Номер провадження: 22-ц/813/7489/22
Головуючий у першій інстанції Кисельов В. К.
Доповідач Заїкін А. П.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.10.2022 року м. Одеса

Єдиний унікальний номер судової справи: 523/13833/20

Номер провадження: 22-ц/813/7489/22

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

- головуючого судді Заїкіна А.П. (суддя-доповідач),

- суддів: - Погорєлової С.О., Таварткіладзе О.М.,

учасники справи:

- позивач ОСОБА_1 ,

- відповідач ОСОБА_2 ,

розглянув у передбаченому ст. 369 ЦПК України порядку цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя, за апеляційною скаргою адвоката Чумаченка Святослава Олександровича, діючого від імені ОСОБА_2 , на рішення Суворовського районного суду м. Одеси, ухвалене у складі судді Кисельова В.К. 15 червня 2022 року,

встановив:

2. Описова частина

2.1 Короткий зміст позовних вимог

ОСОБА_1 звернулась до суду з вищезазначеним позовом, в якому просить стягнути з ОСОБА_2 на її користь у рахунок поділу спільного сумісного майна подружжя грошову компенсацію вартості Ѕ частки колісного транспортного засобу легкового автомобіля «HYUNDAY IX 35», 2012 року випуску, номерний знак НОМЕР_1 , у розмірі - 190 556,50 грн..

ОСОБА_1 обґрунтовує свої вимоги тим, що з 22.08.2009 року вона перебувала з відповідачем у шлюбі, зареєстрованому Першим Суворовським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Одеського міського управління юстиції, актовий запис №707.

Заочним рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 07.11.2019 року по справі №523/94/19 шлюб розірвано та стягнуто з відповідача аліменти на утримання малолітньої доньки - ОСОБА_3 у розмірі 1 000 грн. щомісячно. При цьому фактично шлюбні відносини було припинено до ухвалення судового рішення у справі, а саме - 19.11.2018 року, в день, коли позивачка разом з дитиною переїхала з місця спільного з відповідачем місця проживання в іншу квартиру.

14.02.2013 року, за час шлюбу, за рахунок спільних коштів подружжя, було придбано автомобіль марки «Хюндай», модель ІX 35, 2012 року випуску, синього кольору, VIN номер - НОМЕР_2 , державний номер НОМЕР_1 . Транспортний засіб було зареєстровано за ОСОБА_2 ..

Позивачці стало відомо, що одразу після фактичного припинення сімейних стосунків (19.11.2018 року) відповідач, діючи всупереч її інтересам, на власний розсуд та без її погодження, 22.11.2018 року здійснив відчуження зазначеного автомобіля ОСОБА_4 за договором купівлі-продажу (відповідь РСЦ ГСЦ МВС). При цьому, відчуження відбулося третій особі, яка пов`язана з ОСОБА_2 родинними відносинами, оскільки ОСОБА_5 є братом чоловіка сестри відповідача. Автомобіль продано за ціною 40 000 грн., яка вочевидь не відповідала дійсній ринковій вартості транспортного засобу відповідного року та аналогічного класу, яка на момент подання цього позову, тобто за спливом 2 років з моменту продажу, дорівнює - 381 113 грн..

У зв`язку з тим, що у позасудовому порядку відповідач відмовляється виплатити позивачці грошові кошти в рахунок компенсації від вартості продажу транспортного засобу, який був об`єктом спільної сумісної власності подружжя, відчуження якого здійснювалось ОСОБА_2 без її згоди, з метою уникнення справедливого поділу майна подружжя при розірванні шлюбу, позивачка вимушена звернутися з цією вимогою до суду (Т. 1, а. с. 2 - 3).

2.2 Позиція відповідача в суді першої інстанції

У відзиві на позов адвокат Чумаченко С.О., діючий від імені ОСОБА_2 , заперечує проти позову. Просить у задоволенні позову відмовити та стягнути з позивачки на користь відповідача витрати на правову допомогу у розмірі - 10 000 гривень.

