№ провадження 2/208/291/22
РІШЕННЯ

Іменем України

12 жовтня 2022 р. м. Кам`янське

Заводський районний суд м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області в складі:

Головуючого, судді - Івченко Т.П.

За участю: секретаря судового засідання Оніщук Д.Р.,

Позивача ОСОБА_1 ,

Представника відповідача Департаменту соціальної політики Кам`янської міської ради Чуйко Ж.В.,

розглянув в порядку спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні у місті Кам`янське Дніпропетровської області цивільну справу за

позовом ОСОБА_1 до Департаменту соціальної політики Кам`янської міської ради, Державної казначейської служби України «про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними діями органів місцевого самоврядування»,

встановив:

1. Позиція позивача.

ОСОБА_1 звернулася із цивільним позовом та заявила позовні вимоги до Департаменту соціальної політики Кам`янської міської ради, Державної казначейської служби України «про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними діями органів державної влади», а саме:

- стягнути з Департаменту соціальної політики Кам`янської міської ради на користь позивача за рахунок Державного бюджету України у рахунок відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної в результаті неправомірних дій органу державної влади при здійсненні ними своїх повноважень у розмірі 58958 гривень;

- стягнути з Департаменту соціальної політики Кам`янської міської ради на користь ОСОБА_1 за рахунок Державного бюджету України у рахунок відшкодування моральної шкоди, заподіяної в результаті неправомірних дій органу державної влади при здійсненні ними своїх повноважень у розмірі 50000 гривень.

ОСОБА_1 подав заяву про зміну предмету позову, підтримала позовні вимоги в редакції станом на 26 вересня 2022 року, а саме:

- стягнути з Департаменту соціальної політики Кам`янської міської ради на користь позивача за рахунок бюджету органів місцевого самоврядування у рахунок відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної в результаті неправомірних дій органу державної влади при здійсненні ними своїх повноважень у розмірі 58958 гривень;

- стягнути з Департаменту соціальної політики Кам`янської міської ради на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджету органів місцевого самоврядування у рахунок відшкодування моральної шкоди, заподіяної в результаті неправомірних дій органу державної влади при здійсненні ними своїх повноважень у розмірі 50000 гривень.

Позивачем зазначено, що вона є реабілітованою особою у відповідності до статті 1.1. Закону Російської Федерації від 18.10.1991 року №1761-1 «Про реабілітацію жертв політичних репресій», що підтверджується довідкою №7697 про реабілітацію (№1-3/7697), виданою Головним управлінням внутрішніх справ Красноярського краю (Російська Федерація) від 17.01.2001 року. Відповідно до пп.1 п.3 Розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо удосконалення процедури реабілітації жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років» від 13.03.2018 року №2325-VIII, довідки або посвідчення про реабілітацію, видані у державах - республіках колишнього Союзу PCP або державними органами Союзу PCP, є чинними на території України. Однією із підстав видачі посвідчення реабілітованого є довідки про реабілітацію, які були видані в інших країнах колишнього СРСР. Однак позивач отримала відмову відповідача, з посиланням на те, що остання є реабілітованою згідно із Законом Російської Федерації, та відповідно до статті 6 чинного Закону України право на пільги і відповідно на видачу пільгового не має.

07.06.2021 року позивач ОСОБА_1 звернулася до Дніпропетровського окружного адміністративного суду із позовом до Дніпровського Управління соціального захисту населення Департаменту соціальної політики Кам`янської міської ради, в якому з урахуванням уточненого позову підтримала позовні вимоги про визнання протиправними дії Дніпровського Управління соціального захисту населення Департаменту соціальної політики Кам`янської міської ради щодо відмови у видачі посвідчення реабілітованого ОСОБА_1 ; зобов`яння Дніпровського Управління соціального захисту населення Департаменту соціальної політики Кам`янської міської ради видати посвідчення реабілітованого ОСОБА_1 ; та зобов`язати Дніпровське Управління соціального захисту населення Департаменту соціальної політики Кам`янської міської ради призначити ОСОБА_1 пільги передбачені Закону України "Про реабілітацію жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років" 17.04.1991 року за № 962-ХІІ.

Рішенням Дніпровського окружного адміністративного суду від 17 вересня 2021 року (справа № 160/9046/21, позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково, визнано протиправними дії Департаменту соціальної політики Кам`янської міської ради щодо відмови у видачі посвідчення реабілітованого ОСОБА_1 , із зобов`язанням Департаменту соціальної політики Кам`янської міської ради видати посвідчення реабілітованого ОСОБА_1 , і призначити ОСОБА_1 пільги передбачені Закону України "Про реабілітацію жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років" 17.04.1991 року за № 962-ХІІ. В задоволенні решти позовних вимог було відмовлено.

