печерський районний суд міста києва
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 жовтня 2022 року Печерський районний суд міста Києва в складі:

головуючого судді - Бусик О.Л.

при секретарі судових засідань - Дибі І.Б.

за участю:

позивача: ОСОБА_1

представника відповідача: Кравець Т.П.

представник третьої особи: Бєлкіна К.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві в порядку спрощеного позовного провадження в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до комунального підприємства виконавчого органу Київради «Київтеплоенерго», третя особа - Комунальний концерн «Центр комунального сервісу» Голосіївського району у місті Києві, про визнання незаконними дій, зобов`язання здійснити перерахунок, стягнення збитків, -

ВСТАНОВИВ:

05 серпня 2021 року позивач звернувся до суду із вказаним позовом.

На обґрунтування позову вказує, що він є власником квартири АДРЕСА_1 та у 2014 році між ним та КП «Київтеплоенерго» укладено договір на постачання централізованого опалення та гарячого водопостачання вказаного житлового приміщення, в якому встановлено індивідуальний прилад обліку теплової енергії.

ОСОБА_1 зазначає, що у березні 2020 року настав час повірки вказаного теплолічильника, який ним з допомогою інженера знято, а 22 березня 2020 року після проведеної повірки встановлено на місце, про що складено відповідний акт.

Позивач зауважує, що на його неодноразові телефонні звернення щодо складення акта опломбування згаданого приладу обліку, відповідач не реагував, і такий лише 02 грудня 2020 року прийнято на комерційний облік та допущено до експлуатації.

Крім того, ОСОБА_1 вказує, що він звертався до КК «Центр комунального сервісу» Голосіївського району у м. Києві про здійснення перерахунку зі сплати за користування тепловою енергією та до КП «Київтеплоенерго» про надання акта звіряння взаєморозрахунків за послуги централізованого опалення за опалювальний період 2019-2020 років, а також акта розпломбування лічильника на березень, однак відповідей не отримав.

Посилаючись на викладене, та те, що відповідачем незаконно нараховувалася плата за послуги централізованого опалення, а з отриманням субсидії у нього утворилася переплата в розмірі 6 979,35 грн, при цьому КП «Київтеплоенерго» взято неіснуючі показники лічильника, не враховано сплачених 20 листопада 2020 року 671,22 грн за постачання теплової енергії, на підставі яких встановлено наявність заборгованості станом на квітень 2021 року в розмірі 13 277,64 грн, а також незаконно збільшено тарифи на централізоване опалення замість норми в 5,6 Гкал, позивач, збільшивши позовні вимоги, просить:

визнати незаконними дії відповідача щодо нарахування йому плати за послуги централізованого опалення квартири АДРЕСА_1 ,за період із січня 2018 року по червень 2021 року та зобов`язати КП «Київтеплоенерго» в подальшому припинити їх;

зобов`язати КП «Київтеплоенерго» здійснити перерахунок зі сплати за послуги постачання централізованого опалення квартири АДРЕСА_1 ,за період із січня 2018 року по червень 2021 року;

стягнути з відповідача на його користь 7 646,57 грн на відшкодування збитків, пов`язаних з неправомірними нарахуваннями плати за послуги постачання теплової енергії з централізованого опалення квартири АДРЕСА_1 ;

визнати бездіяльність КП «Київтеплоенерго» щодо надання йому акта про опломбування теплолічильника марки Ultraheat Т150/2WR7 № 67530557DNза березень 2020 року після проведення його планової повірки та зобов`язати КП «Київтеплоенерго» надати вказаний акт;

стягнути з КП «Київтеплоенерго» на його користь 4 769,49 грн переплачених коштів внаслідок встановлення тарифу на централізоване опалення більше 5,6 Гкал, а також 671,22 грн переплачених коштів 20 листопада 2020 року.

Ухвалою судді від 20 серпня 2021 року, після усунення недоліків позовної заяви, в справі відкрито провадження та призначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін.

