Справа № 522/8363/22
Провадження № 2/522/4052/22
УХВАЛА

10 жовтня 2022 року м. Одеса

Суддя Приморського районного суду м. Одеси Федчишена Т. Ю., вирішуючи питання про відкриття провадження за матеріалами позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, -

ВСТАНОВИЛА:

До Приморського районного суду м. Одеси звернулася ОСОБА_1 із позовною заявою до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу.

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 01 серпня 2022 року позовну заяву залишено без руху, надано позивачу десятиденний строк з дня отримання копії ухвали для усунення недоліків поданої позовної заяви, а саме для надання суду доказів у підтвердження підсудності даної справи Приморському раонному суду м. Одеси, а саме останнього відомого зареєстрованого місця проживання або перебування відповідача, місцезнаходження майна відповідача чи постійного його заняття (роботи) на території Приморського району м. Одеси.

На виконання вимог вищевказаної ухвали суду, позивачем до суду подано заяву про усунення недоліків, в якій остання вказує, що вона на підставі свідоцтва про право на спадщину є власником квартири за адресою: АДРЕСА_1 , яка згідно з інформацією з сайту 2ГИС, знаходиться на території Приморського району м. Одеси, та перебуває за вказаною адресою. Крім того, вказувала на неправильність у запиті суду щодо її зареєстрованого місця проживання у зазначенні її анкетних даних, а саме у запиті її по-батькові значиться як " ОСОБА_3 ", тоді як правильними анкетними даними є ОСОБА_1 . Зазначила, що позов пред`явлено нею за її місцем перебування, оскільки місце проживання відповідача зареєстроване на тимчасово окупованій території України.

Дослідивши документи, подані позивачем на виконання вимог ухвали про залишення позовної заяви без руху, суд дійшов наступного висновку.

Відповідно до ч. 2 ст. 185 ЦПК України в ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.

Залишаючи позовну заяву ОСОБА_1 без руху, судом встановлено спосіб усунення виявлених недоліків поданої позовної заяви, а саме шляхом подання до суду доказів останнього відомого зареєстрованого місця проживання або перебування відповідача, місцезнаходження майна відповідача чи постійного його заняття (роботи) на території Приморського району м. Одеси, оскільки позивач зареєстрованого місця проживання чи перебування у Приморському районі міста Одеси не має, тому відсутні підстави для застосування правил ч. 2 ст. 28 ЦПК України, а отже, підсудність даного спору визначається за загальним правилом підсудності, згідно з ч. 1 ст. 27 ЦПК України.

Проте, позивачем недоліки позовної заяви не усунуто та не надано доказів у підтвердження підсудності даної справи Приморському районному суду м. Одеси, а саме доказів останнього відомого зареєстрованого місця проживання або перебування відповідача, місцезнаходження майна відповідача чи постійного його заняття (роботи) на території Приморського району м. Одеси.

Щодо доводів ОСОБА_1 про те, що вона на даний момент перебуває саме за адресою: АДРЕСА_1 , як власник, а тому дана справа згідно з ч. 2 ст. 28 ЦПК України підсудна Приморському районному суду м. Одеси, суд зазначає наступне.

За правилами ч. 2 ст. 28 ЦПК України у випадку, якщо на утриманні позивача є малолітні або неповнолітні діти, позови про розірвання шлюбу можуть пред`являтися за зареєстрованим місцем проживання чи перебування позивача або якщо він не може за станом здоров`я чи з інших поважних причин виїхати до місця проживання відповідача. Також за зареєстрованим місцем проживання чи перебування позивача або відповідача позов про розірвання шлюбу може пред`являтись за домовленістю між подружжям.

Отже, можливість застосування альтернативної підсудності справ про розірвання шлюбу, за наявності визначених обставин, пов`язана виключно із зареєстрованим місцем проживання чи перебування позивача.

Однак, як слідує з довідки № М1-33662-ф/л від 20.02.2020, виданої Департаментом надання адміністративних послуг, та доданої позивачем до позовної заяви, місце проживання ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за адресою: АДРЕСА_1 , не зареєстровано.

Крім того відповідно до інформації, наданої відділом адресно-довідкової роботи ГУ ДМС України в Одеській області на запит суду щодо доступу до персональних даних, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , документована без реєстрації по м. Одесі.

Отже, сам по собі факт перебування позивача за певною адресою без реєстрації у встановленому законом порядку свого місця проживання чи місця перебування не дає підстав для визначення підсудності даної справи Приморському районному суду м. Одеси у розумінні ч. 2 ст. 28 ЦПК України.

Щодо доводів позивача про помилковість зазначення у запиті суду щодо реєстрації її місця проживання її по-батькові як « ОСОБА_3 » замість правильного « ОСОБА_5 », то у суду є достатні підстави вважати, що ця довідка видана саме щодо позивача, оскільки відділом адресно-довідкової роботи ГУ ДМС України в Одеській області зазначено, що інформацію було надано щодо особи, яка документована ID 0.09.2021. При цьому позивачем до позовної заяви долучено копію паспорта громадянина України НОМЕР_1 , виданого 06.09.2021, на ім`я ОСОБА_1 .

Отже, доводи позивача не впливають на висновок суду про відсутність підстав для застосування положень ч. 2 ст. 28 ЦПК України.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що недоліки позовної заяви позивачем не усунуто.

Відповідно до ч. 3 ст. 185 ЦПК України якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається позивачеві.

Оскільки позивачем недоліки позовної заяви, зазначені в ухвалі суду від 01 серпня 2022 року, не усунуто та не надано доказів останнього відомого зареєстрованого місця проживання або перебування відповідача, місцезнаходження майна відповідача чи постійного його заняття (роботи) на території Приморського району м. Одеси, суд дійшов висновку, що позовна заява ОСОБА_1 підлягає поверненню позивачу.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, сформульованою, зокрема, в рішеннях від 20 травня 2010 року у справі "Пелевін проти України" (пункт 27), від 30 травня 2013 року у справі "Наталія Михайленко проти України" (пункт 31), зазначено, що право на доступ до суду не є абсолютним та може підлягати обмеженням, зокрема, щодо умов прийнятності скарг, оскільки право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання державою.

Разом з тим, суд зазначає, що ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Інтерпретація суті конструкції "суд, встановлений законом" викладена Європейським судом з прав людини (далі - ЄСПЛ, Суд) у рішенні у справі "Сокуренко і Стригун проти України". Так, ЄСПЛ наголосив, що фраза "встановленого законом" поширюється не лише на правову основу самого існування "суду", але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність.

Правова позиція ЄСПЛ у вказаній справі дозволяє виокремити дві умови відповідності критерію "суд, встановлений законом": організаційну (організація судової системи повинна регулюватися законами у їх буквальному значенні) та юрисдикційну (суд повинен діяти у спосіб та відповідно до повноважень, передбачених законом, у межах своєї компетенції).

З наведеного вище слідує, що розгляд справи судом з порушенням правил територіальної юрисдикції є порушенням права особи на справедливий суд (ч. 1 ст. 6 Конвенції) та підставою для скасування ухваленого у справі рішення (ч. 1 ст. 378 ЦПК України).

Відповідно до ч. 7 ст. 185 ЦПК України повернення позовної заяви не перешкоджає повторному зверненню із заявою до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для повернення заяви.

Керуючись ч. 3 ст. 185 ЦПК України -

УХВАЛИЛА:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу - вважати неподаною та повернути позивачу.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Ухвала суду може бути оскаржена до Одеського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня її підписання.

Суддя Т. Ю. Федчишена