Житомирський апеляційний суд
Справа №275/469/22 Головуючий у 1-й інст. Лівочка Л. І.
Категорія 69 Доповідач Павицька Т. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 жовтня 2022 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючого Павицької Т. М.,

суддів Трояновської Г.С., Миніч Т.І.

розглянувши у письмовому провадженні без повідомлення учасників справи в м. Житомирі цивільну справу №275/469/22 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 ОСОБА_3 на ухвалу Брусилівського районного суду Житомирської області від 05 вересня 2022 року, постановлену під головуванням судді Лівочки Л.І. в смт. Брусилів,

в с т а н о в и в :

У серпні 2022 року ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом, у якому просила розірвати шлюб між нею та ОСОБА_2 , що зареєстрований 16 лютого 2010 року відділом реєстрації актів цивільного стану Брусилівського районного управління юстиції Житомирської області, актовий запис №7.

В обґрунтування позову зазначає, що 16 лютого 2010 року між нею та ОСОБА_2 було укладено шлюб, зареєстрований відділом реєстрації актів цивільного стану Брусилівського районного управління юстиції Житомирської області, актовий запис №7. Вказує, що від шлюбу у них народилося троє дітей: син - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , донька ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та донька ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . Стверджує, що протягом останніх років шлюбні відносини між нею та відповідачем погіршилися, у їхніх відносинах відсутнє порозуміння та повага, різні погляди на життя. Зазначає, що з 28.03.2022 вона разом з відповідачем не проживає. Вважає, що шлюб між нею та відповідачем є лише формальним, оскільки між ними відсутнє нормальне спілкування, продовжувати шлюбні відносини вона не бажає та з відповідачем вона не бачить свого майбутнього в сімейних відносинах. Враховуючи викладене просить шлюб, який зареєстрований 16 лютого 2010 року відділом реєстрації актів цивільного стану Брусилівського районного управління юстиції Житомирської області, актовий запис №7 розірвати.

Ухвалою Брусилівського районного суду Житомирської області від 05 вересня 2022 року подружжю ОСОБА_2 та ОСОБА_1 призначено строк для примирення шість місяців. Провадження по справі зупинено до закінчення визначеного судом шестимісячного строку для примирення сторін, до 03 березня 2023 року.

Не погоджуючись з ухвалою суду першої інстанції представник ОСОБА_1 ОСОБА_3 подала апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу суду першої інстанції скасувати, а справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

На обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що ОСОБА_1 у липні 2022 року виїхала за кордон, де проживає на даний момент з іншим чоловіком, з яким має намір будувати сімейні стосунки. Вказує, що позивачка працевлаштована, діти відвідують навчальний заклад, намір повернутися до України не має. Крім того, зазначає, що під час останнього приїзду в Україну, у березні 2022 року, відповідач ображав дітей, погрожував застосуванням фізичного насилля, а відтак подальше спільне проживання суперечить інтересам не тільки позивача, але й загрожує нормальному психологічному розвитку дітей, їх безпеці. Вважає, що при вирішенні питання про розірвання шлюбу слід уникати формалізму, оскільки такий може бути розірвано за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам одного із них чи інтересам дітей. Крім того, стверджує, що надання строку для примирення не змінить відносин, що склалися між сторонами. Зазначає, що суд першої інстанції попри небажання позивача продовжувати шлюбні відносини надав сторонам максимально можливий строк для примирення. Вважає, що визначений судом термін для примирення сторін не відповідає вимогам розумності і справедливості. Враховуючи викладене просить скасувати ухвалу Брусилівського районного суду Житомирської області від 05 вересня 2022 року про зупинення провадження у справі та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Ухвала Брусилівського районного суду Житомирської області від 05 вересня 2022 року оскаржується представником ОСОБА_1 ОСОБА_3 в частині зупинення провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, оскільки оскарження окремо від рішення суду ухвали суду в частині призначення подружжю ОСОБА_1 та ОСОБА_2 шестимісячного строку на примирення, ст. 353 ЦПК України не передбачено.

Відповідно до статті 51 Конституції України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

У п.10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» зазначено, що проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей.

Судам слід використовувати надану законом можливість відкласти розгляд справи для примирення подружжя, особливо за наявності неповнолітніх дітей.

Стаття 211 ЦПК України передбачає, що одним із завдань розгляду справи по суті визначається сприяння примиренню сторін.