21 жовтня 2021 року до суду від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому останній просить у задоволенні позову відмовити, посилаючись на те, щоза КП «Київтеплоенерго» будинок АДРЕСА_2 закріплено з 01 травня 2021 року і саме з цього часу між сторонами виникли договірні відносини, до цього послуги надавалися іншим суб`єктом господарювання - ПАТ «Київенерго», правонаступником якого не єКП «Київтеплоенерго»; за наслідками звернення ОСОБА_1 складено акт взяття теплолічильника на облік; оплату в розмірі 671,22 грн враховано під час розрахунку заборгованості позивача; правомірність нарахувань підтверджується актами прийняття на облік вузла обліку від 02 грудня 2020 року (1,29 Гкал) та зняття контрольних показань від 12 липня 2021 року (1,67 Гкал), які співпадають з показанням теплолічильника, при цьому показання в наданому позивачем акті від 22 березня 2020 року збігаються із показаннями, знятими представником відповідача в акті від 12 липня 2021 року (1,67 Гкал), тобто не змінилися, що свідчить про неспоживання ОСОБА_1 в цей період теплової енергії;у лютому, квітні, травні та липні 2021 року скориговано планові нарахування позивачу; підтвердження наявності в діях відповідача складу цивільного правопорушення відсутні; ОСОБА_1 обрано не ефективний спосіб захисту.

Ухвалою суду від 09 грудня 2021 року клопотання позивача про витребування доказів задоволено частково та витребувано документи.

14 лютого 2022 року до суду надійшли письмові пояснення представника відповідача, в яких зазначено, що один примірник акта від 02 грудня 2020 року, складеного в присутності ОСОБА_3 наявний у нього; після повірки приладу обліку позивача зафіксовано показник 1,29 Гкал і проведено коригування нарахування;за січень 2021 року позивач не подав відомості про показники лічильника, в зв`язку із чим, йому виставлено плановий показник, а з лютого цього року здійснено нарахування, виходячи з наданих ОСОБА_3 показників (5,6 Гкал); з травня 2018 року по жовтень 2021 року в позивача утворилася заборгованість за спожиту теплову енергію в розмірі 5 045,61 грн; сума в розмірі 6 979,35 грн, яку позивач вважає переплатою, відноситься до періоду діяльності ПАТ «Київенерго» (станом на січень 2018 року).

У судовому засіданні позивач позов підтримав, який просив задовольнити з викладених у ньому підстав.

Представник відповідача в судовому засіданні проти позову заперечував, просив відмовити у задоволенні позову, посилаючись на обставини, викладені у відзиві та поясненнях на позовну заяву.

Представник третьої особи в судовому засіданні проти позову заперечив та просив відмовити у задоволенні позову.

Суд, у порядку спрощеного позовного провадження, заслухавши учасників судового розгляду, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків.

Судом встановлено, що позивачу належить квартира АДРЕСА_1 .

Крім того, з`ясовано, що позивач здійснює оплату за послуги централізованого опалення та постачання гарячої води, тобто є споживачем вказаних комунальних послуг.

На цей час послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води позивачу надає та здійснює КП «Київтеплоенерго».

Також встановлено, що належне ОСОБА_1 житлове приміщення обладнане індивідуальним засобом обліку теплової енергії з 2016 року (особовий рахунок № НОМЕР_1 ), в якому встановлений лічильник квартирного обліку теплової енергії типу Ultraheat Т150/2WR7 № 67530557 DN, який прийнято на комерційний облік вузла обліку теплової енергії для потреб опалення окремого приміщення ПАТ «Київенерго».

17 березня 2020 року ДП «Укрметртестстандарт» на вказаний лічильник видано свідоцтво про повірку законодавчо врегульованого засобу вимірювальної техніки № 24-1-1/206.

Крім того, згідно з актом прийняття на облік вузла обліку від 02 грудня 2020 року погоджені показники лічильника теплової енергії вквартирі АДРЕСА_1 , в тому числі й ОСОБА_1 становили 1,29 Гкал.

Відповідно до акта зняття контрольних показань вузла розподільного обліку теплової енергії для потреб опалення окремого приміщення від 12 липня 2021 року, підписаного представником відповідача та ОСОБА_1 зафіксовано показання лічильника 1,67 Гкал.

