РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 жовтня 2022 року

м. Рівне

Справа № 570/1705/21

Провадження № 22-ц/4815/1069/22

Рівненський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Шимківа С.С.,

суддів: Боймиструка С.В., Ковальчук Н.М.,

секретар судового засідання Ковальчук Л.В.,

учасники справи за первісним позовом:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач ОСОБА_2 ,

учасники справи за зустрічним позовом:

позивач ОСОБА_2 ,

відповідач ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Рівненського районного суду Рівненської області від 03 травня 2022 року (ухвалене у складі судді Красовського О.О.) у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на майно та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ майна,-

в с т а н о в и в :

У квітні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2 про визнання права власності на нерухоме майно.

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що до реєстрації шлюбу з ОСОБА_2 ним набуто у власність земельну ділянку (кадастровий номер :02:010:0610) площею 0,0773 га в с. Колоденка, Рівненського району, Рівненської області, а також незавершений будівництвом житловий будинок по АДРЕСА_1 , який розташований на зазначеній земельній ділянці. Переконаний, що оскільки це майно було придбане ним до укладення шлюбу з відповідачкою, то воно є його приватною власністю. Покликаючись на те, що відповідачка не визнає його право на ці об`єкти нерухомого майна, а також у зв`язку із втратою правовстановлюючих документів на нього, просить суд ухвалити рішення, яким визнати за ним право власності на земельну ділянку та незавершений будівництвом житловий будинок, готовність якого складає 62%.

У серпні 2021 року ОСОБА_2 заявила зустрічний позов до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя.

В обґрунтування зустрічних позовних вимог зазначає, що 18.10.2016 року між нею і ОСОБА_1 було укладено шлюб, який зареєстровано Рівненським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Рівненській області, відповідний актовий запис № 1547. За період перебування у шлюбі нею було придбано будівельні матеріали та укладено відповідні договори на виконання будівельних з метою завершення будівництва будинку по АДРЕСА_1 , що був придбаний ОСОБА_1 до шлюбу. Згідно відповіді управління ДАБІ у Рівненській області від 18.02.2019 № 1017-477-19 управлінням внесено інформацію про готовність до експлуатації об`єкта до Єдиного реєстру документів, які дають право на виконання підготовчих та будівельних робіт і засвідчують прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів. Рішенням Володимирецького районного суду Рівненської області від 08.08.2019 року у справі №569/1197/19 шлюб між нею та ОСОБА_1 розірвано. Таким чином, будівництво будинку по АДРЕСА_1 , було здійснено за період шлюбу, а тому спірний будинок є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Просила визнати право власності за кожним із колишніх подружжя на 1/2 частини будинку та припинити право спільної сумісної власності на майно.

У ході розгляду справи місцевим судом, адвокатом ОСОБА_1 було заявлено ряд клопотань, зокрема, про призначення судово-технічної, почеркознавчої експертиз та витребування інформації, у задоволені яких було відмовлено ухвалою Рівненського районного суду від 27.01.2022 року.

Рішенням Рівненського районного суду Рівненської області від 03 травня 2022 року у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на майно відмовлено.

Зустрічний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ майна задоволено частково.

Визнано за ОСОБА_2 право (особистої) приватної власності на 19 % житлового будинку, загальною площею 105,6 м. кв., який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 246, що розташований на земельній ділянці з кадастровим номером :02:010:0610, площею 0,0773 га.

Визнано за ОСОБА_1 право (особистої) приватної власності на 81% житлового будинку, загальною площею 105,6 м.кв., який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 246, що розташований на земельній ділянці з кадастровим номером :02:010:0610, площею 0,0773 га.

Припинено право спільної сумісної власності щодо зазначеного будинку.

Ухвалюючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції керувався тим, що ОСОБА_1 до укладення шлюбу придбав житловий будинок, готовність якого складала 62%. За час шлюбу будинок був завершений будівництвом, а тому 38% будинку слід вважати спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу між сторонами у рівних частинах. Таким чином, місцевий суд визначив, що загалом частка ОСОБА_1 у будинку становить: 62% (особисте майно, приватна власність) +19% (частка у майні подружжя) = 81% будинку, а ОСОБА_2 належить 19% будинку. При цьому, суд не знайшов підстав для визнання за кожним із подружжя по 50% будинку, як про це просила позивачка, оскільки вона не навела суду доказів, що за час шлюбу майно у виді будинку істотно збільшилося у вартості за рахунок спільних трудових чи грошових затрат або затрат іншого, не власника майна, з подружжя.

Не погоджуючись із рішенням місцевого суду, ОСОБА_1 оскаржив його в апеляційному порядку.

