, не визнається або оспорюється іншою особою (частина перша статті 4 ЦПК України).

В інтересах інших осіб до суду можуть звертатись лише органи та особи імперативно визначені у законі, у передбачених законом випадках (стаття 56 ЦПК України).

ОСОБА_5 та ОСОБА_4 вимог до суду не заявляли, у встановленому процесуальним законом порядку ОСОБА_1 на представництво їх інтересів у цій справі не уповноважували.

Оскільки часткове задоволення немайнових вимог позивача не може мати кількісного вираження для визначення пропорції із заявленими позовними вимогами, як і часткове задоволення апеляційної скарги, то понесені сторонами у справі судові витрати необхідно залишити за ними.

Керуючись статтями 367, 369, 374, 376, 382, 384, 389, 390 ЦПК України апеляційний суд,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Бершадського районного суду Вінницької області від 15 червня 2022 року змінити, виклавши другий абзац його резолютивної частини у такій редакції.

Установити наступний спосіб участі батька ОСОБА_1 у вихованні дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , шляхом:

-особистих зустрічей батька з дочкою за місцем проживання ОСОБА_1 кожного другого та четвертого тижня з 17. 00 години п`ятниці до 15. 00 години наступної неділі;

-спільного проведення відпочинку, в тому числі з виїздом за межі населеного пункту місця проживання ОСОБА_1 , протягом 30 днів влітку з 15 липня та 7 днів у період, коли дитина перебуває поза межами навчального процесу (весняні канікули);

-новорічні свята дитина з батьком проводить з 31 грудня поточного року по 02 січня наступного року, якщо його нумерація закінчується непарним числом (2023 рік, 2025 рік і т.д.), різдвяні свята (07 січня та супутні вихідні) у роки, які закінчуються на парне число.

В решті рішення залишити без змін.

Судові витрати у справі залишити за сторонами.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

(Повний текст судового рішення виготовлено 14 жовтня 2022 року).

Головуючий О. С. Панасюк

Судді: О. Ю. Береговий

Т. М. Шемета