ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

іменем України

11 жовтня 2022 року м. Чернігів

Унікальний номер справи № 732/5/22

Головуючий у першій інстанції - Карпинська Н. М.

Апеляційне провадження № 22-ц/4823/951/22

Чернігівський апеляційний суд у складі суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючої - судді: Шитченко Н.В.,

суддів: Висоцької Н.В., Мамонової О.Є.,

із секретарем: Зіньковець О.О.,

позивач: ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

відповідачі: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Служба у справах дітей Городнянської міської ради,

розглянув з повідомленням учасників справи цивільну справу за апеляційною скаргою ІНФОРМАЦІЯ_1 на рішення Городнянського районного суду Чернігівської області від 28 липня 2022 року у справі за позовом ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про позбавлення права користування службовим приміщенням та зняття з місця реєстрації за адресою службового житлового приміщення,

місце ухвалення рішення суду - м. Городня,

дата складання повного тексту рішення суду - 02 серпня 2022 року

час проголошення рішення - 10 год. 47 хв.

У С Т А Н О В И В:

У грудні 2021 року ІНФОРМАЦІЯ_1 (далі - ІНФОРМАЦІЯ_1) звернувся з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , в якому просив визнати відповідачів такими, що втратили право користування службовим житловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_1 та зняти їх з місця реєстрації за указаною адресою.

У мотивування заявлених вимог позивач зазначав, що службова квартира була розподілена відповідачам згідно з протоколом № 10 засідання житлової комісії ІНФОРМАЦІЯ_7 від 06 вересня 2010 року. На підставі рішення виконавчого комітету Городнянської міської ради від 15 лютого 2011 року видано службовий ордер на квартиру АДРЕСА_2 на ОСОБА_1 та членів його сім`ї - дружину та сина. Наказом начальника ІНФОРМАЦІЯ_7 від 25 жовтня 2010 року капітана ОСОБА_1 було виключено зі списків особового складу загону та всіх видів забезпечення та направлено для подальшого проходження військової служби до ІНФОРМАЦІЯ_9 Північного регіонального управління ДПС України.

Указував, що на час пред`явлення відповідачам вимоги про здачу службового приміщення ОСОБА_1 проходить військову службу в ІНФОРМАЦІЯ_9, а відповідно до п. 23 розділу ІІІ Інструкції про організацію забезпечення військовослужбовців ДПС України та членів їх сімей жилими приміщеннями та п. 3 абзацу «з» договору по найму службового житлового приміщення відповідачі зобов`язані вивільнити та здати займане ними службове жиле приміщення у місячний строк з дня виключення військовослужбовця зі списків особового складу. Оскільки ОСОБА_1 припинив трудові відносини з 105 прикордонним загоном та фактично не проживає зі своєю сім`єю у службовому приміщенні, наявні законні підстави для визнання відповідачів такими, що втратили право користування житлом, та зняття їх з реєстрації.

Рішенням Городнянського районного суду від 28 липня 2022 року у задоволенні позову ІНФОРМАЦІЯ_2 до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання такими, що втратили право користування службовим житловим приміщенням та зняття з місця реєстрації за адресою службового житлового приміщення відмовлено.

В апеляційній скарзі ІНФОРМАЦІЯ_1, посилаючись на неправильне викладення обґрунтування мотивів судового рішення та неврахування наведених у позові доводів, просить скасувати рішення суду та прийняти нове, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що суд першої інстанції, відмовляючи у позові, залишив поза увагою ту обставину, що відповідач ОСОБА_1 з грудня 2017 року проходить військову службу в ІНФОРМАЦІЯ_9, проте після його переведення до нового місця проходження військової служби вимогу ІНФОРМАЦІЯ_8 про здачу службового житла у м. Городня ігнорує.

