Справа № 165/2849/21
Провадження № 2/165/138/22
НОВОВОЛИНСЬКИЙ МІСЬКИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ
заочне
06 жовтня 2022 року м. Нововолинськ
Нововолинський міський суд Волинської області в складі:
головуючого судді Ушакова М.М.,
з участю секретаря Лубаєвській Л.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Нововолинську цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні квартирою та вселення, -
02 вересня 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні квартирою та вселення.
Позивач вимоги обґрунтовує тим, що 30 грудня 1993 року спільно з відповідачем по даній справі, його сестрою по матері ОСОБА_3 , на підставі Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду" стали співвласниками квартири АДРЕСА_1 . Зазначає, що у грудні 2002 року в зв`язку з тяжким економічним становищем у регіоні і непогашеною судимістю, не зміг знайти роботу по місцю проживання і виїхав на заробітки в посьолок Міжрічинський, Тюменської області, Російської Федерації. Після повернення додому виявив, що за заявою його сестри його визнано безвісти відсутнім та знято з реєстрації за його основним місцем проживання з квартири, яка на 50 відсотків належить йому. Вказує, що після відновлення своїх громадянських прав як громадянина України на підставі рішення Нововолинського міського суду про скасування рішення Нововолинського міського суду від 26.08.2016, яким скасовано рішення Нововолинського міського суду від 18.01.2008, яким його було визнано безвісно відсутнім, не може мирним шляхом відновити своє право на проживання у своїй квартирі. Посилається на те, що перемовини із відповідачем зайшли у глухий кут, відповідач не дає будинкової книги щоб зареєструватись у своїй частині квартири і чисто фізично не впускає у квартиру. Тому змушений звернутись до суду за захистом своїх прав порушених прав на проживання у житловому приміщенні, що належить йому. Позивач покликається на те, що судове зобов`язання про усунення перешкод у користуванні квартирою шляхом вселення це єдиний спосіб захисту його порушених житлових прав, під вселенням позивач розуміє всі дії для вільного і законного проживання у квартирі, а саме надання згоди на реєстрацію по місцю проживання та добровільне виділення частини кімнати для облаштування спального місця, та не чинити перешкоди у доступі до квартири. Просить усунути перешкоду у користуванні квартирою та вселити за адресою: АДРЕСА_2 .
Позивач ОСОБА_1 до проведення судового засідання подав до суду письмову заяву, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить справу розглянути у його відсутності, позов задовольнити, не заперечує щодо ухвалення заочного рішення.
Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явилась з невідомих суду причин, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином.
За клопотанням відповідача розгляд справи неодноразово відкладався. До проведення судового засідання відповідач ОСОБА_2 вкотре подала до суду письмову заяву про відкладення розгляду справи, у зв`язку із проходженням медичного огляду, однак не долучила до заяви підтверджуючих доказів проходження медичного огляду. Крім того до справи залучено представника відповідача, який не з`явився на розгляд справи без поважних причин. Разом з тим до суду не подано відзив на позов, будь-яких заперечень проти позовних вимог позивача відповідачем та її представником не надано.
За таких обставин, суд вважає неявку сторони відповідача в судове засідання на розгляд справи неповажною та такою, що затягує розгляд справи та порушує права позивача, як співвласника спірної квартири.
Слід також зазначити, що Європейський Суд з прав людини у своєму рішенні від 03 квітня 2008 року у справі "Пономарьова проти України" констатував, що сторони мають вживати заходи, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.
Відповідно до ч. 1 ст.280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
З`ясувавши обставини справи, дослідивши матеріали справи в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позов підлягає до задоволення.
Із свідоцтва про право власності на квартиру (будинок) від 30.12.1993 вбачається, що позивачу ОСОБА_1 та ОСОБА_3 належить на праві спільної сумісної власності квартира, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 (а.с.6).
Судом встановлено, що рішенням Нововолинського міського суду Волинської області від 18 січня 2008 року, яке набрало законної сили 29 січня 2008 року, за заявою ОСОБА_3 ОСОБА_1 , 1972 року народження, уродженця м. Нововолинська, Волинської області визнано безвісно відсутнім (а.с.7).
Судом встановлено, що рішенням Нововолинського міського суду Волинської області від 26 серпня 2016 року, яке набрало законної сили 06 вересня 2016 року, скасовано рішення Нововолинського міського суду Волинської області від 18 січня 2008 року по справі №2-о-2/08 про визнання ОСОБА_1 , 1972 року народження, уродженця м. Нововолинська, Волинської області безвісно відсутнім (а.с.8).