29 жовтня 2021 року позивач ОСОБА_1 заповнила бланк-заяву в департаменті соціальної політики Кам`янської міської ради з прохання призначити та нарахувати їй соціальну матеріальну допомогу згідно розділу 18 «Змін до Порядку виконання заходів Програми соціального захисту населення міста на 2018-2022 роки, затвердженої рішенням виконавчого комітету Кам`янської міської ради від 24 липня 2019 року за № 205.

За її заявою від 29 жовтня 2021 року їй призначена і нарахована матеріальна допомога в передбаченому вище порядку, починаючи з 01 листопада 2021 року.

До цього, вона 14 травня 2018 року зверталася із заявою до Голови Кам`янської міської ради Дніпропетровської області щодо отримання посвідчення про реабілітацію українського зразка.

Згідно п. 2 Розпорядження голови Дніпропетровської обласної державної адміністрації від 18 лютого 2019 року № Р-69/0/3-19 виконавчий комітет Кам`янської міської ради своїм рішення № 205 від 24 липня 2019 року затвердив «зміни до Порядку виконання заходів Програми соціального захисту населення міста на 2018-2022» роки, в якому розділом 18 «Надання щомісячної соціальної матеріальної допомоги реабілітованим особам, визначеним у статті 1-2 Закону України «Про реабілітацію жертв реабілітованим особам, визначеним у статті 1-2 Закону України «Про реабілітацію жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років», передбачена за рішенням міської комісії щомісячна соціальна матеріальна допомога яка виплачується у грошовій формі реабілітованим особам, визначеним відповідно до Закону України «Про реабілітацію жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років», через Українське державне підприємство поштового зв`язку «Укрпошта» за місцем їх реєстрації або перераховується на особистий рахунок заявника, відкритий у відділенні банку. Підставою для призначення та виплати допомоги є посвідчення встановленого зразка, що видано відповідно до Закону України «Про реабілітацію жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1191 років».

На підставі зазначеного, позивачем ОСОБА_1 зазначено, що вона вважає що саме з липня 2019 року по жовтень 2021 року їй відповідачем повинно було нарахована та виплачена матеріальна шкода у розмірі 58958 гривень, виходячи з розрахунку: за період з липня 2019 року по грудень 2019 року, у розмірі 11707 гривень; за період січень 2020 року по грудень 2020 року 24941 гривня; за період січень 2021 року по жовтень 2021 року 22310 гривень, як не отримана допомоги згідно до рішення виконавчого комітету Кам`янської міської ради № 205 від 24 липня 2019 року.

Крім того, тривалість порушення прав позивача відповідачем, а саме в період з 14 травня 2018 року і по 17 вересня 2021 року, як дати отримання судового рішення у справі № 160/9046/21, її вік, постійні додаткові зусилля для захисту своїх прав, протиправного її обмеження у отриманні матеріальної допомоги як реабілітованою особою у відповідності до статті 1.1. Закону Російської Федерації від 18.10.1991 року №1761-1 «Про реабілітацію жертв політичних репресій», що підтверджується довідкою №7697 про реабілітацію (№1-3/7697), виданою Головним управлінням внутрішніх справ Красноярського краю (Російська Федерація) від 17.01.2001 року, є підставою для компенсації завданої їй моральної шкоди незаконними рішеннями, бездіяльністю Департаменту соціальної політики Кам`янської міської ради при здійсненні своїх повноважень внаслідок моральних страждань які ОСОБА_1 зазначала, протиправність поведінки суб`єкта владних повноважень - Департаменту соціальної політики Кам`янської міської ради.

А тому виходячи з приписів ст.ст. 22, 23, 1166, 1167, 1173, 1174 ЦК України, позивачем підтримано заявлені вимоги, які просила задовольнити у повному обсязі.

2. Позиція відповідача.

2.1. Відповідач №1 Департамент соціальної політики Кам`янської міської ради.

Відповідачем позовні вимоги заявлені ОСОБА_1 не визнанні вцілому з посиланням на відсутність підстав для відшкодування матеріальної і моральної шкоди, із заявлених позивачем підстав.

Відповідачем виконані покладені обов`язки у спосіб та порядок визначений законом. Так на час звернення станом на 2018 рік, позивач заявила про отримання посвідчення українського зразка, будучи особою яка вже мала статус реабілітованою особи у відповідності до статті 1.1. Закону Російської Федерації від 18.10.1991 року №1761-1 «Про реабілітацію жертв політичних репресій», що підтверджується довідкою №7697 про реабілітацію (№1-3/7697), виданою Головним управлінням внутрішніх справ Красноярського краю (Російська Федерація) від 17.01.2001 року, що передбачало визначення порядку видачі такого свідоцтва.

Для визначення порядку видачі таких посвідчень особам які вже визнані реабілітованими особами, потребував прийняття відповідними органами соціальної політики, на з`ясування якого Департаментом були здійсненні всі дії.