Представник позивача зазначає, що службове житло ОСОБА_1 та членам його родини було надано відповідно до постанови КМУ від 03 серпня 2006 року «Про затвердження Порядку забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житловими приміщеннями» та Інструкції про організацію забезпечення військовослужбовців ДПС України та членів їх сімей жилими приміщеннями. Згідно з приписами наведеної Інструкції службове житлове приміщення повинно бути звільнено військовослужбовцем та членами його сім`ї у місячний строк з дня виключення зі списків особового складу. Інформація щодо здачі службової житлової площі, яка знаходиться на балансі ІНФОРМАЦІЯ_8, неодноразово доводилася до відома ОСОБА_1 , проте ігнорувалася останнім.

Зазначає, що 01 липня 2022 року посадовими особами загону разом з представниками влади проведено огляд службового приміщення по АДРЕСА_1 , у ході якого було з`ясовано, що за цією адресою з 2011 року по теперішній час ніхто не проживає, а за квартирою наглядає сусід.

Ураховуючи п. 3.1 Порядку реєстрації місця проживання та місця перебування фізичних осіб в Україні, наголошує на необхідності зняття відповідачів з реєстрації місця проживання.

У наданому відзиві відповідач ОСОБА_1 , вважаючи доводи апеляційної скарги необґрунтованими, а викладені в ній вимоги такими, що не відповідають чинному законодавству, просить залишити рішення суду без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення. Доводи відзиву зводяться до того, що особливість права користування службовим житлом на підставі ордеру полягає, зокрема, у тому, що житло надається у зв`язку зі службовими відносинами, тимчасово, до настання певних умов.

Відповідач указує, що особа, яка користується службовим житлом, усвідомлює, що після припинення її правовідносин з роботодавцем вона зобов`язана звільнити надане ним житлове приміщення відповідно до ст. 124 ЖК України. У той же час, згідно з приписами ст. 125 ЖК України, до осіб, яких не може бути виселено з службових жилих приміщень без надання іншого жилого приміщення, належать, зокрема, сім`ї військовослужбовців. Також наголошує на необхідності дотримання висновку ЄСПЛ, наведеному у рішенні від 01 грудня 2010 року у справі «Кривіцька та Кривіцький проти України», відповідно до якого втрата житла є найбільш крайньою формою втручання у право на повагу до житла.

Звертає увагу, що з липня 1999 року по теперішній час він проходить військову службу за контрактом в ДПС України та має статус військовослужбовця. Відповідно до п. 2 укладеного контракту від 01 серпня 2019 року ДПС України зобов`язується забезпечити належні умови для проходження ним військової служби, у тому числі, надати жиле приміщення, що й було виконано позивачем та надано службову квартиру, в яку він вселився у 2011 році разом з дружиною та сином. Проте, станом на 25 вересня 2022 року він з родиною жилим приміщенням не забезпечені, а позивачем не надано належних доказів на спростування наведеної обставини.

Зазначає, що наданий позивачем акт огляду від 01 липня 2022 року не можна вважати належним доказом у справі, оскільки фактично огляду житлового приміщення проведено не було, оскільки двері приміщення ніхто не відчинив, отже, твердження скаржника про те, що у приміщенні ніхто не проживає, є безпідставними.

Посилається на неможливість визнання ОСОБА_3 , 2010 року народження, таким, що втратив право користування житлом, з подальшим зняттям з реєстрації, оскільки це порушить законні охоронювані інтереси неповнолітньої дитини і становитиме надмірний тягар, не співмірний із переслідуванням законної мети в демократичному суспільстві, що узгоджується і з висновком органу опіки та піклування, наявним у матеріалах справи. Жодних заяв про зняття з реєстрації стосовно себе та сина він не подавав.

Доводи наданих відповідачкою ОСОБА_2 та законним представником неповнолітнього ОСОБА_3 відзивів є аналогічними з доводами відзиву ОСОБА_1 .

Третьою особою, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, відзив на апеляційну скаргу у встановлений строк не подавався.