У поданій апеляційній скарзі зазначає, що у зв`язку із втратою первинних документів, які засвідчують право власності на заявлене у позові майно та не визнання цього права з боку ОСОБА_2 , то відповідно до ст. 392 ІІК України, ним, як власником майна, було пред`явлено позов про визнання права власності, оскільки це право оспорюється відповідачкою, а також у зв`язку з втратою документів, які засвідчує право власності. Покликається на рішення суду у справі про розірвання шлюбу, де встановлено, що на дату подання ОСОБА_2 позовної заяви (02.07.2019 року), остання понад 2 роки з ним не проживала та не підтримувала шлюбних відносин. Натомість, у даному позові ОСОБА_2 стверджує, що у цей період вона здійснювала добудову спірного будинку. Заперечує щодо наданих ОСОБА_2 доказів на підтвердження зустрічних вимог, зокрема, й щодо тих, якими вона підтверджує здійснення нею витрат на будівництво та вказують про готовність будинку до експлуатації та наголошує на безпідставності зустрічного позову.

Також апеляційна скарга ОСОБА_1 містить заперечення щодо ухвали Рівненського районного суду від 27.01.2022 року, яка не підлягає оскарженню окремо від рішення суду. На його переконання, місцевий суд безпідставно відмовив у задоволенні клопотань його адвоката про витребування доказів, інформації та призначення судово-технічної і почеркознавчої експертиз.

З наведених міркувань просить: скасувати ухвалу Рівненського районного суду від 27.01.2022 року про відмову у задоволенні ряду клопотань, а саме: про витребування доказів, про призначення судово-технічної експертизи, про витребування інформації та про призначення почеркознавчої експертизи та прийняти нову про їх задоволення; рішення Рівненського районного суду Рівненської області від 03.05.2022 року у справі № 570/1705/21 про відмову у задоволенні його позовних вимог і часткове задоволення зустрічного позову ОСОБА_2 - скасувати та винести нову постанову про задоволення його позову та відмову у задоволені зустрічного позову.

Перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення учасників процесу, апеляційний суд приходить до висновку про відсутність підстав для її задоволення, виходячи з наступного.

Згідно із ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Враховуючи, що ОСОБА_2 не оскаржує рішення суду першої інстанції, апеляційний суд перевіряє його законність у межах апеляційної скарги ОСОБА_1 ..

Судом встановлено, що 18.10.2016 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 було укладено шлюб, який зареєстровано Рівненським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Рівненській області, відповідний актовий запис № 1547.

Рішенням Володимирецького районного суду Рівненської області від 08.08.2019 року у справі №569/1197/19 шлюб між сторонами розірвано.

09.06.2016 року ОСОБА_1 було набуто у власність земельну ділянку (кадастровий номер :02:010:0610), площею 0,0773га, в с. Колоденка, Рівненського району, Рівненської області, цільове призначення - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), а також незавершене будівництво - житловий будинок за АДРЕСА_1 , який розташований на зазначеній земельній ділянці. Відсоток готовності будинку складав 62%.

Як вбачається з Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (а.с. 105), індексний номер витягу 158650551, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 246, житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 , є об`єктом житлової нерухомості, житловим будинком, право власності на який зареєстровано 04.03.2019 року за ОСОБА_1 на підставі, зокрема, декларації про готовність об`єкта до експлуатації, серія та номер РВ531, видане 15.02.2019 року Управлінням ДАБІ у Рівненській області.

Вчинення реєстраційних дій щодо спірного об`єкту нерухомого майна було здійснено за зверненням ОСОБА_1 , який звертаючись до державного реєстратора з заявою про реєстрацію права власності на майно подав декларацію про готовність об`єкта до експлуатації, серія та номер РВ531, видане 15.02.2019 року Управлінням ДАБІ у Рівненській області.

Таким чином, житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 , не може вважатися об`єктом незавершеного будівництва.

Протилежного ОСОБА_1 не довів.

Матеріали справи свідчать, що станом на час звернення ОСОБА_1 до суду спірний житловий будинок є об`єктом завершеного будівництва та готовий до експлуатації, право власності на який зареєстроване за ОСОБА_1 у встановленому порядку то відсутні підстави для задоволення первісного позову про визнання за останнім права власності на незавершене будівництвом майно, готовність якого складає 62%.

Відсутні підстави й для задоволення вимог первісного позивача щодо земельної ділянки (кадастровий номер :02:010:0610), на якій знаходить спірний будинок, адже останній не довів, що ним був втрачений правовстановлюючий документ на землю та не надав доказів вчинення ним дій з метою отримання його дублікату чи наявності перешкод в його видачі. Крім того, у ході розгляду справи не встановлено, що ОСОБА_2 оспорює права ОСОБА_1 щодо земельної ділянки.