Як вбачається із повідомлення про призначення субсидії до особової справи № 41868 з травня 2017 року по квітень 2018 року включно позивачу призначено житлову субсидію за оплату послуг з централізованого опалення: із січня 2018 року по березень 2018 року щомісячно в сумі 3 305,35 грн та в сумі 1 600,26 грн на квітень 2018 року.

Поряд із цим, підтвердження про надання позивачу комунальної субсидії для покриття комунальних витрат на опалення квартири АДРЕСА_1 , після травня 2018 року, відсутні.

Таким чином, із вказаного періоду ОСОБА_1 повинен самостійно здійснювати оплату за послуги централізованого опалення в повному обсязі.

Як вбачається з квитанції ПАТ «Київенерго» на оплату за послуги центрального опалення за лютий місяць 2018 року, переплата позивача станом на 01 березня 2018 року становила6 408,83 грн.

Також під час розгляду вказаної справи, встановлено, що 24 квітня 2018 року Київською міською радою прийнято рішення № 517/4581 про завершення укладеної з ПАТ «Київенерго» Угоди щодо реалізації проекту управління та реформування енергетичного комплексу м. Києва від 27 вересня 2001 року. Майно комунальної власності територіальної громади м. Києва, повернене з володіння та користування ПАТ «Київенерго» після припинення вищезазначеної Угоди, 30 квітня 2018 року закріплено на правах господарського відання за комунальним підприємством «Київтеплоенерго» виконавчого органу Київської міської державної адміністрації. З 01 травня 2018 року ПАТ «Київенерго» припинило діяльність у сфері теплопостачання, про що було повідомлено на офіційному сайті ПАТ «Київенерго» та у газеті «Хрещатик» від 04 травня 2018 року № 48(5099) про припинення дії пропозиції (публічної оферти) мешканцям житлових будинків м. Києва відносно укладення Договору про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води населенню.

Зазначена інформація міститься у відкритому доступі за посиланням https://kmr.gov.ua/sites/default/files/517-4581.pdf.

Таким чином, до травня 2018 року послуги з центрального опалення та гарячого водопостачання в будинку позивача надавались ПАТ «Київенерго».

Крім того, з`ясовано, що відповідно до квитанції КП «Київтеплоенерго» за жовтень 2020 року, ОСОБА_1 20 листопада 2020 року сплачено за постачання теплової енергії 671,22 грн.

Поряд із цим, відповідно до наданого КП «Київтеплоенерго» розрахунку заборгованості за послуги з централізованого опалення та центрального постачання гарячої води квартири АДРЕСА_1 (особовий рахунок № НОМЕР_1 ) за період з 01 травня 2018 року по 31 жовтня 2021 року, відповідачем проведено коригування оплати на загальну суму 13 665,61 грн, при цьому враховано оплату, здійснену ОСОБА_1 за цей період в загальному розмірі 2 522,64 грн.

Цим же розрахунком визначені загальна сума нарахувань в розмірі 21 233,86 грн, а також заборгованість позивача станом на квітень 2021 року в розмірі 13 277,64, яка після відповідних коригувань, станом на жовтень 2021 року становить 5 045,61 грн.

Вказана обставина свідчить про те, що КП «Київтеплоенерго» надає послуги з центрального опалення та гарячого водопостачання в будинку АДРЕСА_2 , саме з 01 травня 2018 року, оскільки відповідач приймає від позивача суми кошти в рахунок погашення заборгованості, а також розраховує, виставляє суми заборгованості за послуги з централізованого опалення ОСОБА_1 із вказаного періоду, а не з 01 травня 2021 року.

Відповідно до ст. ст. 526, 530 ЦК України, зобов`язання мають виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України у строки встановлені умовами договору.

Згідно з ст. 714 ЦК України за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов`язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач зобов`язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватися передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання.

Статтею 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначено, що комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення потреб фізичних та юридичних осіб у забезпеченні холодною та гарячою водою, водовідведенням, газо- та електропостачанням, опаленням, а також вивезенням побутових відходів. Правовідносини з постачання фізичним особам централізованого опалення та постачання гарячої води регулюються Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з центрального опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення від 21 липня 2005 року № 630.