І, листом Управління соціальної політики Кам`янської міськради від 14.06.2018 року №Б-5253 позивачу повідомлено, що отримання посвідчення про реабілітацію українського зразка, буде можливе після утворення Національної комісії з реабілітації при Українському інституті національної пам`яті, створення якої передбачене п.п.2 п.3 Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо удосконалення процедури реабілітації жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років» від 13.03.2018 року №2325-VIII.

Також позивач зверталася і до інших державних органів, які розглядали заяву ОСОБА_1 , що вплинуло на строки та порядок вирішення питань заявлених позивачем.

А тому враховуючи що саме 29 жовтня 2021 року позивачка подала відповідний бланк-заяву в департаменті соціальної політики Кам`янської міської ради з прохання призначити та нарахувати їй соціальну матеріальну допомогу згідно розділу 18 «Змін до Порядку виконання заходів Програми соціального захисту населення міста на 2018-2022 роки, затвердженої рішенням виконавчого комітету Кам`янської міської ради від 24 липня 2019 року за № 205, її заява була розглянута та Департаментом призначено і нарахована соціальна матеріальна допомоги як реабілітованій особі з листопада 2021 року, тобто після подання відповідної заяви.

Тому відповідач не визнає вимоги заявлені позивачем щодо нарахування та виплати заявленої соціальної матеріальної допомоги починаючи з липня 2019 року.

Щодо моральної шкоди, то зазначені вимоги повинні бути обґрунтовані позивачем, і відповідальність за шкоду вимагає встановлення складу правопорушення, елементами якого є шкода, протиправна поведінка, причинний зв`язок між шкодою та протиправною поведінкою. Відсутність хоча б одного з цих елементів виключає відповідальність за заподіяну шкоду. Факт наявності моральної шкоди потребує доведення у встановленому законом порядку, оскільки така шкода є самостійним видом шкоди, і умовою цивільно-правової відповідальності.

А тому враховуючи, що позивачем заявлені позовні вимоги про відшкодування моральної шкоди позивач пов`язує лише посиланням на судове рішення у справі № 160/9046/21, не доводить факт наявності заявленої моральної шкоди, що є підставою для відмови у задоволені позовних вимог ОСОБА_1 ..

2.2. Відповідач № 2 Державна казначейська служба України.

Відповідачем в особі Головного управління Державної казначейської служби України в Дніпропетровській області, подано відзив на позовну заяву, за змістом якого позовні вимоги не визнані у повному обсязі.

В обґрунтування своєї позиції відповідачем зазначено, що заявляючи позовні вимоги про відшкодування матеріальної і моральної шкоди, позивачем не обґрунтовано наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіючвача, наявність причинного зв`язку між шкодою та протиправними діяннями заподіювача, вини останнього в її заподіянні.

А у разі не доведення вищезазначеного, також відсутні підстави і для відшкодування моральної шкоди.

Крім того, обраний спосіб захисту позивачем на відповідає вимогами ст. 77 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», якою визначено що у разі неправомірних дій органу місцевого самоврядування, відшкодування завданої шкоди здійснюється за рахунок їх власних коштів, а не Державним казначейством.

3. Процесуальні питання, заяви та клопотання.

29 грудня 2021 року позивач звернулася із даним позовом.

Ухвалою від 10 січня 2022 року відкрито провадження у справі за позовом ОСОБА_1 в порядку спрощеного позовного провадження.

31 травня 2022 року Департаментом соціальної політики Кам`янської міської ради подано відзив на позовну заяву.

13 червня 2022 року Головним управлінням Державної казначейської служби України у Дніпропетровській області подано відзив на позов.

12 вересня 2022 року позивачем подано заяву про зміну предмету позову.

20 вересня 2022 року позивачем подано заяву про зміну предмету позову.

26 вересня 2022 року позивачем подано заяву про зміну предмету позову.

В судовому засіданні, станом на 12 жовтня 2022 року позивачем підтримано позовні вимоги в редакції станом на 26 вересня 2022 року.

4. Фактичні обставини встановлені судом.

Позивач ОСОБА_1 є реабілітованою особою у відповідності до статті 1.1. Закону Російської Федерації від 18.10.1991 року №1761-1 «Про реабілітацію жертв політичних репресій», що підтверджується довідкою №7697 про реабілітацію (№1-3/7697), виданою Головним управлінням внутрішніх справ Красноярського краю (Російська Федерація) від 17.01.2001 року.

У зв`язку з укладенням шлюбу у подальшому позивачем було змінено прізвище на « ОСОБА_2 », а потім - на « ОСОБА_3 ».

14.05.2018 року позивач звернулася до Голови Кам`янсько міської ради Дніпропетровської області з заявою щодо отримання посвідчення про реабілітацію українського зразка.