У судове засідання учасники справи не з`явилися, відповідно до положень ст. 128 ЦПК України вважаються належним чином повідомленими про час і місце судового розгляду.

До початку судового засідання на електронну адресу апеляційного суду відповідачі надіслали заяви про розгляд справи без їх участі (а.с. 248, 250, 252).

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційну скаргу належить задовольнити частково, а рішення суду - скасувати, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Частинами 2, 5 ст. 263 ЦПК України визначено, що законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотримання норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Рішення суду першої інстанції таким вимогам не відповідає.

Відмовляючи у задоволенні позову ІНФОРМАЦІЯ_8, суд першої інстанції виходив з того, що позивач обрав способом захисту своїх прав визнання відповідачів такими, що втратили право користування службовим приміщенням, при цьому не довів достовірними доказами відсутність відповідачів понад встановлені ст.ст. 71, 72 ЖК України строки у спірній квартирі, яка перебуває на позабалансовому обліку позивача і яка передавалась у користування спеціальним ордером виконавчого комітету органу місцевого самоврядування - Городнянської міської ради.

Районний суд указав, що зняття з реєстрації відбувається за заявою самої особи та з інших визначених законом підстав, зокрема, на підставі рішення суду. Підставою для зняття особи з реєстрації може бути судове рішення про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою, але не судове рішення про зняття з реєстрації.

З такими мотивами суду першої інстанції в повній мірі не може погодитись апеляційний суд, виходячи з наступного.

У справі встановлено, що 15 вересня 2007 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 (дівоче прізвище « ОСОБА_2 ») зареєстрували шлюб, що підтверджується копію свідоцтва про шлюб, виданого 15 вересня 2007 року відділом РАЦС по місту Хмільницькому Хмільницького МРУЮ (а.с. 50).

Від шлюбу подружжя має двох неповнолітніх дітей - сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та дочку ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 (а.с. 51, 52).

Відповідно до протоколу № 10 засідання житлової комісії ІНФОРМАЦІЯ_7 від 06 вересня 2010 року, затвердженого начальником загону ОСОБА_7 , розподілено службову квартиру в АДРЕСА_1 капітану ОСОБА_1 зі складом сім`ї дві особи (а.с. 9).

Рішенням Городнянської міської ради від 15 лютого 2011 року № 34 затверджено протокол № 10 засідання житлової комісії ІНФОРМАЦІЯ_7 від 06 вересня 2010 року та видано службовий ордер на квартиру АДРЕСА_2 загальною площею 17,18 кв.м на ім`я ОСОБА_1 , склад сім`ї три чоловіка (а.с. 10).

На підставі наведеного рішення 16 лютого 2011 року на ім`я ОСОБА_1 видано ордер на жиле приміщення - квартиру АДРЕСА_2 , до складу сім`ї входили дружина ОСОБА_2 та син ОСОБА_3 (а.с. 11).

З архівного витягу галузевого державного архіву ДПС України від 23 квітня 2021 року вбачається, що наказом начальника ІНФОРМАЦІЯ_7 Північного регіонального управління ДПС України м. Чернігів по особовому складу № 155-ос від 25 жовтня 2010 року капітана ОСОБА_1 , першого заступника начальника відділу прикордонної служби «Деревини» ІІ категорії (тип Б), який вибуває для подальшого проходження військової служби до ІНФОРМАЦІЯ_9 Північного регіонального управління ДПС України м. Луцьк, виключено із списків особового складу загону та всіх видів забезпечення з 25 жовтня 2010 року (а.с. 12).

01 серпня 2019 року між начальником Північного регіонального управління ДПС України генерал-майором ОСОБА_8 та ОСОБА_1 укладено контракт про проходженням громадянами України військової служби в ДПС України на посадах осіб офіцерського складу. Відповідно до п. 3 контракт є строковим та укладається за погодженням сторін на 5 років, а саме, з 01 серпня 2019 року по 31 липня 2024 року (а.с. 47-48).