Відповідно до пункту 8 Правил послуги надаються споживачеві згідно з договором, що оформляється на основі типового договору про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води.

Згідно зі ст. 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» виконавець зобов`язаний, зокрема забезпечувати своєчасність та відповідну якість житлово-комунальних послуг згідно із законодавством та умовами договору.

Зі змісту ст. 20 вказаного Закону вбачається, що споживач зобов`язаний, зокрема оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Згідно з ч. 7 ст. 26 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» договір на надання послуг з централізованого опалення, послуг з централізованого постачання холодної води, послуг з централізованого постачання гарячої води, послуг з водовідведення (з використанням внутрішньо будинкових систем), що укладається виконавцем із споживачем - фізичною особою, яка не є суб`єктом господарювання, є договором приєднання.

Частиною 2 ст. 642 ЦК України встановлено, якщо особа, яка одержала пропозицію укласти договір, у межах строку для відповіді вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору (відвантажила товари, надала послуги, виконала роботи, сплатила відповідну суму грошей тощо), яка засвідчує її бажання укласти договір, ця дія є прийняттям пропозиції.

Наявність відносин між сторонами, так і виникнення цивільних прав та обов`язків у кожної із сторін, підтверджується діями сторін: постачальник надає послуги з централізованого опалення та постачає гарячу воду, надсилає споживачу платіжні документи (рахунки) на оплату спожитої енергії, а особа як споживач послуг чи власник житла зобов`язаний здійснювати оплату виставлених рахунків, отже вимоги позивача про визнання незаконними дії відповідача щодо нарахування йому плати за послуги централізованого опалення квартири АДРЕСА_1 , за період із січня 2018 року по червень 2021 року та зобов`язання КП «Київтеплоенерго» в подальшому припинити їх, є незаконними та такими, що суперечать самій суті договірногозобов`язання (ст. 509 ЦК України), оскільки фактично зводяться до звільнення позивача в судовому порядку від вчинення обов`язкових дій на користь відповідача як другої сторони (кредитора) зі сплати коштів за отримані та використані житлово-комунальні послуги, та позбавлення КП «Київтеплоенерго» існуючого у нього права вимагати від позивача, як боржника виконання його обов`язку по їх оплаті.

Відповідно до ч. 1 ст. 8 Закону України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання» рахунки на оплату наданої комунальної послуги формуються виконавцем або визначеною власником (співвласниками) іншою особою, що здійснює розподіл обсягів комунальної послуги, на основі показань вузла комерційного обліку відповідної комунальної послуги згідно з вимогами ст. ст. 9-11 цього Закону.

Частинами1,2 ст.9 Закону України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання» передбачено, що комерційний облік здійснюється вузлом (вузлами) комерційного обліку відповідної комунальної послуги, що забезпечує (забезпечують) загальний облік її споживання, згідно з показаннями його (їх) засобів вимірювальної техніки. До встановлення вузла (вузлів) комерційного обліку відповідно до вимог частини другої статті 3 цього Закону: 1) обсяг споживання теплової енергії визначається за нормою споживання, встановленою органом місцевого самоврядування, що підлягає щомісячному коригуванню виконавцем послуги за фактичною кількістю годин постачання теплової енергії та фактичною середньомісячною температурою зовнішнього повітря; 2) обсяги споживання гарячої чи питної води визначаються за показаннями вузлів розподільного обліку, а у разі їх відсутності - за нормами споживання, встановленими органом місцевого самоврядування. Загальний обсяг споживання гарячої або питної води у такій будівлі визначається як сума обсягу, визначеного за допомогою вузлів розподільного обліку та розрахункового обсягу, визначеного за нормою споживання для споживачів, приміщення яких не оснащені вузлами розподільного обліку. У разі виходу з ладу або втрати вузла комерційного обліку, зазначеного в частині першій цієї статті, до відновлення його роботи або заміни комерційний облік здійснюється розрахунково відповідно до методики розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг, затвердженої центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері житлово-комунального господарства, з урахуванням середнього споживання: теплової енергії - протягом попереднього опалювального періоду; гарячої та питної води - протягом попередніх 12 місяців.