Відзив на позов обґрунтовано тим, що відповідач не заперечує того факту, що автомобіль «HYUNDAY IX 35», номерний знак НОМЕР_1 , був придбаний відповідачем за час шлюбу. Однак, даний автомобіль був придбаний за власні кошти ОСОБА_6 , які були отримані за рахунок продажу нерухомого майна, яке належало відповідачу та його сестрі - ОСОБА_7 , а саме квартири - АДРЕСА_1 . Вказана квартира була продана за - 297 040 гривень, що відповідає вартості придбаного автомобіля у розмірі 238 572 грн.. Відповідач стверджує, що інших коштів на придбання автомобіля він не мав, оскільки в цей період подружжя спільних коштів на придбання автомобіля не мало. Відповідач також не погоджується з висновком експертного дослідження, який надала позивачка, оскільки він був проведений без огляду автомобіля, без урахування наслідків ДТП та його технічного стану. Відповідно до звіту про оцінку майна ФОП ОСОБА_8 , зробленого на замовлення відповідача, вартість автомобіля «HYUNDAY IX 35», номерний знак НОМЕР_1 , складає суму в розмірі - 85 000 грн. (Т. 1, а. с. 79 83).

2.3 Узагальнені доводи позивачки в суді першої інстанції

У відповіді на відзив на позов ОСОБА_1 заперечує проти відзиву на позов. Просить позов задовольнити.

Відповідь на відзив на позов обґрунтовано тим, що відповідачем не надано належних та допустимих доказів у спростування презумпції спільності права власності сторін на транспортний засіб. Тому, спірний автомобіль належить до об`єктів спільного майна подружжя, яке підлягає поділу.

ОСОБА_1 у позові зазначала, що при вирішенні її вимог підлягають застосуванню висновки Верховного Суду у складі Об`єднаної плати Касаційного цивільного суду, викладені у постанові від 03.10.2018 року у справі №127/7029/15-ц, за якими вартість майна, що підлягає поділу, визначається виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. У випадку відчуження майна одним із подружжя проти волі іншого з подружжя та у зв`язку з цим неможливості встановлення його дійсної ринкової вартості, визначенню підлягає ринкова вартість подібного за своїми якостями технічними характеристиками майна на час розгляду справи. Такий підхід є гарантією справедливої сатисфакції особі у зв`язку з припиненням її права на спільне майно.

З урахуванням того, що автомобіль вибув зі спільної власності подружжя всупереч волі позивачки, при цьому остання не має доступу до цього автомобіля, вартість транспортного засобу було визначено ОСОБА_1 єдиним доступним для неї шляхом, а саме - за результатами маркетингового аналізу з визначення найбільш імовірної ринкової варості автомобіля аналогічної марки та з аналогічними технічними характеристики, зробленого суб`єктом оцінювальної діяльності на замовлення позивачки.

Стороною відповідача не надано доказів перебування спірного автомобіля у конкретній дорожньо-транспортній пригоді, в тому числі щодо дати ДТП, його учасників, характеру технічних пошкоджень, тощо (Т. 1, а. с. 122 123 зворотна сторона).

2.4 Узагальнені доводи позивача в суді першої інстанції

У запереченнях на відповідь на відзив адвокат Чумаченко С.О., діючий від імені ОСОБА_2 , заперечує проти позову. Просить у задоволенні позову відмовити.

Заперечення на відповідь на відзив обґрунтовані тим, що доказ на який позивачка посилається в обґрунтування розміру грошової компенсації вартості Ѕ частки спірного транспортного засобу є неналежним. Зазначає про те, що відповідач після відчуження спірного автомобілю ним не користується. Інші доводи заперечень на відповідь на відзив є відображенням доводів відзиву на позов (Т. 1, а. с. 162 166).

У додаткових поясненнях адвокат Чумаченко С.О., діючий від імені ОСОБА_2 , заперечує проти наданого стороною позивача відеозапису, як доказу користування відповідачем спірним автомобілем після його відчуження. Просить визнати цей доказ, неналежним та недостовірним (Т. 1, а. с. 192 193).

2.5 Короткий зміст рішення суду першої інстанції, мотивування його висновків

Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 15 червня 2022 року вищевказаний позов задоволено.

Стягнуто у рахунок поділу спільного сумісного майна подружжя з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошову компенсацію вартості Ѕ частки колісного транспортного засобу легкового автомобіля «HYUNDAY IX 35», 2012 року, номерний знак НОМЕР_1 , у розмірі - 190 556 гривень 50 копійок, судовий збір у розмірі - 1 905 гривень 56 копійок, витрати за оцінку автомобіля у розмірі - 900 гривень, витрати на професійну правничу допомогу у розмірі - 4 000 гривень, а всього стягнуто суму у розмірі - 197 362 гривень 06 копійок.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що позивачка мала право на поділ спільного сумісного майна подружжя, а саме автомобіля «HYUNDAY IX 35», номерний знак НОМЕР_1 .

