Ленінський районний суд м.Полтави
Справа № 743/702/21
Провадження № 2/553/226/2022
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
04.10.2022м. Полтава
року Ленінський районний суд м. Полтави в складі:
головуючої судді - Крючко Н.І.,
при секретарі: - Компанієць А.І.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів ,-
У червні 2021 року позивач ОСОБА_3 звернувся до Ріпкинського районного суду Черкаської області з позовом до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів, в якому прохав зменшити розмір аліментів, що стягуються з нього згідно рішення Менського районного суду Чернігівської області від 27.10.2015 року ц цивільній справі № 738/1257/15-ц на користь ОСОБА_4 на утримання сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з розміру 1/3 частини усіх видів заробітку (доходу), але не менше, ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 20.08.2015 року і до досягнення дитиною повноліття на стягнення в розмірі ј частини заробітку, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня ухвалення судом рішення за даним позовом і до досягнення дитиною повноліття.
Згідно ухвали Ріпкинського районного суду Чернігівської області від 19.10.2021 року справу передано до Ленінського районного суду м. Полтави за підсудністю.
Ухвалою Ленінського районного суду м. Полтави від 22 листопада 2021 року відкрито спрощене позовне провадження, призначено справу до судового розгляду.
В судове засідання позивач ОСОБА_1 не з`явився, але надав на адресу суду заяву, в якій прохав проводити судовий розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримує в повному обсязі.
Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явилась, про причини своєї неявки суд не повідомила, хоча про день та час слухання справи була повідомлена шляхом опублікування оголошення на сайті.
Статтею 280 ЦПК України передбачено, що суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких обставин в разі якщо відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, відповідач не з`явився в судове засіданні без поважних причин або без повідомлення причини та відповідачем не було подано відзив, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Таким чином, враховуючи обставини справи та строки судового розгляду справ, суд приходить до висновку про можливість заочного розгляду даної справи.
Суд, дослідивши матеріали справи, вважає позов ОСОБА_6 є таким, що підлягає до задоволення за наступних обставин.
Статтею 13 ЦПК України визначено принцип диспозитивності цивільного судочинства, відповідно до якого суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до вимог ЦПК України, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує зокрема: чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; які правовідносини випливають зі встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.
Частиною 8 статті 279 ЦПК України визначено, що при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи.
Отже суд розглядає справу за наявними у справі доказами, які надані стороною позивача.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 є батьком ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
27 жовтня 2015 року рішенням Менського районного суду Чернігівської області стягнуто з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , аліменти на користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , на утримання дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/3 частини усіх видів заробітку (доходу0, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно починаючи з 20.08.2015 року і до досягнення дитиною поновліття ( а.с. 8-10).
Статтею 51 Конституції України та статтею 180 СК України передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
Згідно ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.
Згідно з частиною першою статті 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними або за рішенням суду.
Згідно статті 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.
Згідно з п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зізміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них.
Верховний Суд України в постанові від 05 лютого 2014 року в справі №6-143цс13 дійшов висновку, що з огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст.192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою й зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів у певній твердій грошовій сумі та навпаки).
Враховуючи зміст ст.ст.181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів.
У відповідності до ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних утриманців та інші обставини, що мають істотне значення.
У постановах Верховного Суду від 16 вересня 2020 року у справі № 565/2071/19 (провадження № 61-9460св20), від 28 травня 2021 року у справі № 715/2073/20 (провадження № 61-1031св21) викладено такий правовий висновок щодо застосування статті 192 СК України: «Статтею 192 СК України передбачено можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених у судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Аналіз цієї норми права дає підстави для висновку що підставами зміни розміру аліментів є як зміна матеріального, так і зміна сімейного стану як самостійна підстава для зменшення або збільшення розміру аліментів. При цьому такі положення закону не виключають одночасне настання обох підстав для зміни розміру аліментів: і зміни сімейного і зміни матеріального стану».