Зняття показань вузлів розподільного обліку, а також приладів-розподілювачів теплової енергії здійснюється споживачами, якщо інше не передбачено договором (абз. 2 ч. 1 ст. 11 Закону України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання»).

Згідно із п. 5 ч. 2 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» індивідуальний споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами.

Разом з тим, згідно п. 18 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року №630, після отримання показань квартирних засобів обліку, якщо вони відрізняються від розрахованих за показаннями будинкових засобів обліку, виконавець здійснює коригування плати за надану послугу в наступному розрахунковому періоді шляхом зменшення або збільшення обсягів спожитої кожним споживачем послуги, що відображається в платіжному документі періоду, наступного за здійсненням коригування.

Пунктом 15 вказаних Правил зазначено, що засоби обліку води і теплової енергії, встановлені у квартирі (будинку садибного типу) та на вводі у багатоквартирний будинок, підлягають періодичній повірці. Періодична повірка засобів обліку води і теплової енергії проводиться у строк, що не перевищує одного місяця. За цей час споживач оплачує відповідні послуги у такому порядку: з централізованого постачання холодної та гарячої води - згідно із середньомісячними показаннями засобів обліку за попередні три місяці; з централізованого опалення - згідно із середньомісячними показаннями засобів обліку за попередній опалювальний період.

Крім того, як вбачається з наданого представником відповідача розрахунку заборгованості, КП «Київтеплоенерго» здійснено коригування нарахованої позивачу до сплати суми за надані послуги централізованого опалення на суму 13 665,61 грн, що більше ніж вдвічі перевищує зазначену переплату ОСОБА_1 станом на 01 березня 2018 року, і яка становить 6 408,83 грн, та саме після здійснення коригування позивачу визначено заборгованість, а тому, з огляду на відсутність інших доказів щодо незаконності нарахувань, зроблених позивачу, його вимоги про зобов`язання КП «Київтеплоенерго» здійснити перерахунок зі сплати за послуги постачання централізованого опалення квартири АДРЕСА_1 , за період із січня 2018 року по червень 2021 року, також є необґрунтованими та безпідставними.

Поряд із цим, суд зазначає про відсутність підтверджень в матеріалах справинеправомірності нарахування відповідачем плати за послуги постачання теплової енергії з централізованого опалення вказаного житлового приміщення саме в заявленому позивачем розмірі - 7 646,57 грн.

Також ОСОБА_1 не надав суду доказів, що підтверджують факт сплати ним КП «Київтеплоенерго» вказаної вище суми коштів за надання послуг з централізованого опалення чи за іншим призначенням, так само як і не довів того, що саме в зазначеному розмірі утворилася переплата за послуги з централізованого опалення, тому відсутні правові підстави для їхстягнення на користь позивача в якості відшкодування збитків.

Крім того, як вбачається з матеріалів справи, самим позивачем надано до позовної заяви копії актів за наслідками проведеної 17 березня 2020 року повірки лічильника квартирного обліку теплової енергії в належному йому житловому приміщенні, та його опломбування пломбами з шифром від 02 грудня 2020 року і від 12 липня 2021 року, якими зафіксовані показники 1,29 Гкал і 1,67 Гкал, відповідно, що свідчить про наявність у ОСОБА_1 примірників вказаних актів, та безпідставність його вимог про визнання бездіяльності КП «Київтеплоенерго» щодо надання йому акта про опломбування теплолічильника марки Ultraheat Т150/2WR7 № 67530557 DN за березень 2020 року після проведення його планової повірки та зобов`язання КП «Київтеплоенерго» надати вказаний акт.

Також суд зазначає про безпідставність стягнення з КП «Київтеплоенерго» на його користь 4 769,49 грн, в якості переплачених коштів внаслідок встановлення тарифу на централізоване опалення більше 5,6 Гкал, оскільки по-перше, відсутній факт сплати позивачем цих коштів КП «Київтеплоенерго», по-друге, в рахунках, наданих представником відповідача, не міститься відомостей про встановлення вказаного тарифу і таких підтверджень не надано суду й самим ОСОБА_1 .