Згідно з довідкою в/ч НОМЕР_3 майор ОСОБА_1 дійсно проходить службу в ІНФОРМАЦІЯ_9 на посаді начальника 2 групи оперативних чергових відділу управління службою штабу з 22 березня 2021 року. В ІНФОРМАЦІЯ_9 перебуває з 19 грудня 2017 року. На військовій службі знаходиться з 14 липня 1999 року по теперішній час (а.с.13).

Начальник ІНФОРМАЦІЯ_7 двічі звертався до начальника ІНФОРМАЦІЯ_9 з листом, в якому зазначалося про те, що військовослужбовець ОСОБА_1 одночасно забезпечений двома службовими житловими приміщеннями, а саме, однокімнатною квартирою АДРЕСА_2 та кімнатою в гуртожитку в/ч НОМЕР_3 у АДРЕСА_8, що суперечить нормам чинного законодавства. У зв`язку з наведеним у листах зазначалося про необхідність доведення до майора ОСОБА_1 інформації стосовно необхідності здачі службового приміщення, яке він утримує в Чернігівському прикордонному загоні (а.с. 14, 15).

Наведені листи ІНФОРМАЦІЯ_7 про здачу службового житла письмово доведені до відома ОСОБА_1 відповідно 15 березня та 24 квітня 2021 року, що підтверджується повідомленнями ІНФОРМАЦІЯ_9 (а.с. 16, 17).

За відомостями Городнянської міської ради від 18 січня 2022 року ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 з 17 лютого 2011 року зареєстровані у АДРЕСА_1 (а.с. 25, 26, 27).

Згідно з повідомленням 6 прикордонного Волинського загону, наданим на запит Городнянського районного суду, майор ОСОБА_1 під час проходження військової служби в 6 прикордонному загоні забезпечувався жилою кімнатою № 64 (житлова площа 9,6 кв.м) в гуртожитку по АДРЕСА_3 на підставі договору про користування жилим приміщенням у гуртожитку № 93 від 25 жовтня 2013 року. Майор ОСОБА_1 01 травня 2021 року добровільно здав кімнату в гуртожитку житлово-експлуатаційній службі 6 прикордонного загону (а.с. 165).

01 липня 2022 року комісією у складі: голови комісії - заступника начальника загону з тилу полковника ОСОБА_9 , членів комісії: заступника начальника відділу тилового забезпечення - начальника ЖЕС капітана ОСОБА_10, заступника начальника відділу - начальника групи кримінального аналізу та інформаційно-аналітичного забезпечення головного оперативно-розшукового відділу підполковника Птиці С.В., юрисконсульта групи юридичного забезпечення старшого лейтенанта юстиції Філімоненко М.В. складено акт обстеження службової житлової площі за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 170-171). Зі змісту акту вбачається, що комісією спільно з дільничним офіцером поліції сектору провенції відділу поліцейської діяльності № 1 Чернігівського РУП ГУНП в Чернігівській області старшим лейтенантом поліції Томашем М.О. та головою правління ЖЕВКК «Імпульс» Хихлухою О.О. під час обстеження службової житлової площі за указаною адресою з метою встановлення проживання ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 двері ніхто не відчинив. Під час спілкування з головою правління ЖЕВКК, яка перебуває на посаді з 2011 року, стало відомо, що з 2011 року по теперішній час в службовій житловій площі указані вище особи не проживають, ключі від даної квартири знаходяться у сусіда, який проживає в кв. № 127 (а.с. 170-171).

Звернувшись з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про визнання такими, що втратили право користування житловим приміщенням та зняття з реєстрації, ІНФОРМАЦІЯ_1 зазначав, що відповідач ОСОБА_1 , являючись військовослужбовцем, отримав службове житлове приміщення зі складом сім`ї три особи. Після припинення трудових відносин зі 105 прикордонним загоном та переведенням на службу до ІНФОРМАЦІЯ_9 надане йому службове житло не звільнив, у ньому не проживає, у зв`язку з чим наявні підстави для визнання відповідачів втратившими право користування житловим приміщенням та зняття їх з реєстрації.

Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист цивільного інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства. Способи захисту цивільних прав та інтересів визначені ч. 2 ст. 16 ЦК України.

Відповідно до приписів ст.ст. 3, 4 ЦПК України захисту підлягають порушене, невизнане або оспорюване право особи чи інтерес, а також державний чи суспільний інтерес.

За змістом ч. 3 ст. 47 Конституції України ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Однією з гарантій соціального захисту військовослужбовців є право на забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей жилими приміщеннями, закріплене ч. 1 ст. 31 ЖК України, відповідно до якої громадяни, які потребують поліпшення житлових умов, мають право на одержання у користування жилого приміщення в будинках державного або громадського житлового фонду в порядку, передбаченому цим Кодексом та іншими актами законодавства України. Жилі приміщення надаються зазначеним громадянам, які постійно проживають у даному населеному пункті (якщо інше не встановлено законодавством України), як правило, у вигляді окремої квартири на сім`ю.

Згідно зі ст. 12 ЗУ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» держава забезпечує військовослужбовців жилими приміщеннями або за їх бажанням грошовою компенсацією за належне їм для отримання жиле приміщення на підставах, у межах норм і відповідно до вимог, встановлених ЖК УРСР, іншими законами, в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. Військовослужбовці (крім військовослужбовців строкової військової служби) та члени їх сімей, які проживають разом з ними, забезпечуються службовими жилими приміщеннями, що повинні відповідати вимогам житлового законодавства.

Службові жилі приміщення призначаються для заселення громадянами, які у зв`язку з характером їх трудових відносин повинні проживати за місцем роботи або поблизу від нього. Жиле приміщення включається до числа службових рішенням виконавчого комітету районної, міської, районної в місті ради. Під службові жилі приміщення виділяються, як правило, окремі квартири (ст. 118 ЖК України).

Постановою КМУ від 03 серпня 2006 року № 1081 затверджений Порядок забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житловими приміщеннями.

Згідно з п. 12 Порядку службові житлові приміщення надаються військовослужбовцям згідно з рішенням командира військової частини, яке погоджується квартирно-експлуатаційним органом, за місцем проходження ними військової служби. На підставі рішення про надання службового житлового приміщення виконавчий орган районної, міської, районної у місті ради видає спеціальний ордер, який є єдиною підставою для вселення в надане житлове приміщення.

Службове житлове приміщення надається військовослужбовцю на всіх членів сім`ї, які проживають разом з ним (у тому числі на дружину (чоловіка) і неповнолітніх дітей, які проживають окремо від військовослужбовця в даному або іншому населеному пункті). Військовослужбовець та повнолітні члени його сім`ї беруть письмове зобов`язання щодо звільнення службового житлового приміщення в передбачених законодавством випадках (п. 14 Порядку).

Наказом МВС України від 18 січня 2021 року № 26 затверджено Інструкцію з організації забезпечення військовослужбовців Державної прикордонної служби України та членів їх сімей жилими приміщеннями.

Відповідно до п. 3 розділу І Інструкції військовослужбовці та члени їх сімей, які проживають разом з ними (крім осіб, звільнених у запас або відставку, та членів їх сімей, а також військовослужбовців, які не здали житло за попередніми місцями служби), забезпечуються службовими жилими приміщеннями, що повинні відповідати вимогам житлового законодавства. Службові жилі приміщення надаються військовослужбовцям та членам їх сімей за рішенням (клопотанням) керівника відповідного органу Держприкордонслужби, погодженим з Адміністрацією Держприкордонслужби, для тимчасового проживання на час проходження військової служби в цьому органі.