Щодо зустрічного позову, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до вимог ч.3 ст.368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Частиною 2 ст. 372 ЦК України встановлено, що у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.

Статтею 60 СК України встановлено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Частиною 1 ст.61 СК України встановлено, що об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

Статтею 63 СК України встановлено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Відповідно до ч.4 ст.65 СК України договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї.

Частиною 1 ст.69 СК України встановлено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Суб`єктивне право на поділ майна, що перебуває на праві спільної сумісної власності подружжя, належить кожному з них незалежно від того, в який момент здійснюється поділ: під час шлюбу або після його розірвання. Поділ може бути здійснений як за домовленістю подружжя, так і за судовим рішенням.

Частинами 1, 2 ст.70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

За загальним правилом майно, набуте одним з подружжя до шлюбу, є його особистою приватною власністю, як і доходи, які воно приносить, тоді як спільною сумісною власністю подружжя є майно, набуте під час шлюбу.

Належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна.

Застосовуючи норму статті 60 СК України та визначаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя.

Зазначені норми закону також свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу.

Ця презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об?єкт, у тому числі в судовому порядку.

При цьому, тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 до укладення шлюбу з ОСОБА_2 придбав житловий будинок, готовність якого складала 62%.

За час шлюбу будинок був завершений будівництвом.

Таким чином 38% будинку слід вважати спільною сумісною власністю подружжя, і саме ця частина майна підлягає поділу між колишнім подружжям.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що ОСОБА_2 та ОСОБА_1 належить по 19% будинку як частка кожного з подружжя у спільній сумісній власності.

При цьому, загальна частка ОСОБА_1 у будинку становить: 62% (особисте майно, приватна власність) + 19% (частка у майні подружжя) = 81% будинку, а ОСОБА_2 належить 19% будинку.

Установивши дійсні обставини справи, суд першої інстанції дав належну оцінку зібраним доказам, правильно застосував норми матеріального права, не допустив порушень норм процесуального права, які призвели б до неправильного вирішення спору та дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні первісного позову та часткове задоволення зустрічних позовних вимог.

Наведені в апеляційній скарзі доводи є необґрунтованими, спростовуються встановленими судом обставинами справи та по своїй суті зводяться до незгоди скаржника з висновками суду.

ОСОБА_1 презумпцію спільності права власності подружжя на 38% спірного будинку не спростував.

Покликання апелянта на те, що у позовній заяві про розірвання шлюбу, яка датована 02.07.2019 року, ОСОБА_2 стверджувала, що понад 2 роки з ним не проживала та не підтримувала шлюбних відносин, не мають правового значення у даній справі, оскільки шлюб між сторонами було розірвано після реєстрації за ОСОБА_1 права власності на спірний будинок. Крім того, такі обставини судом не встановлювалися, що вбачається із мотивувальної частини рішення Володимирецького районного суду Рівненської області від 08.08.2019 року (справа №556/1197/19).

У позовній заяві, що узгоджується із наведеними в апеляційній скарзі доводами, ОСОБА_1 стверджує, що спірний будинок є незавершеним будівництвом, а реєстрація за ним права власності на нього була здійснена без його відома.

Разом з цим, декларація про готовність об`єкта до експлуатації, серія та номер РВ531, видана 15.02.2019 року Управлінням ДАБІ у Рівненській області, яка була однією з підстав для реєстрації права власності на будинок, ОСОБА_1 не оспорена. При цьому, матеріали справи не містять доказів звернення ОСОБА_1 до правоохоронних органів стосовно протиправних реєстраційних дій державного реєстратора стосовно спірного будинку.

Також колегія суддів не вбачає порушень норм процесуального права під час постановлення Рівненським районним судом ухвали від 27.01.2022 року, яка є законною та обґрунтованою.

За таких обставин, підстав для скасування оскаржуваних у справі судових рішень та задоволення поданої апеляційної скарги, виходячи з меж її доводів, апеляційний суд не вбачає, оскільки ці доводи правильності зробленого судом першої інстанції висновків не спростовують.

Керуючись ст.ст. 367, 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, Рівненський апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Рівненського районного суду Рівненської області від 03 травня 2022 року - без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне судове рішення не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.

Повний текст постанови виготовлено 20 жовтня 2022 року.

Головуючий-суддя Шимків С.С.

Судді: Боймиструк С.В.

Ковальчук Н.М.