Листом Управління соціальної політики Кам`янської міськради від 14.06.2018 року №Б-5253 позивачу повідомлено, що отримання посвідчення про реабілітацію українського зразка, буде можливе після утворення Національної комісії з реабілітації при Українському інституті національної пам`яті, створення якої передбачене п.п.2 п.3 Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо удосконалення процедури реабілітації жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років» від 13.03.2018 року №2325-VIII.

22.04.2019 року позивач звернулась до Регіональної комісії з реабілітації при Дніпропетровській обласній державній адміністрації з заявою про визнання її потерпілою від репресій, вказану заяву було перенаправлено до Національної комісії з реабілітації.

У відповіді від 10.09.2019 року №36 на заяву позивача поданої до Регіональної комісії, Національна комісія з реабілітації зазначила, що на підставі наданих позивачем документів, а саме довідки №7697 про реабілітацію (№1-3/7697), виданої Головним управлінням внутрішніх справ Красноярського краю (Російська Федерація) 17.01.2001 року, позивач під прізвищем « ОСОБА_4 » є реабілітованою у відповідності до статті 1.1. Закону Російської Федерації від 18.10.1991 року №1761-1 «Про реабілітацію жертв політичних репресій». Також Національна комісія зазначила, що будь-якої повторної або додаткової реабілітації репресованої особи, яка вже була реабілітована до набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо удосконалення процедури реабілітації жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років» від 13.03.2018 року №2325-VIII і якою отримано відповідну довідку або інший документ про реабілітацію, законодавством України не передбачено.

07.10.2019 року позивач повторно звернулась до голови Кам`янської міської ради Дніпропетровської області з заявою щодо отримання посвідчення реабілітованого українського зразка.

Листом голови Кам`янської міської ради Дніпропетровської області від 28.10.2019 р. №Б-9762 позивачу повідомлено, що на даний час на законодавчому рівні не оновлено опис зразка посвідчення реабілітованого з врахуванням змін у законодавстві. На даний час не має можливості вирішити питання видачі посвідчення реабілітованого.

У грудні 2019 року позивач звернулась зі скаргою на гарячу лінію Кабінету Міністрів України з приводу саботування видачі їй посвідчення реабілітованого. Дана скарга була направлена до Дніпропетровської обласної державної адміністрації для вжиття заходів усунення порушених прав позивача передбачених Законом України «Про реабілітацію жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років» 17.04.1991 року за № 962-ХІІ.

Проте Дніпропетровська обласна державна адміністрація перенаправила скаргу позивача до Кам`янської міської ради Дніпропетровської області.

Позивач отримала відповідь Управління культури, національностей і релігії Дніпропетровської обласної державної адміністрації від 13.01.2020 року №67/0/161-20, якою позивача проінформували, що «...згідно з рішенням діяльності міської ради від 04.10.2019 року №1554-36/VII «Про внесення змін до рішення міської ради від 29.01.2016 року №39-054/VІІ «Про структуру виконавчих органів Кам`янської міської ради VII скликання, загальної чисельності апарату міської ради та її виконавчих органів» з 15 січня 2020 року буде змінено структуру виконавчих органів міської ради та їх повноваження, в тому числі і внесено зміни до установчих документів управління соціальної політики Кам`янської міської ради, на базі якого утворюється Департамент соціальної політики Кам`янської міської ради шляхом приєднання управлінь соціального захисту населення адміністрації районів. Після утворення департаменту, який буде визначено відповідальним за питання соціального захисту реабілітованих осіб, будуть проведені відповідні заходи і запрошено позивача для отримання посвідчення.»

Позивач знову звернулась з заявою про видачу їй посвідчення реабілітованої.

Листом від 06.03.2020 року №Б-166 заступника міського голови з питань діяльності виконавчих органів міської ради Загородньою Т.Ж. позивача було проінформовано, що станом на 06.03.2020 року на засіданні комітету міської ради, яке відбулося 28 лютого поточного року, позитивно розглянуто питання стосовно виділення коштів з міського бюджету для придбання бланків посвідчень реабілітованим. Після виготовлення бланків посвідчень позивача буде запрошено до Південного управління соціального захисту населення департаменту соціальної політики міської ради.

Проте, позивача не було повідомлено про виготовлення належних бланків і не запрошено для отримання посвідчення реабілітованої.

19.05.2020 року позивач вкотре звернулась з заявою на ім`я голови Кам`янської міської ради Дніпропетровської області стосовно отримання посвідчення.

Листом від 12.06.2020 року №Б-3246 голови Кам`янської міської ради Дніпропетровської області позивача проінформували, що для вирішення питання в правовому полі, підготовлені та направлені 27.05.2020р. листи до Міністерства юстиції та Міністерства соціальної політики України.

В подальшому, Департамент соціального політики Кам`янської міської ради вкотре звернувся до Українського інституту національної пам`яті про визнання ОСОБА_5 потерпілою від репресій і повторно просив Український інститут національної пам`яті надати правову оцінку з цього питання.