Пунктом 2 розділу ІІІ Інструкції передбачено, що службові жилі приміщення (службова жила площа) є власністю держави в особі Держприкордонслужби на підставі оформлених прав власності на нерухоме майно. Вони не підлягають приватизації, обміну, розділу, бронюванню. Службові жилі приміщення (службова жила площа) повинні використовуватися для тимчасового проживання військовослужбовців та членів їх сімей, яким вони надані у встановленому законодавством порядку.

Військовослужбовці та члени їх сімей зобов`язані вивільнити та здати займане ними службове жиле приміщення (службову жилу площу) у місячний строк з дня виключення із списків особового складу органу Держприкордонслужби (п. 23 розділу ІІІ Інструкції).

Відповідно до п. 2.21 Інструкції (в редакції, чинній станом на дату виключення ОСОБА_1 зі списків особового складу у зв`язку з вибуттям для подальшого проходження військової служби до ІНФОРМАЦІЯ_5 ) у разі переміщення військовослужбовців по службі, пов`язаного з переїздом в іншу місцевість, службові житлові приміщення, які вони займали за попереднім місцем служби, підлягають звільненню у двомісячний термін з дня видання наказу про виключення із списків особового складу органу Державної прикордонної служби.

Зважаючи на вищенаведені норми та дослідивши обставини справи в сукупності, колегія суддів приходить до переконання, що висновок районного суду про відмову у задоволенні позову в частині визнання ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 такими, що втратили право користування житловим приміщенням, за наявністю для цього законних підстав не ґрунтується на матеріалах справи та не відповідає вимогам закону.

За матеріалами справи встановлено, що з 14 липня 1999 року по даний час ОСОБА_1 проходить військову службу у ДПС України. Під час проходження служби у ІНФОРМАЦІЯ_6 ОСОБА_1 зі складом сім`ї три особи на підставі протоколу засідання житлової комісії від 06 вересня 2010 року розподілено службову квартиру за адресою: АДРЕСА_1 . У подальшому на підставі рішення виконавчого комітету Городнянської міської ради військовослужбовець отримав ордер на указане житлове приміщення.

25 жовтня 2010 року відповідно до наказу начальника ІНФОРМАЦІЯ_7 відповідача виключено зі списків особового складу загону та всіх видів забезпечення та направлено для подальшого проходження військової служби до ІНФОРМАЦІЯ_9 у АДРЕСА_8 на підставі наказу начальника Північного регіонального управління ДПС України від 18 жовтня 2010 року.

В ІНФОРМАЦІЯ_9 ОСОБА_1 проходить службу з 19 грудня 2017 року. Під час проходження військової служби в 6 прикордонному загоні відповідач забезпечувався жилою кімнатою АДРЕСА_5 на підставі договору про користування жилим приміщенням у гуртожитку № 93 від 25 жовтня 2013 року.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги, колегія суддів зважає на те, що особливість права користування службовим житлом на підставі ордеру полягає, зокрема, у тому, що володільцем такого житла залишається його власник. Особа, яка користується службовим житлом, усвідомлює, що після припинення її правовідносин з роботодавцем вона зобов`язана звільнити надане ним житлове приміщення. Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд, вирішуючи спір у справі № 163/3223/16-ц, обставини та правовідносини у якій є аналогічними з тими, що є предметом даного апеляційного перегляду.

Наведені вище обставини дають апеляційному суду підстави дійти переконання про те, що переміщення ОСОБА_1 по службі, пов`язаного з переїздом в іншу місцевість, означає, що він разом з членами сім`ї втратили право користування службовим житловим приміщення, яке вони займали за попереднім місцем служби відповідача. Таким чином, оскільки відповідач військову службу проходить в іншому підрозділі ДПС України та при виїзді до іншого місця проживання у зв`язку з переведенням для проходження військової служби в інший підрозділ за місцем служби, де отримав інше службове житло, а спірне службове жиле приміщення не звільнив, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про недоведеність позивачем достовірними доказами факту відсутності відповідачів понад встановлені ст.ст. 71, 72 ЖК України строки у спірній квартирі.

