Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06.10.2022 Справа №607/5265/22

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області в складі:

головуючого судді Л.М. Сливки

за участі секретаря судового засідання С.В. Крушельницької

позивача ОСОБА_1 та його представника адвоката Сампара Надії Миронівни,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду у місті Тернополі за правилами загального позовного провадження в місті Тернополі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя та визнання права власності,

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 пред`явив до суду позов до відповідачки ОСОБА_2 , у якому, з урахуванням поданої заяви про зменшення розміру позовних вимог,просить в порядку поділу спільного майна подружжя визнати за ним право власності на 1/2 частину житлового будинку АДРЕСА_1 .

В обґрунтування заявлених позовних вимог покликається на те, що з 25 червня 1983 року перебував у зареєстрованому шлюбі із відповідачкою ОСОБА_2 .. Шлюб розірвано рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 07 грудня 2010 року. За час перебування у шлюбі ними набутий житловий будинок АДРЕСА_1 , який зареєстрований на праві власності за ОСОБА_1 . Однак, незважаючи на те, що вказаний житловий будинок є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя та, відповідно до ст. 70 Сімейного кодексу України належить сторонам в рівних частках, у добровільному порядку вони не можуть досягнути згоди з приводу поділу даного майна. З цих підстав просить позов задовольнити.

Ухвалою судді Тернопільського міськрайоного суду Тернопільської області від 16 травня 2022 року відкрито провадження у вказаній цивільній справі та призначено її до розгляду за правилами загального позовного провадження, з викликом сторін.

Відзиву на позов відповідачка ОСОБА_2 до суду не подавала.

22 серпня 2022 року судом закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті, про що постановлено ухвалу суду, занесену до протоколу судового засідання.

У судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та його представник адвокат Сампара Н.М. позовні вимоги підтримали та просили задовольнити у повному обсязі, не заперечили проти заочного розгляду справи.

Відповідачка ОСОБА_2 , будучи належним чином повідомленою про дату, час та місце розгляду справи повторно у судове засідання не з`явилася, не повідомивши про причини неявки, заяв про розгляд справи за її відсутності, чи відкладення розгляду справи до суду не подавала.

За вказаних обставин суд доходить висновку, що згідно з ч. 4 ст. 223, ст. 280 ЦПК України слід ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, оскільки відповідачка була належним чином повідомленою про дату, час та місце судового засідання, повторно не з`явилася у судове засідання без повідомлення причин, не подала відзиву, а позивач не заперечив проти заочного вирішення справи.

Судом установлено:

Позивач ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_2 вступили у зареєстрований шлюб 25 червня 1983 року, про що складено актовий запис №628 Бабушкинського відділу ЗАГСу м. Дніпропетровськ від 25 червня 1983 року.

Згідно Свідоцтва на право особистої власності на житловий будинок, виданого Виконавчим комітетом Білецької сільської ради Тернопільського району Тернопільської області 06 квітня 2001 року на підставі рішення виконкому сільської ради №20 від 02 лютого 2001 року, цілий житловий будинок, який розташований по АДРЕСА_1 належить ОСОБА_1 на праві особистої власності.

Житловий будинок, який розташований по АДРЕСА_1 зареєстровано в Тернопільському районному бюро технічної інвентаризації на праві особистої власності за ОСОБА_1 та записаний в реєстрову книгу №5 сторінка №143 за реєстровим №665, що стверджується реєстровим написом Тернопільського районного госпрозрахункового бюро технічної інвентаризації від 06 квітня 2001 року. (а.с.11)

Як убачається із Експлікації до плану житлового будинку, що є додатком до технічного паспорта на житловий будинок, загальна площа житлового будинку АДРЕСА_1 , становить 240,7 кв.м., житлова площа 84,0 кв.м.

Заочним рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 07 грудня 2010 року, ухваленим у цивільній справі №2-8330/10 розірвано шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

Згідно викладених у позові обставин, у добровільному порядку сторони не можуть досягнути згоди з приводу поділу вказаного майна.