У своїх роз`ясненнях від 07.12.2020 року №3245/08-09-20 Український інститут національної пам`яті зазначив, що особа вказана як «реабілітована», її статус в Україні не змінюється і вона має такі ж пільги та соціальні гарантії, як реабілітована за українським законодавством особа. Також повідомив, що Законом України від 13.03.2018 року №2325-VІІІ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо удосконалення процедури реабілітації жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років» вносились зміни в Закон України від 17.04.1991 року №962-XII «Про реабілітацію жертв політичних репресій України», тому формування статті 6 Закону «Реабілітованим громадянам відповідно до цього Закону» не означає, що право на пільги, зазначені в статті, мають лише особи, що були визнані реабілітованими після 05.05.2018.

На всі звернення позивача на ім`я голови Кам`янської міської ради щодо видачі їй посвідчення та призначення пільг передбачених Законом України «Про реабілітацію жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років» вона отримувала відмови Департаменту соціальної політики Кам`янської міської ради: від 22.10.2020 року №Б-8057, від 30.11.2020 року Б-9038, від 12.03.2021 року №Б-3890, 19.03.2021 року №Б-4191, в яких зазначено, що керуючись ст. 13 чинного Закону України позивач належить до потерпілих від репресій, яка по факту - реабілітована. Оскільки позивач реабілітована згідно із Законом Російської Федерації, то відповідно до статті 6 чинного Закону України право на пільги і відповідно на видачу пільгового посвідчення у позивача відсутнє.

Також позивач звернулась зі скаргою до Департаменту соціального захисту Дніпропетровської обласної державної адміністрації на бездіяльність Дніпровського Управління соціального захисту населення Департаменту соціальної політики Кам`янської міської ради та порушення законодавства з питань видачі їй посвідчення реабілітованої та призначення у зв`язку з цим передбачених законом пільг.

Листом Департаменту соціального захисту Дніпропетровської обласної державної адміністрації від 05.04.2021 року №Б-370 позивачу було відмовлено у вирішені зазначених питань у скарзі та направлено до управління соціального захисту населення департаменту соціальної політики Кам`янської міської ради.

Вважаючи дії щодо відмови у видачі посвідчення реабілітованої та призначення у зв`язку з цим передбачених Законом України «Про реабілітацію жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років» пільг, позивач звернулася до суду.

07.06.2021 року позивач ОСОБА_1 звернулася до Дніпропетровського окружного адміністративного суду із позовом до Дніпровського Управління соціального захисту населення Департаменту соціальної політики Кам`янської міської ради, в якому з урахуванням уточненого позову підтримала позовні вимоги про визнання протиправними дії Дніпровського Управління соціального захисту населення Департаменту соціальної політики Кам`янської міської ради щодо відмови у видачі посвідчення реабілітованого ОСОБА_1 ; зобов`яння Дніпровського Управління соціального захисту населення Департаменту соціальної політики Кам`янської міської ради видати посвідчення реабілітованого ОСОБА_1 ; та зобов`язати Дніпровське Управління соціального захисту населення Департаменту соціальної політики Кам`янської міської ради призначити ОСОБА_1 пільги передбачені Закону України "Про реабілітацію жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років" 17.04.1991 року за № 962-ХІІ.

Рішенням Дніпровського окружного адміністративного суду від 17 вересня 2021 року (справа № 160/9046/21), позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково, визнано протиправними дії Департаменту соціальної політики Кам`янської міської ради щодо відмови у видачі посвідчення реабілітованого ОСОБА_1 , із зобов`язанням Департаменту соціальної політики Кам`янської міської ради видати посвідчення реабілітованого ОСОБА_1 , і призначити ОСОБА_1 пільги передбачені Закону України "Про реабілітацію жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років" 17.04.1991 року за № 962-ХІІ. В задоволенні решти позовних вимог було відмовлено.

29 жовтня 2021 року позивач ОСОБА_1 заповнила бланк-заяву в департаменті соціальної політики Кам`янської міської ради з прохання призначити та нарахувати їй соціальну матеріальну допомогу згідно розділу 18 «Змін до Порядку виконання заходів Програми соціального захисту населення міста на 2018-2022 роки, затвердженої рішенням виконавчого комітету Кам`янської міської ради від 24 липня 2019 року за № 205.

За заявою ОСОБА_1 яку вона заповнила і подала 29 жовтня 2021 року позивачу призначена і нарахована матеріальна допомога в передбаченому вище порядку, починаючи з 01 листопада 2021 року.

