Ухвала

18 жовтня 2022 року

м. Київ

справа № 759/17903/21

провадження № 61-9732ск22

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Гулейкова І. Ю. (суддя-доповідач), Погрібного С. О., Ступак О. В.,

вирішуючи питання про відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на ухвалу Святошинського районного суду міста Києва від 23 вересня 2021 року та постанову Київського апеляційного суду від 17 серпня 2022 року у справі за заявою ОСОБА_3 про визнання таким, що не підлягає виконанню судового наказу від 17 серпня 2021 року, виданого Святошинським районним судом міста Києва за заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про видачу судового наказу про стягнення аліментів,

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2021 року ОСОБА_3 звернулася до суду із заявою про визнання судового наказу № 759/17903/21 від 17 серпня 2021 року, виданого Святошинським районним судом міста Києва за заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про видачу судового наказу про стягнення аліментів, таким, що не підлягає виконанню.

Ухвалою Святошинського районного суду міста Києва від 23 вересня 2021 року, залишеною без змін постановою Київського апеляційного суду від 17 серпня 2022 року, заяву задоволено. Визнано таким, що не підлягає виконанню, судовий наказ від 12 серпня 2021 року № 759/17903/21, виданий Святошинським районним судом міста Києва про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання дитини - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі ј частини заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття.

У жовтні 2022 року представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 звернулася до Верховного Суду із касаційною скаргою на ухвалу Святошинського районного суду міста Києва від 23 вересня 2021 року та постанову Київського апеляційного суду від 17 серпня 2022 року, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить оскаржувані судові рішення скасувати.

Верховний Суд дійшов висновку, що відсутні підстави для відкриття касаційного провадження з огляду на таке.

Згідно з пунктом 8 частини другої статті 129 Конституції України основними засадами судочинства є забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Відповідно до статті 160 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) та статті 3 Закону України «Про виконавче провадження» судовий наказ є особливою формою судового рішення та одночасно виконавчим документом.

Згідно із статтею 173 ЦПК України суд може внести виправлення до судового наказу, визнати його таким, що не підлягає виконанню, або відстрочити або розстрочити виконання судового наказу в порядку, встановленому статтями 432, 435 цього Кодексу.

Відповідно до частини першої статті 432 ЦПК України суд, який видав виконавчий документ, може за заявою стягувача або боржника визнати виконавчий лист таким, що не підлягає виконанню.

Згідно з пунктом 25 частини першої статті 353 ЦПК України окремо від рішення суду можуть бути оскаржені в апеляційному порядку ухвали суду першої інстанції щодо виправлення помилки у виконавчому документі або визнання його таким, що не підлягає виконанню.

Пунктом 2 частини першої статті 389 ЦПК України передбачено, що учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку ухвали суду першої інстанції, вказані у пунктах 3, 6, 7, 15, 16, 22, 23, 27, 28, 30, 32 частини першої статті 353 цього Кодексу, після їх перегляду в апеляційному порядку.

Отже, зміст пункту 25 частини першої статті 353 та частини першої статті 389 ЦПК України, яка є спеціальною нормою процесуального права та регламентує право касаційного оскарження судових рішень, свідчить про те, що оскарження ухвал суду першої інстанції щодо визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню, після їх перегляду в апеляційному суді, у касаційному порядку не передбачено.

Згідно з пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Враховуючи наведене, оскільки ухвала Святошинського районного суду міста Києва від 23 вересня 2021 року та постанова Київського апеляційного суду від 17 серпня 2022 року не підлягають оскарженню в касаційному порядку відповідно до пункту 2 частини першої статті 389 ЦПК України, у відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити.

При цьому, вказівка у резолютивній частині постанови Київського апеляційного суду від 17 серпня 2022 року про можливість її оскарження до Верховного Суду не є підставою для відкриття касаційного провадження судом касаційної інстанції, оскільки оскаржуване судове рішення не підлягає перегляду в касаційному порядку згідно вимог ЦПК України.

Керуючись статтями 389, 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на ухвалу Святошинського районного суду міста Києва від 23 вересня 2021 року та постанову Київського апеляційного суду від 17 серпня 2022 року у справі за заявою ОСОБА_3 про визнання таким, що не підлягає виконанню судового наказу від 17 серпня 2021 року, виданого Святошинським районним судом міста Києва за заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про видачу судового наказу про стягнення аліментів відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:І. Ю. Гулейков С. О. Погрібний О. В. Ступак