Згідно довідки за результатами проведення маркетингового аналізу з визначення найбільш імовірної ринкової вартості колісного транспортного засобу легкового автомобіля «HYUNDAY IX 35», 2012 року, від 17.08.2020 р., яка була проведена Товарною біржою «Профи-Т», оцінювачем ОСОБА_9 , що має свідоцтво оцінювача, його середня ринкова вартість станом на 17.08.2020р. складає суму у розмірі - 381 113 грн. (Т. 1, а. с. 13 - 16).

Відповідно до звіту про оцінку майна від 26.03.2021 р. ФОП ОСОБА_8 зробленого на замовлення відповідача, вартість автомобіля «HYUNDAY IX 35», номерний знак НОМЕР_1 , станом на 22.11.2018 р. складає суму у розмірі - 85 000 грн. (Т. 1, а. с. 101).

Надані сторонами доказі щодо ринкової вартості автомобіля, яке було здійснено позивачкою та відповідачем, мають однакову юридичну силу.

В процесі розгляду справи судом першої інстанції роз`яснювалось представникам сторін щодо можливості подачі до суду клопотання про призначення судової авто-товарознавчої експертизи (журнал судового засідання від 05.04.2021 р.) (Т. 1, а. с. 111).

Враховуючи той факт, що сторони клопотань про проведення будь-якої експертизи не заявляли, а тому вони несуть ризик настання наслідків, пов`язаних із невчиненням ними процесуальних дій.

Згідно абзацу 1 п. 22 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» - «Поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК України та ст. 372 ЦК України вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи.».

У постановах Верховного Суду від 03 жовтня 2018 року у справі №127/7029/15-ц та від 05 жовтня 2020 року у справі №537/78/19 наданий правовий висновок, що у випадку відчуження майна одним із подружжя проти волі іншого з подружжя та у зв`язку з цим неможливості встановлення його дійсної (ринкової) вартості, визначенню підлягає ринкова вартість подібного за своїми якостями (технічними характеристиками) майна на час розгляду справи. Такий підхід є гарантією справедливої сатисфакції особі у зв`язку з припиненням її права на спільне майно.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 18 квітня 2018 року у справі № 201/14044/16-ц, провадження № 61-189ск17, Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що у випадку відчуження майна одним із подружжя проти волі іншого з подружжя та у зв`язку з цим - неможливості встановлення його дійсної (ринкової) вартості, визначенню підлягає ринкова вартість подібного за своїми якостями (технічними характеристиками) майна на час розгляду справи. Такий підхід є гарантією справедливої сатисфакції особі у зв`язку з припиненням її права на спільне майно. Доводи касаційної скарги про те, що дійсна вартість транспортних засобів встановлена довідками-рахунками, а не висновками авто-товарознавчих досліджень, не заслуговують на увагу, оскільки вартість майна, що підлягає поділу, у разі недосягнення згоди між подружжям, визначається на час розгляду справи, а не на час продажу майна одним із подружжя проти волі іншого.

На підставі викладеного, суд першої інстанції дійшов до висновку про те, що необхідно прийняти до уваги, як дійсну ринкову вартість спірного автомобіля, довідку за результатами проведення маркетингового аналізу з визначення найбільш імовірної ринкової вартості колісного транспортного засобу легкового автомобіля «HYUNDAY IX 35», 2012 року, від 17.08.2020 р., яка була проведена Товарною біржою «Профи-Т», оцінювачем ОСОБА_9 .. Отже середня ринкова вартість автомобіля станом на час розгляду справи складає суму в розмірі - 381 113 грн. (Т. 1, а. с. 13 - 16).

На підставі викладеного, суд першої інстанції дійшов до висновку про те, що з відповідача на користь позивачки підлягає стягненню компенсація Ѕ частки середньої ринкової вартості автомобіля «HYUNDAY IX 35», 2012 року, тобто - 190 556 гривень 50 копійок.

Судові витрати по справі складають: - судовий збір у розмірі - 1 905 гривень 56 копійок; - витрати за оцінку автомобіля у розмірі - 900 гривень; - витрати на професійну правничу допомогу у розмірі - 4 000 гривень. Вказані витрати необхідно стягнути з відповідача (Т. 1, а. с. 235 237 зворотна сторона).

