СВЯТОШИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М. КИЄВА
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

ун. № 759/6267/21

пр. № 2/759/1044/22

22 вересня 2022 року м. Київ

Святошинський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді - Кириленко Т.В.;

за участю секретаря - Істоміної О.Г.;

позивачки ОСОБА_1 ;

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Києві в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про захист честі, гідності та ділової репутації, про спростування недостовірної інформації, -

ВСТАНОВИВ:

В березні 2021 року позивачка звернулася до суду з позовом, в якому просить визнати недостовірною та такою, що порушує її права на повагу до честі, гідності та ділової репутації розповсюджену відповідачкою інформацію, а саме:

- « ОСОБА_5 мыла 21 этаж, ОСОБА_1 вышла и начала обзывать ее отборным матом и бросать в нее тряпкой»;

-« ОСОБА_1 забыла, как мыла жопы итальянцам заработала денег и купила квартиру в нашем доме»;

-« ОСОБА_1 давала указания ОСОБА_3 и ОСОБА_4 убрать кресла, которые стояли в холле »;

-«Что это за неумесное желание хозяйничать ничего ни кого не спрашивая?»;

-« Матюкливая обезбашенная овчарка »;

-«Не благодарные жлобы поступают примерно так, как эта ОСОБА_1 ».

В обґрунтування позову посилається на те, що відповідачка поширила неправдиву інформацію про її особу в своєму дописі у чаті мешканців їх ОСББ, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . Зазначає, що відповідачка, використовуючи ненормативну лексику називала її принизливими та образливими словами, виклала від свого імені неправдиву інформацію стосовно її працевлаштування і коштів за які була придбана її квартира.

Позивачка зазначає, що своєю протиправною поведінкою відповідачка принизила її честь гідність, а також завдала сильних душевних страждань, у зв`язку з чим позивачка просить суд зобов`язати відповідачку спростувати недостовірну інформацію у той спосіб, в який вона була поширена, а також стягнути із відповідачки моральну шкоду у розмірі 5000 грн.

Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 09.06.2021 року було відкрито провадження по даній справі у порядку спрощеного позовного провадження із повідомленням (викликом) сторін (а.с. 48-49).

Позивачка у судовому засіданні позовні вимоги підтримала у повному обсязі, просила задовольнити.

Відповідачка проти задоволення позову заперечувала, зазначаючи, що вказана інформація була повідомлена їй іншою особою, яка є прибиральницею у їх будинку.

Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи, суд доходить до наступного висновку.

Судом встановлено, що позивачка і відповідачка проживають у будинку АДРЕСА_1 . Позивачка та відповідачка є учасницями чату між мешканцями цього будинку, що сформований у мобільному застосунку «Viber».

Як вбачається із матеріалів справи, ІНФОРМАЦІЯ_1 у даному чаті відповідачка поширила відносно позивачки наступні дописи (мовою оригіналу):

-« ОСОБА_5 мыла 21 этаж, ОСОБА_1 вышла и начала обзывать ее отборным матом и бросать в нее тряпкой»;

-« ОСОБА_1 забыла, как мыла жопы итальянцам заработала денег и купила квартиру в нашем доме»;

-« ОСОБА_1 давала указания ОСОБА_3 и ОСОБА_4 убрать кресла, которые стояли в холле»;

-«Что это за неумесное желание хозяйничать ничего ни кого не спрашивая?»;

-« Матюкливая обезбашенная овчарка »;

-«Не благодарные жлобы поступают примерно так, как эта ОСОБА_1 » (а.с. 37-42).

Позивачка в обгрунтування позову зазначила, що наведені висловлювання принижують її честь, гідність та ділову репутацію, а тому вона вимушена звернутись до суду за захистом своїх прав із даним позовом.

Відповідачка, заперечуючи проти заявлених позовних вимог, зазначила про те, що вказані відомості про образи, висловлені позивачкою, стали їй відомі від прибиральниці.

Перевіряючи обґрунтованість та доведеність позовних вимог, та заперечень, суд приймає до уваги те, що статтею 34 Конституції України кожному гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань.

Разом з тим, відповідно до статті 68 Конституції України, кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей.

Праву на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань відповідає обов`язок не поширювати про особу недостовірну інформацію та таку, що ганьбить її гідність, честь чи ділову репутацію.

Згідно із ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Захист особистого немайнового права може здійснюватися також іншим способом відповідно до змісту цього права, способу його порушення та наслідків, що їх спричинило це порушення (ч.2 ст.275 ЦК України).

У частині 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.02.2009 р. №1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» вказано: «9. Відповідачами у справі про захист гідності, честі чи ділової репутації є фізична або юридична особа, яка поширила недостовірну інформацію, а також автор цієї інформації…».

Статтею 12 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вони посилаються, як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ст. 76-77 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими способами як письмовими, речовими і електронними доказами, висновками експертів та показанням свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до п.4, 15 Постанови Пленуму Верховного суду України №1 від 27.02.2009р. «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи», при розгляді справ про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної особи та юридичної особи суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин, як поширення інформації, тобто доведення її до відома кола осіб; поширена інформація стосується позивача; поширення недостовірної інформації, тобто такої що не відповідає дійсності; поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє немайнове право.