У ч.7 ст.240 ЦПК України вказується на можливість суду зупинити розгляд справи і призначити подружжю строк для примирення, який не може перевищувати шести місяців, а згідно з п.4 ч.1 ст.251 ЦПК України суд зобов`язаний зупинити провадження у справі у разі надання сторонами у справі про розірвання шлюбу строку для примирення.

Тобто, у відповідності до п.4 ст.251 ЦПК України надання сторонам у справі про розірвання шлюбу строку для примирення є обов`язковою підставою зупинення провадження у справі.

З положень ст. 251 ЦПК України випливає, що в разі не зупинення провадження у справі про розірвання шлюбу у зв`язку з наданням сторонам строку для примирення, суд допустить порушення норм процесуального права, незалежно від обставин справи, оскільки зазначена норма передбачає безумовне обов`язкове зупинення провадження у справі.

Конкретний строк для примирення визначає суд.

Стаття 111 СК України передбачає, що суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечитиме моральним засадам суспільства.

При цьому, необхідно зазначити, що під заходами щодо примирення розуміється строк для примирення подружжя. Основна ціль примирення подружжя - збереження сімейних відносин і повернення необхідного балансу для нормального функціонування сім`ї. Вжиття судом заходів щодо примирення подружжя застосовується у випадку відсутності згоди одного із подружжя на розірвання шлюбу за ініціативою однієї зі сторін у формі надання сторонам спору строку на примирення, на підставі письмової заяви або усного клопотання безпосередньо під час проведення судового засідання. При визначенні строку на примирення суд заслуховує думку сторін та враховує конкретні обставини справи. Максимальний строк для примирення подружжя не має перевищувати 6 місяців.

Аналізуючи зміст апеляційної скарги представника ОСОБА_1 ОСОБА_3 на ухвалу суду про зупинення провадження у справі, колегія суддів приходить до висновку про те, що на цій підставі оскаржується ухвала в частині призначеного подружжю ОСОБА_1 та ОСОБА_2 строку для примирення, апелянт фактично не погоджується з наданням судом першої інстанції шестимісячного строку для примирення.

Слід зазначити, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з цих підстав лише в тих випадках, якщо судом першої інстанції буде надано строк для примирення, що перевищуватиме шість місяців.

Оскаржуваною ухвалою подружжю ОСОБА_1 та ОСОБА_2 надано строк для примирення шість місяців, який не перевищує шестимісячний строк, передбачений законом, а відтак з цих підстав оскаржувана ухвала не може бути визнана незаконною і не може бути скасована судом.

І оскільки надання сторонам у справі про розірвання шлюбу строку для примирення відповідно до п.1 ч.1 ст. 251 ЦПК України є обов`язковою підставою для зупинення провадження у справі, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про необхідність зупинення провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу.

Апеляційний суд вважає за необхідне зазначити, що суд першої інстанції, вирішуючи питання про надання сторонам спору строку для примирення, та зупиняючи при цьому провадження у даній цивільній справі до закінчення строку для примирення, виходив із приписів вищезазначених норм права, які регламентують дані правовідносини. Враховуючи той факт, що у сторін є неповнолітні діти, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що з метою збереження шлюбу, та в інтересах дітей сторонам необхідно надати строк на примирення, на термін, що відповідатиме вимогам розумності і справедливості.

При вирішенні питання щодо зупинення провадження у справі, суд першої інстанції дотримався положень п.4 ч.1 статті 251 ЦПК України, відповідно до якого суд зобов`язаний зупинити провадження у справі у разі надання сторонам у справі про розірвання шлюбу строку для примирення.

Крім того, у даному випадку суд першої інстанції визнав можливим примирення сторін, оскільки відповідач звернувся до суду з відповідною заявою та просив надати строк для примирення.

Відтак, доводи апеляційної скарги не спростовують правильних висновків суду першої інстанції, які достатньо мотивовані.

Надання судом строку для примирення подружжя не суперечить моральним засадам суспільства, не є примушуванням сторін до спільного проживання, втручанням у їх приватне життя, порушенням норм моралі, конституційних прав позивача та принципу добровільності шлюбу. Незгода з цим позивача про яку вона вказує в апеляційній скарзі за наявності клопотання іншого з подружжя, який бажає примирення, не є перешкодою для вжиття судом заходів примирення сторін.

Інші доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про порушення судом норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які є підставою для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі.

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Стаття 375 ЦПК України передбачає, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки оскаржувана ухвала суду постановлена з додержанням норм матеріального і процесуального права, апеляційна скарга не підлягає до задоволення.

Керуючись статтями 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Ухвалу Брусилівського районного суду Житомирської області від 05 вересня 2022 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий

Судді