Пред`явивши вимогу про зменшення розміру стягуваних із нього на утримання дітей від першого шлюбу аліментів, єдиною по суті підставою для цього позивач визначив факт народження у нього дитини в другому шлюбі та необхідність її утримання. Однак, сам по собі факт укладення батьком дитини нового шлюбу і народження в ньому іншої дитини не є безумовними підставами для зменшення розміру аліментів, які стягуються з батька на утримання дітей від попереднього шлюбу. Стаття 192 СК України передбачає таку можливість, а не обов`язок суду.
Батьки не мають компенсувати зменшення розміру аліментів за рахунок збільшення утримання однієї дитини порівняно з іншою, що відповідає правовій позиції, висловленій Верховним Судом у постанові від 16.09.2020 у справі № 565/2071/19.
Зміна у зв`язку з такими обставинами матеріального становища платника аліментів як підстава для зменшення стягуваних аліментів повинна бути істотною в такій мірі, що прямо впливає на спроможність платника сплачувати аліменти в попередньому розмірі, унеможливлює таку сплату тощо. Ці обставини підлягають належному доказуванню.
З аналізу даних правових норм вбачається, що при вирішенні питання про зменшення розміру аліментів, слід з`ясовувати чи змінилося матеріальне становище, сімейний стан та стан здоров`я сторін, і що ця зміна впливає на змогу сплачувати аліменти у вже визначеному розмірі.
Особа, яка сплачує аліменти - платник аліментів, вправі звернутися до суду з позовом про зменшення розміру аліментів на дитину у тих випадках, коли погіршилося його матеріальне становище, сімейний стан чи стан його здоров`я або ж покращилося матеріальне становище, сімейний стан чи стан здоров`я одержувача аліментів.
При цьому суд, з урахуванням встановлених обставин і сукупності належних та допустимих доказів, при наявності підстав щодо неможливості сплачувати аліменти у вже визначеному розмірі, може вирішити питання щодо зменшення розміру аліментів.
Аналізуючи норму ст.192 СК України можна дійти до висновку, що підставами зміни розміру аліментів є як зміна матеріального, так і зміна сімейного стану, як самостійна підстава для збільшення або зменшення розміру аліментів. Зміна сімейного стану є самостійною та незалежною від зміни матеріального стану підставою для розміру аліментів.
Зміна ж сімейного стану позивача, в зв`язку тим, що на його утриманні перебувають батьки передпенсійного віку ОСОБА_7 , 1960 року народження, ОСОБА_8 , 1965 року народження, які мають дохід від власного господарства, коштів від якого вистачає лише для сплати комунальних послуг, не є безумовною підставою для зміни розміру аліментів.
При цьому, позивачем вказувалось про те, що останній не має постійного заробітку, доходу, а в разі отримання доходу , даних коштів вистачає для погашення заборгованості для аліментів.
Позивачем вказувалось про те, що в зв`язку з обсягом витрат, які він та його батьки змушені нести, що не в повній мірі дозволяє йому забезпечити належне проживання себе та батьків, тому прохав зменшити розмір стягуємих аліментів.
Всупереч вимог ст. 12, 81 ЦПК України, позивач не надав суду відомостей щодо розміру своєї заробітної плати та інших доходів, які б дозволяли суду достовірно встановити, що його матеріальний стан.
Крім того, суд вважає необґрунтованим посилання позивача на те, що він утримує батьків, оскільки відповідне судове рішення в матеріалах справи відсутнє.
Згідно матеріалів справи позивачем, не надано належних та допустимих доказів на підтвердження підстав погіршення його матеріального стану та наявність безумовних підстав у розумінні їх визначеному ст. 192 СК України для зменшення визначеного судом аліментів.
Враховуючи вище викладене, а також те, що позивачем не було надано жодних доказів про зміну його матеріального стану, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про зменшення розміру аліментів.
На підставі ст.ст.180,182,192 СК України та керуючись ст.ст.3-13, 263-265 ЦПК України, суд, -
В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів - відмовити
Апеляційна скарга на рішення суду подається до Полтавського апеляційного суду через Ленінський районний суд м.Полтави протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Суддя Ленінського районного суду м. ПолтавиН. І. Крючко