2.6 Короткий зміст вимог апеляційної скарги

Адвокат Чумаченко С.О., діючий від імені ОСОБА_2 ,в апеляційній скарзі просить скасувати рішення суду першої інстанції. Ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні позову.

2.7 Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що рішення ухвалено судом першої інстанції при неповному з`ясуванні обставин, що мають значення для справи, недоведеності обставин, що мають значення для справи, які суд визнав встановленими, невідповідності висновків, викладених у рішенні суду, обставинам справи, з порушенням норм процесуального права та неправильному застосуванні норм матеріального права.

Апелянт вказує на те, що з огляду на неналежність довідки за результатами проведення маркетингового аналізу з визначення найбільш імовірної ринкової вартості колісного транспортного засобу легкового автомобіля «HYUNDAY IX 35», 2012 року, від 17.08.2020 р. яка була проведена Товарною біржою «Профи-Т», оцінювачем ОСОБА_9 , суд першої інстанції дійшов до помилкового висновку щодо визначення дійсної ринкової вартості спірного автомобіля у розмірі - 381 113 грн..

Інші доводи апеляційної скарги є відображенням доводів, викладених у відзиві на позов, запереченнях на відповідь на відзив (Т. 2, а. с. 1 5).

2.6 Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи в апеляційному суді

ОСОБА_1 не скористалась правом надання відзиву на апеляційну скаргу. Відзив на апеляційну скаргу не надійшов.

2.7 Рух справи в суді апеляційної інстанції

13.07.2022 року ухвалою Одеського апеляційного суду відкрито апеляційне провадження. Копію ухвали про відкриття апеляційного провадження у справі, з пропозицією надати відзив протягом встановленого строку, та копію апеляційної скарги було надіслано учасникам справи.

Матеріали справи містять відомості щодо отримання: 1) ОСОБА_1 копій ухвали про відкриття апеляційного провадження, апеляційної скарги засобами електронного зв`язку (Т. 2, а. с. 16); 2) відповідачем та його представником копії ухвали про відкриття апеляційного провадження засобами електронного зв`язку (Т. 2, а. с. 15, 17).

За вказаних обставин апеляційний суд вважає, що учасники справи є повідомленими про надходження апеляційної скарги та розгляд справи в апеляційному суді.

Відзив на апеляційну скаргу не надійшов.

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 17.10.2022 року закінчено підготовку справи до апеляційного розгляду. Призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) її учасників.

Згідно із ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи (їх виклик). У такому випадку судове засідання не проводиться.

Пунктом 1 ч. 4, п. 1 ч. 6 ст. 19 ЦПК України передбачено, що спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ.

Малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб

Відповідно п. 1 ч. 1, ч. ч. 2, 4 ст. 274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи.

У порядку спрощеного позовного провадження може бути розглянута будь-яка інша справа, віднесена до юрисдикції суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій цієї статті.

В порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах: 1) що виникають з сімейних відносин, крім спорів про стягнення аліментів збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення, розірвання шлюбу та поділ майна подружжя; 2) щодо спадкування; 3) щодо приватизації державного житлового фонду; 4) щодо визнання необґрунтованими активів та їх витребування відповідно до глави 12 цього розділу; 5) в яких ціна позову перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 6) інші вимоги, об`єднанні з вимогами у спорах, вказаних у пунктах 1, 5 цієї частини.

Дана справа за предметом позову (поділ майна подружжя) та ціною позову (190 556 гривень 50 копійок) є малозначною, тому вона підлягає розгляду в порядку спрощеного позовного провадження.

Згідно зі ст. 369 ЦПК України справу розглянуто апеляційним судом без виклику його учасників.

3. Мотивувальна частина

3.1 Позиція апеляційного суду

Заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши докази, що стосуються фактів, на які апелянт посилається в апеляційній скарзі, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при постановленні судового рішення, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга адвоката Чумаченка Святослава Олександровича, діючого від імені ОСОБА_2 , не підлягає задоволенню.