Проаналізувавши в сукупності досліджені докази, встановлені ними обставини та визначені відповідно до них правовідносини сторін, суд приходить до переконання, що позовні вимоги підлягають до задоволення.

Відповідно до ч. 3 ст. 368 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно ч. 2 ст. 372 ЦК України у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.

Статтею 60 Сімейного кодексу України встановлено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Частиною 1 ст. 61 Сімейного кодексу України встановлено, що об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

Так, судом установлено, що житловий будинок АДРЕСА_2 належать сторонам на праві спільної сумісної власності, оскільки набутий подружжям за час шлюбу.

Згідно із вимогами ст. 63 Сімейного кодексу України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Частиною першою ст. 69 Сімейного кодексу України визначено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Суб`єктивне право на поділ майна, що перебуває на праві спільної сумісної власності подружжя, належить кожному з них незалежно від того, в який момент здійснюється поділ: під час шлюбу або після його розірвання. Поділ може бути здійснений як за домовленістю подружжя, так і за судовим рішенням. В основу поділу покладається презумпція рівності часток подружжя, яка може бути спростована домовленістю подружжя або судовим рішенням.

Згідно із частиною першою ст. 70 Сімейного кодексу України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

У відповідності зі статтею 71 Сімейного кодексу України Майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Речі для професійних занять присуджуються тому з подружжя, хто використовував їх у своїй професійній діяльності. Вартість цих речей враховується при присудженні іншого майна другому з подружжя. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.

Зі змісту п.п. 23, 24 постанови Пленуму ВСУ від 21.12.2007р. № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вбачається, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу можуть бути будь-які види майна, незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї.

Відповідно до п. 30 постанови Пленуму ВСУ від 21.12.2007р. № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» рівність прав кожного із подружжя на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності (якщо інше не встановлено домовленістю між ними) та необхідність взаємної згоди подружжя на розпорядження майном, що є об`єктом права його спільної сумісної власності, передбачено ч. 1 ст. 63, ч. 1 ст. 65 СК.

Також, Пленум Верховного Суду України у постанові №11 від 21 грудня 2007 року в п.30 роз`яснив, що при вирішенні спору про поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, суд згідно з частинами 2, 3 ст.70 СК в окремих випадках може відступити від засади рівності часток подружжя, враховуючи обставини, що мають істотне значення для справи, а також інтереси неповнолітніх дітей, непрацездатних повнолітніх дітей (за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування). Рішення суду повинно містити мотиви та обґрунтування відступу від засади рівності часток подружжя у їхньому спільному майні.

Частиною 3 статті 372 ЦК України визначено, що у разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється.

Відповідно до положень ст.ст. 76, 77, 78, 80, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідачка ОСОБА_2 не надала суду жодних доказів на спростування викладених у позові обставин.

Також, судом не встановлено підстав для відступу від засади рівності часток подружжя у їхньому спільному майні.

Враховуючи вищенаведене, суд на основі всебічного, повного, об`єктивного та безпосереднього з`ясування фактичних обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, оцінивши наявні у справі докази, з`ясувавши їх достатність і взаємний зв`язок у сукупності, приходить до переконання, що позовні вимоги є підставними та підлягають до задоволення.

На підставі наведеного та керуючись статтями 4, 12, 81, 141, 259, 263, 265, 268, 273, 280-282, 354 Цивільного процесуального кодексу України, суд,

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя та визнання права власності задовольнити.

В порядку поділу спільного майна подружжя визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину житлового будинку АДРЕСА_2 .

Стягнути із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 1750 гривень судового збору.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Рішення суду може бути оскаржене позивачем у загальному порядку безпосередньо до Тернопільського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення суду складено 17 жовтня 2022 року.

Реквізити сторін:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрована адреса місця проживання АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрована адреса місця проживання АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків невідомий.

Головуючий суддяЛ. М. Сливка