При цьому, в указаних розрахунках зазначено, що кількість теплової енергії, використаноїв квартирі АДРЕСА_1 , за період із жовтня 2018 року по квітень 2021 року, розраховувалася, виходячи з показів індивідуального лічильника, які надав особисто позивач, встановленого в цьому житловому приміщенні, а за січень і березень 2019 року з розрахунку по 1,0968 Гкал за кожен, за січень 2021 року з розрахунку 2,2459 Гкал, за березень 2021 року з розрахунку 1,6761 Гкал, і за квітень 2021 року з розрахунку 0,4777 Гкал, прийнятими за середнім споживанням попереднього опалювального періоду.

Таким чином, розрахунок плати за спожите теплопостачання, як і розмір виставленої заборгованості відповідали дійсності на момент їх формування, оскільки були здійснені саме за показаннями засобу обліку наданими позивачем, та нараховані відповідачем відповідно до вимог ч. 4 ст. 11 Закону України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання», а тому є правомірними, і такі факти ОСОБА_1 обґрунтовано не заперечені.

Крім того, доказів того, що зафіксовані в актах прийняття на облік вузла обліку теплової енергії від 02 грудня 2020 року та від 12 липня 2021 року показники 1,29 Гкал і 1,67 Гкал відповідно, що підписані самим позивачем і різниця в цих показниках у розмірі 0,38 Гкал, не відповідали дійсним, ОСОБА_1 не надано.

Що ж стосується стягнення 671,22 грн в якості переплачених позивачем КП «Київтеплоенерго» 20 листопада 2020 року коштів, то як вбачається із наданого представником відповідача розрахунку заборгованостіза послуги з централізованого опалення та центрального постачання гарячої води квартири АДРЕСА_1 (особовий рахунок № НОМЕР_1 ) за період з 01 травня 2018 року по 31 жовтня 2021 року, цю суму враховано в оплату та вона включена до загального розміру сплачених ОСОБА_1 коштів у розмірі 2 522,64 грн і взята до уваги під час розрахунку заборгованості позивача, та такі обставини і факти останнім жодним чином не спростовано.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених статтею 82 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору.

Згідно зі ст. ст. 76-79 ЦПК України доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір.

Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях.

В свою чергу, відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав і інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно зі ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

При цьому, вимоги ч.2 ст. 5 ЦПК України суд виключно до викладеної в позові вимоги може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону, а згідно ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

За змістом ст. ст. 11, 15 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких провожиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів наведений у ст. 16 ЦК України.

При цьому, власник порушеного права може скористатися не любим, а конкретним способом захисту свого права, який, як правило, прямо визначається спеціальним законом, який регламентує конкретні цивільні правовідносини.

Крім того, суд зазначає, що оскільки оспорювання правильності нарахування розміру плати за певні види житлово-комунальних послуг, що є різновидом претензії чинним законодавством як спосіб захисту не передбачений, споживач у випадку пред`явлення до нього вимог про стягнення таких нарахувань вправі заперечувати стосовно них з наданням відповідних доказів.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 08 квітня 2020 року у справі № 462/5889/16-ц.

Виходячи із встановлених, на підставі поданих сторонами належних та допустимих доказів, досліджених і оцінених кожен окремо та в їх сукупності, обставин справи, відповідно до вищевикладених норм матеріального та процесуального права, суд дійшов висновку, що у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 необхідно відмовити в зв`язку з їх необґрунтованістю та недоведеністю, а також як таких, що не ґрунтуються на вимогах закону.

На підставі викладеного, керуючись статтями 10, 13, 81,141, 258, 263, 265,273, 280-282, 352-354 Цивільного процесуального кодексу України, суд,

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до комунального підприємства виконавчого органу Київради «Київтеплоенерго», третя особа - Комунальний концерн «Центр комунального сервісу» Голосіївського району у місті Києві, про визнання незаконними дій, зобов`язання здійснити перерахунок, стягнення збитків - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги до Київського апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення суду складено 24 жовтня 2022 року.

Суддя О.Л. Бусик