3.2 Встановлені судом першої інстанції та неоспорені обставини, а також обставини, встановлені судом апеляційної інстанції, і визначені відповідно до них правовідносини

ОСОБА_1 з 22.08.2009 року перебувала з відповідачем - ОСОБА_2 у шлюбі, зареєстрованому Першим Суворовським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Одеського міського управління юстиції, актовий запис №707. Заочним рішенням Суворовського районного суду м.Одеси від 07.11.2019 року по справі №523/94/19 шлюб розірвано (Т. 1, а. с. 4).

З матеріалів справи вбачається, що позивачка проживає окремо від відповідача, починаючи з 22 листопада 2018 р., що підтверджується копією договору оренди (Т. 1, а. с. 7 - 13).

Згідно листа регіонального сервісного центру ГСЦ МВС в Одеській області від 02 вересня 2010 р. №31/15-175оз. 14.02.2013 р. автомобіль «HYUNDAY IX 35», номерний знак НОМЕР_1 , 2012 року виготовлення, синього кольору, був зареєстрований за ОСОБА_2 , згідно довідки ТОВ «Базіс Авто» від 13.02.2013 р..

Відповідно до договору на поставку автомобіля від 31.01.2013 р. ТОВ «Базіс-Авто» продало ОСОБА_2 автомобіль «HYUNDAY IX 35» за ціною - 238 572 грн. (Т. 1, а. с. 90).

Відповідач стверджує, що він придбав автомобіль за власні кошти, які були отримані за рахунок продажу нерухомого майна, яке належало відповідачу та його сестрі - ОСОБА_7 , а саме - квартири АДРЕСА_1 . Вказана квартира була продана за ціною - 297 040 гривень, що відповідає вартості придбаного авто у розмірі - 238 572 грн..

З матеріалів справи убачається, що 29.08.2008 р. ОСОБА_2 , ОСОБА_7 продали квартиру АДРЕСА_1 за 297 040 гривень (Т. 1, а. с. 89 - 90).

Між сторонами виникли правовідносини щодо поділу майна подружжя.

3.3 Застосовані норми права та висновки апеляційного суду за результатами розгляду апеляційної скарги. Доводи, за якими суд апеляційної інстанції погодився/не погодився з висновками суду першої інстанції. Мотиви відхилення/прийняття аргументів, викладених в апеляційній скарзі

Частиною 3 статті 3 ЦПК України передбачено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частин 1, 2, 6 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково наданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Згідно з положеннями частин 1, 2 та 5 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним та обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються яка на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Статтями 5, 12, 13, 81, 83 ЦПК України передбачено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ним вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачений цим Кодексом випадках.

Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду.

Згідно з положеннями ч. ч. 1, 2 та 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним та обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються яка на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити.

Колегія суддів погоджується з вищезазначеними висновками суду першої інстанції.

Відповідно до ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими способами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Згідно із ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст. ст. 1, 3 ЦК України, ст. ст. 2, 4 - 5, 12 - 13, 19 ЦПК України, завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави, що виникають з цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також справ, розгляд яких, в порядку цивільного судочинства, прямо передбачено законом.

За змістом ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства.

У статті 60 СК України визначено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

У статті 60 СК України закріплено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Таке ж положення містить і стаття 368 ЦК України. Частиною першою статті 70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Зазначені норми закону свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Згідно зі статтями 69, 70 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Відповідно до частини першої статті 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка, зокрема, є майно: набуте нею, ним до шлюбу; майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 18 червня 2018 року у справі № 711/5108/17 (провадження № 61-1935св18) зроблено висновок по застосуванню пункту 3 частини першої статті 57 СК України та вказано, що «у випадку набуття одним із подружжя за час шлюбу майна за власні кошти, таке майно є особистою приватною власністю».

Установивши, що спірний автомобіль було набуту сторонами під час перебування у зареєстрованому шлюбі, презумпція спільного майна подружжя не спростована, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відхилення доводів сторони відповідача щодо визнання такого майна особистою приватною власністю останнього, задовольнив позов.

Колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги про те, що спірне рухоме майно придбане відповідачем за особисті кошти виручені від продажу квартири, оскільки квартира була продана - 29.08.2008 р., а автомобіль був придбаний - 31.01.2013 р., тобто через декілька років після продажу вказаної квартири.

Апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що відсутні докази того, що саме кошти, які відповідач отримав від продажу належного йому майна (квартири) були використані саме на придбання спірного автомобіля, а не витрачена за вищевказаний період на інші потреби.