Колегія суддів відхиляє доводи відповідачів, наведені у відзивах, щодо неналежності, як доказу у справі, акту обстеження службової житлової площі від 01 липня 2022 року з огляду на недоведеність зазначених в ньому обставин. Складений стороною позивача доказ стосується предмету доказування, свідчить про те, що з 2011 року по теперішній час відповідачі у службовій квартирі не проживають, складений не лише особами, що проходять службу у загоні, а за участю дільничного офіцера поліції сектору провенції відділу поліцейської діяльності № 1 Чернігівського РУП ГУНП в Чернігівській області старшого лейтенанта поліції Томаша М.О. та голови правління ЖЕВКК «Імпульс» Хихлухи О.О., тобто осіб, що не мають зацікавленості у вирішенні спору.

Стверджуючи про безпідставність висновку комісії щодо непроживання родини ОСОБА_1 у квартирі АДРЕСА_2 , відповідачі не надали відповідних належних доказів на підтвердження того, що вони фактично та постійно проживають за вищезазначеною адресою. Крім цього, за матеріалами справи встановлено, що ОСОБА_1 у 2013 році забезпечувався жилою кімнатою у гуртожитку в АДРЕСА_8.

У заяві від 22 лютого 2022 року, скерованій до Городнянського районного суду, ОСОБА_1 просив всю кореспонденцію по справі направляти за місцем проходження служби за адресою проживання: АДРЕСА_6 (а.с. 131). Відзиви на апеляційну скаргу від відповідачів були надіслані особисто ОСОБА_1 з відділення Нової Пошти № 23 у м. Луцьк, про що свідчать відомості на поштовому конверті (а.с. 247). Згідно з даними пошукового трекінгу АТ «Укрпошта» копія ухвали про відкриття апеляційного провадження та копія апеляційної скарги, надіслані відповідачам ОСОБА_1 , ОСОБА_2 за зареєстрованим місцем проживання: АДРЕСА_1 , були перенаправлені до іншого відділення за заявою осіб та вручені адресатам 23 вересня 2022 року у м. Луцьк (а.с. 212, 213).

Наведені обставини, на переконання суду, свідчать на користь доводів позову про непроживання відповідачів у службовому житлі, а також те, що родина ОСОБА_1 фактично мешкає у АДРЕСА_8, тобто, не за місцем розташування службового житлового приміщення, наданому їм у користування Чернігівським прикордонним загоном.

Апеляційний суд відхиляє доводи відзивів на апеляційну скаргу відповідачів про необхідність застосування до спірних відносин рішення Європейського суду з прав людини у справі «Кривіцька і Кривіцький проти України» щодо заборони втручання у право на житло, оскільки, отримуючи ордер на службове житлове приміщення, відповідач був достеменно обізнаний про необхідність звільнення службового житлового приміщення в передбачених законодавством випадках. Крім цього, за обставинами справи не встановлено існування достатніх і тривалих зв`язків родини відповідачів саме зі спірною квартирою.

Право неповнолітньої дитини на житло в даному випадку є похідним від права на це житло батьків, отже доводи ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про необхідність врахування при вирішення спору висновку органу опіки та піклування, за яким є недоцільним виселення малолітнього ОСОБА_3 зі спірного житла, не мають правового значення для вирішення даного спору. Крім цього, позивачем ставилось питання не про виселення малолітнього ОСОБА_3 , а про визнання його таким, що втратив право користуванням житловим приміщенням, тобто висновок не стосується заявлених позивачем вимог.