Обгрунтовуючи вимоги майнового характеру, позивач посилається на п. 2 Розпорядження голови Дніпропетровської обласної державної адміністрації від 18 лютого 2019 року № Р-69/0/3-19 виконавчий комітет Кам`янської міської ради своїм рішення № 205 від 24 липня 2019 року затвердив «зміни до Порядку виконання заходів Програми соціального захисту населення міста на 2018-2022» роки, в якому розділом 18 «Надання щомісячної соціальної матеріальної допомоги реабілітованим особам, визначеним у статті 1-2 Закону України «Про реабілітацію жертв реабілітованим особам, визначеним у статті 1-2 Закону України «Про реабілітацію жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років», передбачена за рішенням міської комісії щомісячна соціальна матеріальна допомога яка виплачується у грошовій формі реабілітованим особам, визначеним відповідно до Закону України «Про реабілітацію жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років», через Українське державне підприємство поштового зв`язку «Укрпошта» за місцем їх реєстрації або перераховується на особистий рахунок заявника, відкритий у відділенні банку. Підставою для призначення та виплати допомоги є посвідчення встановленого зразка, що видано відповідно до Закону України «Про реабілітацію жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1191 років».

На підставі зазначеного, позивачем ОСОБА_1 проведено розрахунок вимоги майнового характеру за період з липня 2019 року по жовтень 2021 року на загальну суму 58958 гривень, виходячи з розрахунку: за період з липня 2019 року по грудень 2019 року, у розмірі 11707 гривень; за період січень 2020 року по грудень 2020 року 24941 гривня; за період січень 2021 року по жовтень 2021 року 22310 гривень, як не отримана допомоги згідно до рішення виконавчого комітету Кам`янської міської ради № 205 від 24 липня 2019 року.

Щодо моральної шкоди, позивачем ОСОБА_1 заявлено суму 50000 гривень, з посиланням на неправомірність дій відповідача Департаменту соціальної політики Кам`янської міської ради встановленої Рішенням Дніпровського окружного адміністративного суду від 17 вересня 2021 року (справа № 160/9046/21), мотиви таких протиправних дій, їх тривалість, повторність звернень позивача до відповідача, тривалість порушення її прав, що негативно влпинуло на її психологічний стан, негативні страждання і її приниження, ступеня вини відповідача.

5. Норми права застосовані судом.

Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень (стаття 56 Конституції України).

Відповідно до частини першої, другої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України, провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Ст. 4 ЦПК України визначає, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребування судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним зі способів захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Ст. 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності.

Статтею 22 ЦК України передбачено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Частиною 2 статті 22 ЦК України визначено що збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). 3. Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Якщо особа, яка порушила право, одержала у зв`язку з цим доходи, то розмір упущеної вигоди, що має відшкодовуватися особі, право якої порушено, не може бути меншим від доходів, одержаних особою, яка порушила право. 4. На вимогу особи, якій завдано шкоди, та відповідно до обставин справи майнова шкода може бути відшкодована і в інший спосіб, зокрема, шкода, завдана майну, може відшкодовуватися в натурі (передання речі того ж роду та тієї ж якості, полагодження пошкодженої речі тощо), якщо інше не встановлено законом.

Частинами першою та другою статті 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Положеннями частини третьої статті 23 ЦК України визначено, що моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Статтею 1166 ЦК України, визначено, що:

1. Майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

2. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

3. Шкода, завдана каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок непереборної сили, відшкодовується у випадках, встановлених законом.

4. Шкода, завдана правомірними діями, відшкодовується у випадках, встановлених цим Кодексом та іншим законом.

Загальні підстави відповідальності за завдану моральну шкоду передбачені статтею 1167 ЦК України, відповідно до якої моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями або бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Згідно до частини 1 статті 1173 ЦК України передбачено, що шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

6. Мотиви та висновки суду.

Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування та посадової або службової особи вказаних органів при здійсненні ними своїх повноважень, визначені статтями 1173 та 1174 ЦК України.

Відповідно до норм статті 1173 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

Згідно зі статтею 1174 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.

Фактично підставою для застосування такого виду відповідальності є наявність у діях особи складу цивільного правопорушення, елементами якого, з урахуванням особливостей, передбачених статтею 1174 ЦК України є шкода, протиправна поведінка та причинний зв`язок між шкодою та протиправною поведінкою. Відсутність хоча б одного з цих елементів виключає відповідальність за заподіяну шкоду.

Деліктна відповідальність за загальним правилом настає лише за наявності вини заподіювача шкоди.

Шкода - це зменшення або знищення майнових чи немайнових благ, що охороняються законом.

Протиправною - є поведінка, що не відповідає вимогам закону або договору, тягне за собою порушення майнових прав та інтересів іншої особи і спричинила заподіяння збитків.

Причинний зв`язок, як елемент цивільного правопорушення, виражає зв`язок протиправної поведінки та шкоди, що настала, при якому протиправність є причиною, а шкода - наслідком.