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно положень ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Статтею 77 ЦПК встановлено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Відповідно до статті 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Кожен має право на свободу вираження поглядів у розумінні статті 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, якою передбачено право на свободу дотримання своїх поглядів, одержання і передання інформації та ідей без втручання органів державної влади і незалежно від кордонів.

Відповідно до частини першої статті 30 Закону України «Про інформацію», ніхто не може бути притягнутий до відповідальності за висловлення оціночних суджень.

Згідно положень частини другої статті 30 Закону України «Про інформацію», оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості.

Вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з`ясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням.

Оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості. Якщо особа вважає, що оціночні судження або думки принижують її гідність, честь чи ділову репутацію, а також інші особисті немайнові права, вона вправі скористатися наданим їй законодавством правом на відповідь, а також на власне тлумачення справи у тому самому засобі масової інформації з метою обґрунтування безпідставності поширених суджень, надавши їм іншу оцінку. Якщо суб`єктивну думку висловлено в брутальній, принизливій чи непристойній формі, що принижує гідність, честь чи ділову репутацію, на особу, яка таким чином та у такий спосіб висловила думку або оцінку, може бути покладено обов`язок відшкодувати завдану моральну шкоду.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 29 березня 2005 року у справі «Українська Прес-Група» проти України» (заява №72713/01) з посиланням на рішення Європейського Суду від 8 липня 1986 року у справі «Лінгенс проти Австрії» зазначив, що у своїй практиці Суд розрізняє факти та оціночні судження. Якщо існування фактів може бути підтверджене, неправдивість оціночних суджень не піддається доведенню. Вимога довести правдивість оціночних суджень є нездійсненною і порушує свободу висловлення думки як таку, що є фундаментальною частиною права, яке охороняється статтею 10 Конвенції.

Крім того, відповідно до положень статті 277 ЦК України, не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які, будучи вираженням суб`єктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати, що відповідає прецедентній судовій практиці Європейського суду з прав людини при тлумаченні положень статті 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Відповідно до правого висновку від 22 липня 2019 року, сформованого Верховним Судом у цивільній справі №126/274/17, вислови, які відображають власні думки, переконання автора, критичну оцінку ним певних фактів, є оціночними судженнями. Особисте сприйняття позивачем зазначених у позові висловлювань, як таких, що принижують ділову репутацію, не може бути підставою для задоволення позову.

Під час розгляду справи, судом було встановлено, що відповідачкою дійсно було розміщено дописи, в яких містяться висловлювання, які позивачка вважає недостовірними та такими, що принижують її права на повагу до честі, гідності та недоторканість ділової репутації, однак, стороною позивача в ході розгляду справи не доведений факт завдання шкоди позивачці внаслідок розповсюдження недостовірної інформації відповідачкою та причинно-наслідковий зв`язок між розповсюдженням недостовірної інформації та завданням їй шкоди.

Крім того, з аналізу вказаних дописів вбачається, що відповідачка висловила свою суб`єктивну думку за допомогою висловлювань, які не містять фактичних даних, тобто висловила оціночні судження, а тому суд вважає, що немає достатніх підстав для визнання окремих висловлювань із дописів відповідача недостовірною інформацією, що принижує ділову репутацію позивача.

Таким чином, оскільки інформація, викладена відповідачкою, є власною оцінкою дій позивачки в умовах існуючого між сторонами конфлікту, а тому за своєї суттю є думками та переконаннями відповідачки, які не можуть бути предметом перевірки на предмет істинності, а отже, є оціночними судженнями, тому суд доходить до висновку, що законних підстав для задоволення вимог про визнання недостовірною інформації та її спростування немає.

Окремо суд вважає за необхідне звернути увагу сторони позивача на те, що якщо особа вважає, що оціночні судження або думки принижують її гідність, честь чи ділову репутацію, а також інші особисті немайнові права, вона вправі скористатися наданим їй законодавством правом на відповідь, а також на власне тлумачення справи в такий же спосіб з метою обґрунтування безпідставності поширених суджень, надавши їм іншу оцінку.

Однак, доказів того, що позивачка скористалась своїм правом на відповідь, матеріали справи не містять.

Відповідно до ст. 23 ЦК України моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Частиною 1 ст. 280 ЦК України визначено, що якщо фізичній особі внаслідок порушення її особистого немайнового права завдано майнової та (або) моральної шкоди, ця шкода підлягає відшкодуванню.

В даному випадку суд не здійснює аналіз розміру моральної шкоди, що заявлений до стягнення, оскільки для цього відсутні правові підстави з огляду на відмову позивачу у задоволенні основної позовної вимоги про визнання інформації недостовірною та такою, що порочить честь і гідність, ділову репутацію позивача.

Враховуючи викладене, а також приймаючи до уваги те, що в ході розгляду справи не знайшли свого об`єктивного підтвердження обставини, на які позивачка посилалась як на підставу своїх вимог, суд вважає, що в задоволенні позову слід відмовити.

На підставі викладеного та керуючись ст. 5, 12-13, 19, 76, 81, 133, 137, 141, 258, 263-265 ЦПК України, суд -

УХВАЛИВ:

В позові ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про захист честі, гідності та ділової репутації, спростування недостовірної інформації - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене до Київського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення

Повний текст рішення виготовлено 28.09.2022 року

Суддя Т.В. Кириленко