Вирішуючи позовну вимогу про зняття ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 з реєстрації за адресою: АДРЕСА_1 , колегія суддів виходить з того, що суд не здійснює зняття особи з місця реєстрації, а лише визнає особу такою, що втратила право користування жилим приміщенням. Після набрання судового рішення законної сили, власнику житлового приміщення необхідно звернутись з рішенням суду та заявою про зняття з реєстрації місця проживання особи до органів реєстрації: до виконавчого органу сільської, селищної або міської ради, за місцезнаходженням житлового приміщення, або до центру надання адміністративних послуг за місцезнаходженням житлового приміщення, в якому зареєстрована особа.

Беручи до уваги неправильне застосування районним судом норм матеріального права, апеляційний суд відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України, вважає необхідним скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове рішення, яким позов ІНФОРМАЦІЯ_8 задовольнити частково та визнати ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 такими, що втратили право користування житловим приміщенням.

Частиною 1 ст. 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат (ч. 13 ст. 141 ЦПК України).

При зверненні з даним позовом 105 прикордонним загоном відповідно до п.п. 2 п. 1 ч. 2 ст. 4 ЗУ «Про судовий збір» сплачено 4 540 грн судового збору за дві вимоги немайнового характеру (визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням, та зняття їх з реєстрації) (а.с. 1). За подання апеляційної скарги на рішення суду позивач сплатив 6 810 грн судового збору (п.п. 6 п. 1 ч. 2 ст. 4 Закону) (а.с. 201).

Відповідач ОСОБА_1 є учасником бойових дій (а.с. 58), і згідно з п. 13 ч. 1 ст. 5 ЗУ «Про судовий збір» звільнений від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях.

Згідно з висновком Верховного Суду, наведеному у постанові від 13 квітня 2022 року у справі № 120/1647/20-а, представник малолітньої або неповнолітньої особи звільняється від сплати судового збору.

Оскільки апеляційний суд задовольняє апеляційну скаргу частково, скасовує рішення суду першої інстанції та частково задовольняє позов, ураховуючи, що відповідач ОСОБА_1 звільнений від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях, відповідно до положень ч.ч. 1, 6 ст. 141 ЦПК України слід провести розподіл судових витрат пропорційно задоволеним вимогам, а саме, стягнути зі ОСОБА_2 на користь ІНФОРМАЦІЯ_8 756,67 грн (2 270 / 3 = 756,67) судового збору за розгляд справи судом першої інстанції та 1 135 грн (2 270 х 150 % / 3 = 1 135) судового збору за розгляд справи апеляційним судом, а позивачу належить компенсувати за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, понесені судові витрати за розгляд справи у суді першої та апеляційної інстанції у загальному розмірі 3 783,33 грн (1 513,33 + 2 270).

Керуючись ст. 141, 367, 374, п. 4 ч. 1 ст. 376, 381-384, 389, 390 ЦПК України, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ІНФОРМАЦІЯ_1 задовольнити частково.

Рішення Городнянського районного суду Чернігівської області від 28 липня 2022 року - скасувати.

Позов ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про позбавлення права користування службовим приміщенням та зняття з місця реєстрації за адресою службового житлового приміщення - задовольнити частково.

Визнати ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 такими, що втратили право користування житловим приміщенням, розташованим по АДРЕСА_1 .

У задоволенні іншої частини вимог - відмовити.

Стягнути зі ОСОБА_2 ( АДРЕСА_7 , РНОКПП НОМЕР_4 ) на користь ІНФОРМАЦІЯ_1 (АДРЕСА_1, ЄДРПОУ НОМЕР_5) судовий сбір в сумі 756 (сімсот п`ятдесят шість) грн 67 коп. за розгляд справи в суді першої інстанції та 1 135 (одну тисячу сто тридцять п`ять) грн за розгляд справи апеляційним судом.

Компенсувати 105 прикордонному загону імені князя Володимира Великого Державної прикордонної служби України за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, судовий збір в сумі 3 783 (три тисячі сімсот вісімдесят три) 33 коп.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 17 жовтня 2022 року.

Головуюча: Н.В.Шитченко

Судді: Н.В.Висоцька

О.Є.Мамонова