При цьому в деліктних правовідносинах саме на позивача покладається обов`язок довести наявність шкоди та її розмір, протиправність поведінки зaподіювача шкоди та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяною шкодою.

Як встановлено, позивачем обґрунтовується заявлення вимог майнового характеру, як вимога відшкодування матеріальної шкоди у розмірі 58958 гривень, з посиланням на Рішення Дніпровського окружного адміністративного суду від 17 вересня 2021 року (справа № 160/9046/21), в межах якого позивачем не заявлялося вимог зобов`язання Департаменту про призначення та нарахування соціальної матеріальної допомоги на підставі п. 2 Розпорядження голови Дніпропетровської обласної державної адміністрації від 18 лютого 2019 року № Р-69/0/3-19 виконавчий комітет Кам`янської міської ради своїм рішення № 205 від 24 липня 2019 року затвердив «зміни до Порядку виконання заходів Програми соціального захисту населення міста на 2018-2022» роки.

Також як встановлено судом, 29 жовтня 2021 року позивач ОСОБА_1 заповнила бланк-заяву в департаменті соціальної політики Кам`янської міської ради з прохання призначити та нарахувати їй соціальну матеріальну допомогу, затвердженої рішенням виконавчого комітету Кам`янської міської ради від 24 липня 2019 року за № 205.

Доказів заповнення бланку-заяви про призначення та нарахування позивачу ОСОБА_1 соціальної матеріальної допомоги в період до 29 жовтня 2021 року суду не надано.

При цьому судом встановлено, що до Рішення Дніпровського окружного адміністративного суду від 17 вересня 2021 року (справа № 160/9046/21), позивач ОСОБА_1 подавала заяви про видачу їй посвідчення про реабілітацію українського зразка, а саме вперше із відповідною заявою позивачка звернулася 14.05.2018 року до Голови Кам`янсько міської ради Дніпропетровської області.

Посилання позивача на те, що підставою для призначення та виплати допомоги є посвідчення встановленого зразка, що видано відповідно до Закону України «Про реабілітацію жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1191 років», не спростовує обов`язку крім наявності такого посвідчення, ще і звернення до суб`єкта владних повноважень, а в даному випадку до Департамену соціальної політики Кам`янської міської ради.

Таким чином, відповідальність за шкоду вимагає встановлення складу правопорушення, елементами якого є шкода, протиправна поведінка, причинний зв`язок між шкодою та протиправною поведінкою. Відсутність хоча б одного з цих елементів виключає відповідальність за заподіяну шкоду.

А тому, в частині позовниз вимог щодо відшкодування майнової шкоди, позовні вимоги є такими що не підлягають задоволенню, так як їх обґрунтованість не є доведеною на підставі належних та допустимих доказів в частині причинного зв`язку між заявленою майновою шкодою за період з липня 2019 року по жовтень 2021 року, та протиправністю дій Департаменту, в межах адміністративної справи № 160/9046/21, з врахуванням приписів ст.ст. 76-78 ЦПК України.

В частині позовних вимог позивача ОСОБА_1 про відшкодування моральної шкоди, в межах цивільної справи позивачем доведено наявність моральної шкоди завданої їй відповідачем Департаментом соціальної політики Кам`янської міської ради внаслідок застосування позивачем додаткових зусиль для захисту своїх інтересів, з врахуванням віку позивача, яка ІНФОРМАЦІЯ_1 , що поклало на позивача необхідність відчувати надмірні емоційні та психологічні навантаження та надмірний психологічний тягар у виді моральних страждань, відчуття приниження, з врахуванням необхідність неодноразових звернень позивача до відповідача за захистом своїх прав та інтересів, обмеження відповідачем права позивача на отримання ОСОБА_1 соціальних матеріальних виплат, протиправність у відмові в отримані посвідчення реабілітованого позивачем із зобов`язанням призначення пільг передбачених Законом України «Про реабілітацію жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років» від 17 квітня 1991 року за № 962-ХІІ, та отримання передбачених пільг.

Такий висновок прийнятий судом виходячи з наступного.

Згідно зі ст.23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

У відповідності до пункту 3 Постанови Пленуму Верховного суду України від 31.03.1995 №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Відповідно до чинного законодавства, моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Пунктом 5 вказаної Постанови визначено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.

А тому виходячи з фактичних даних встановлених судовим рішенням - Рішенням Дніпровського окружного адміністративного суду від 17 вересня 2021 року (справа № 160/9046/21), яке набрало законної сили 19 жовтня 2021 року.

Так, згідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України, - Обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

А тому, судом, в межах даної справи, не проводиться переоцінка фактичних даних , обставин та висновків встановлених в судовим рішенням, якеі набрало законної сили.