Із довідки про зняття з реєстрації місця проживання №17-08/1400 від 17.03.2020 вбачається, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , знято з реєстрації за адресою: АДРЕСА_2 (а.с.9).
Із письмового звернення позивача ОСОБА_1 до ОСОБА_3 від 26.03.2021 вбачається, що ОСОБА_1 звернувся до ОСОБА_3 та просив останню дати згоду на реєстрацію його місця проживання за адресою: АДРЕСА_2 , у зв`язку з тим, що їм обом на праві спільної сумісної власності належить зазначена квартира (а.с.10).
За відомостями підрозділу УДМС України у Волинській області від 21.09.2021 встановлено, що ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 28 квітня 2020 року знята з місця реєстрації за адресою: АДРЕСА_2 , у зв`язку із зміною прізвища на ОСОБА_5 (а.с.14).
Із матеріалів справи вбачається, що відповідач ОСОБА_2 мала прізвища ОСОБА_6 та ОСОБА_7 .
Частиною першою статті 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Відповідно до ч.3 ст.12, ч.1, 5, 6 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи, і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Разом з цим, згідно ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Відповідно до ч.4 ст.82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
Приватна власність громадян охороняється законом і її захист здійснюється судом.
Предметом спору розглядуваної справи є питання захисту права спільної сумісної власності позивача на житло, яке вирішується судом в межах цивільно-правових відносин.
Як вбачається з ч.1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Відповідно до 42 Конституції України, положень Цивільного Кодексу України (статті 316, 317, 319, 321 ЦК України), ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону від 17 липня 1997 року №475/97-ВР "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2, №4, №7 та №11 до Конвенції вбачається, що зазначеними актами закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його прав. Способи захисту права власності передбачені нормами статей 16, 386, 391 ЦК, а об`єктом власності особи може бути, зокрема, житловий будинок, садиба, квартира (статті 379, 382 ЦК України).
Права власника житлового будинку квартири визначені ст.383 ЦК України та ст.150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд.
Обмеження чи втручання у право власника можливе лише на підставах, передбачених законом.
Відповідно до ч.2 ст.16 ЦК України, способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов`язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.
На думку суду, відповідно до статті 16 ЦК України захист права позивача ОСОБА_1 на безперешкодне володіння, користування та розпорядження його майном спірною квартирою має бути реалізовано судом шляхом усунення перешкод у користуванні його майном, а також шляхом вселення позивача ОСОБА_1 у квартиру - припинення дії, яка порушує право позивача (п.3 ч.2 ст.16 ЦК України).
Згідно ч.2 ст.386 ЦК України власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.
Відповідно до ст.391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.
Відповідно до ч. 1 ст. 369 Цивільного кодексу України, співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.
В судовому засіданні встановлено, що позивачу ОСОБА_1 та відповідачу ОСОБА_8 належить на праві спільної сумісної власності квартира, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , відповідач ОСОБА_2 робить неможливим проживання позивача ОСОБА_1 у даній квартирі, чинить перешкоди у розпорядженні, користуванні майном на власний розсуд, заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними.
Таким чином, позов ОСОБА_1 підлягає до задоволення, шляхом усунення йому перешкод у користуванні квартирою АДРЕСА_1 , та вселення ОСОБА_1 у квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 .
Судом встановлено, що позивачем при подачі позову до суду сплачено судовий збір у розмірі 908,00 грн., що підтверджується документально (а.с.1), який згідно ст.141 ЦПК України підлягає до стягнення з відповідача в користь позивача.
Керуючись 12, 13, 81, 82, 89, 141, 263, 264, 280, 281, 282, 354 ЦПК України, на підставі ст.ст. 316, 317, 319, 321, 369, 383, 386, 391 ЦК України, суд,-
Позов задовольнити.
Усунути ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , місце реєстрації відсутнє, фактичне місце проживання: АДРЕСА_3 )перешкоди у користуванні квартирою АДРЕСА_1 та вселити ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , місце реєстрації відсутнє, фактичне місце проживання: АДРЕСА_3 )у квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 .
Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП невідомий, остання відома адреса реєстрації: АДРЕСА_2 ) в користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , місце реєстрації відсутнє, фактичне місце проживання: АДРЕСА_3 )908 (дев`ятсот вісім) грн. 00 коп. сплаченого судового збору.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд- якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Рішення суду може бути оскаржено шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Волинського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
У разі подання апеляційної скарги, рішення набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Головуючий суддя М.М. Ушаков