Докази, на які апелянт посилається в обґрунтування доводів апеляційної скарги щодо придбання відповідачем спірного автомобілю за особисті кошти, виручені з продажу квартири, є недостатніми.

Згідно абзацу 1 п. 22 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» - «Поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК України та ст. 372 ЦК України вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи.».

У постановах Верховного Суду від 03 жовтня 2018 року у справі №127/7029/15-ц та від 05 жовтня 2020 року у справі №537/78/19 наданий правовий висновок, що у випадку відчуження майна одним із подружжя проти волі іншого з подружжя та у зв`язку з цим неможливості встановлення його дійсної (ринкової) вартості, визначенню підлягає ринкова вартість подібного за своїми якостями (технічними характеристиками) майна на час розгляду справи. Такий підхід є гарантією справедливої сатисфакції особі у зв`язку з припиненням її права на спільне майно.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 18 квітня 2018 року у справі № 201/14044/16-ц, провадження № 61-189ск17, Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що у випадку відчуження майна одним із подружжя проти волі іншого з подружжя та у зв`язку з цим - неможливості встановлення його дійсної (ринкової) вартості, визначенню підлягає ринкова вартість подібного за своїми якостями (технічними характеристиками) майна на час розгляду справи. Такий підхід є гарантією справедливої сатисфакції особі у зв`язку з припиненням її права на спільне майно. Доводи касаційної скарги про те, що дійсна вартість транспортних засобів встановлена довідками-рахунками, а не висновками автотоварознавчих досліджень, не заслуговують на увагу, оскільки вартість майна, що підлягає поділу, у разі недосягнення згоди між подружжям, визначається на час розгляду справи, а не на час продажу майна одним із подружжя проти волі іншого.

Частиною 5 ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» передбачено, що висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, є обов`язковими для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Враховуючи вищевикладені висновки суду касаційної інстанції, відсутність клопотань сторони відповідача про призначення судової авто-товарознавчої експертизи, суд першої інстанції дійшов до вірного висновку про необхідність прийняти до уваги про ринкову вартість спірного автомобіля, відомості довідки за результатами проведення маркетингового аналізу з визначення найбільш імовірної ринкової вартості колісного транспортного засобу легкового автомобіля «HYUNDAY IX 35», 2012 року, від 17.08.2020 р., яка була проведена Товарною біржою «Профи-Т», оцінювачем ОСОБА_9 , вірно визначив середню ринкову вартість спірного автомобіля у сумі 381 113 грн..

Доводи апеляційної скарги про неналежність вказаної довідки, як доказу у даній справі зводяться до переоцінки доказів, є неспроможними.

Інших доводів апеляційна скарга не містить.

3.4 Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги, з посиланням на норми процесуального права, якими керувався суд апеляційної інстанції

Виходячи з вищезазначеного, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги адвоката Чумаченка Святослава Олександровича, діючого від імені ОСОБА_2 , є недоведеними, а тому її треба залишити без задоволення.

Слід також зазначити, що Європейський суд з прав людини вказав, що п. 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Суд апеляційної інстанції враховує положення практики Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справ «Гірвісаарі проти Фінляндії», п.32.)

Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burgandothers v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no.2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 374, статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги залишає судове рішення без змін, а скаргу без задоволення, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержання норм матеріального і процесуального права.

За вищевикладених обставин колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції є справедливим, законним та обґрунтованим. Судом повно та всебічно досліджені наявні в матеріалах справи докази, їм надана правильна оцінка, порушень норм матеріального та процесуального права не допущено. Підстави для скасування, зміни рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги адвоката Чумаченка Святослава Олександровича, діючого від імені ОСОБА_2 , відсутні.

3.6 Дата ухвалення рішення, порядок та строк касаційного оскарження

Згідно з ч. ч. 4, 5 ст. 268 ЦПК України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.

Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 389 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи та постанову суду, крім судових рішень, визначених у частині третій цієї статті.

Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовної практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

4. Резолютивна частина

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України ЦПК України, Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ,

постановив:

Апеляційну скаргу адвоката Чумаченка Святослава Олександровича, діючого від імені ОСОБА_2 , - залишити без задоволення.

Рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 15 червня 2022 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному не підлягає за винятками, передбаченими частиною 3 статті 389 ЦПК України.

Головуючий суддя: А. П. Заїкін

Судді: С. О. Погорєлова

О. М. Таварткіладзе