Щодо розміру заявленої моральної шкоди позивачем ОСОБА_1 для її відшкодування, судом враховується період в який позивачка вимушена була здійснювати дії на захист своїх прав та інтересів, будучи обмеженою в отриманні як посвідчення так і соціальних виплат, в передбаченому законом порядку, який обраховується періодом з 14.05.2018 року як дати подання позивачем до Голови Кам`янсько міської ради Дніпропетровської області заяви щодо отримання посвідчення про реабілітацію українського зразка, та по 19 жовтня 2021 року, тобто дати набрання законної сили Рішенням Дніпровського окружного адміністративного суду від 17 вересня 2021 року (справа № 160/9046/21), який становить близько три роки і п`ять місяців.

Судом встановлюється вік позивача ОСОБА_1 , яка є особою що має вік більш ніж 65 років.

Наслідки порушення її прав передбачених Законом України «Про реабілітацію жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років» від 17 квітня 1991 року за № 962-ХІІ, як отримання посвідки на підтвердження соціального статусу, українського зразка, та отримання соціальних виплат.

Загальні підходи до відшкодування моральної шкоди, завданої органом державної влади, були сформульовані Верховним Судом у Постанові від 10 квітня 2019 року у справі №464/3789/17.

Зокрема, Верховний Суд дійшов висновку, що адекватне відшкодування шкоди, зокрема й моральної, за порушення прав людини є одним із ефективних засобів юридичного захисту. Моральна шкода полягає у стражданні або приниженні, яких людина зазнала внаслідок протиправних дій. Страждання і приниження - емоції людини, змістом яких є біль, мука, тривога, страх, занепокоєння, стрес, розчарування, відчуття несправедливості, тривала невизначеність, інші негативні переживання. Порушення прав людини чи погане поводження із нею з боку суб`єктів владних повноважень завжди викликають негативні емоції. Проте, не всі негативні емоції досягають рівня страждання або приниження, які заподіюють моральну шкоду. Оцінка цього рівня залежить від усіх обставин справи, які свідчать про мотиви протиправних дій, їх інтенсивність, тривалість, повторюваність, фізичні або психологічні наслідки та, у деяких випадках, стать, вік та стан здоров`я потерпілого.

Виходячи з наведеного, суд приходить до висноку про наявність моральних страждань які зазнала позивачка внаслідок встановлених порушень її прав Рішенням Дніпровського окружного адміністративного суду від 17 вересня 2021 року (справа № 160/9046/21), які знайшли причинно наслідковий зв`язок, із фактичними обставинами встановленими в ході даного розгляду, що має наслідком з врахування рівня стаждання, приниження, тривалості порушення прав та часу на їх відновлення з боку Департаменту, та відсутності доведення умисності таких протиправних дій, вік особи позивача, характеру порушення її прав, обґрунтованості вимог щодо відшкодування моральної шкоди завданої позивачу Департаментом соціальної політики Кам`янської міської ради, але частково у розмірі 10000 гривень, що на думку суду є співмірним та справедливим, зважаючи на засади верховенства права, вимоги розумності, виваженості і справедливості.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржені судові рішення відповідають критерію обґрунтованості судового рішення.

7. Судові витрати.

Позивач, маючи статус реабілітованої особи, згідно до Закону України «Про реабілітацію жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років» від 17 квітня 1991 року за № 962-ХІІ, звільнена від сплати судового збору.

А тому враховуючи вимоги п. 13 ч. 2 ст. 3 Закону України «Про судовий збір», та ст. 141 ЦПК України, витрати пов`язані із розглядом справи, відносяться за рахунок Держави.

Керуючись ст.ст.1, 2, 12,ч.2 ст.13,81, 141, 174,263-265 ЦПК України, суд,-

ухвалив:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Департаменту соціальної політики Кам`янської міської ради, Державної казначейської служби України «про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними діями органів місцевого самоврядування» - задовольнити частково.

Стягнути з Департаменту соціальної політики Кам`янської міської ради, , юридична адреса проспект Василя Стуса, № 10/12 місто Кам`янське Дніпропетровської області, за рахунок бюджету органу місцевого самоврядування, на користь ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрованої за адресою АДРЕСА_1 :

- 10000 (десять тисяч) гривень 00 копійок у відшкодування моральної шкоди.

В іншій частині позовних вимог ОСОБА_1 відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом 30 днів з дня його проголошення, безпосередньо до суду апеляційної інстанції Дніпровського апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Учасники справи можуть отримати інформацію щодо даної справи в мережі Інтернет за веб-адресою сторінки на офіційному веб-порталі судової влади України - http://zv.dp.court.gov.ua.

Сторони по справі:

Позивач - ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрованої за адресою АДРЕСА_1 .

Відповідач № 1 - Департамент соціальної політики Кам`янської міської ради, , юридична адреса проспект Василя Стуса, № 10/12 місто Кам`янське Дніпропетровської області.

Відповідач № 2 Державна казначейська служба України, , м. Київ, вул. Бастіона, № 6.

Суддя Івченко Т. П.