ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/4981/22 Справа № 174/800/21 Суддя у 1-й інстанції - Ілюшик І.А. Суддя у 2-й інстанції - Ткаченко І. Ю.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 жовтня 2022 року Дніпровський Апеляційний суд у складі:

головуючого - судді Ткаченко І.Ю.

суддів - Деркач Н.М., Пищиди М.М.

за участю секретаря - Піменової М.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу

за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту проживання однією сім`єю та визнання права власності на частку автомобіля

за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на рішення Вільногірського міського суду Дніпропетровської області від 11 травня 2022 року, -

В С Т А Н О В И В:

11 листопада 2021 року позивачка звернулась до суду із позовом до ОСОБА_2 про встановлення факту проживання однією сім`єю та визнання права власності на частку автомобіля. В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що з 03.09.2007 року по 04.08.2021 року вона проживала однією сім`єю без реєстрації шлюбу з громадянином ОСОБА_3 . Під час спільного проживання з ОСОБА_3 , у них народилися спільні діти: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , батьком яких записаний ОСОБА_3 . В останні 9 років, вона з ОСОБА_3 та їхні з ним діти спільно проживали однією сім`єю в квартирі АДРЕСА_1 . Зазначена квартира належала на праві спільної часткової власності матері ОСОБА_3 - ОСОБА_6 та його вітчиму, які померли в 2012 та 2013 роках відповідно, а квартиру після їх смерті прийняв у спадщину ОСОБА_3 , оскільки на час їх смерті він був зареєстрований за місцем проживання разом з ними і на протязі 6 місяців після смерті кожного, заяв до нотаріальної контори про відмову від спадщини не подавав. ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_3 помер, після смерті його відкрилася спадщина в тому числі у вигляді автомобіля марки CHEVROLET. Вказаний автомобіль був придбаний спільно нею та ОСОБА_3 05.03.2019 року за їхні спільні кошти та зареєстрований на праві власності за ОСОБА_3 . Спадкоємцями за законом першої черги є: двоє їхніх з ОСОБА_3 малолітніх дітей та відповідач дочка від першого шлюбу. 18.10.2021 року вона подала заяву про прийняття спадщини її малолітніми дітьми після смерті їх батька, ОСОБА_3 , до приватного нотаріуса Дніпропетровської області, м. Кам`янське Кравченко С.Ю., якою відкрита спадкова справа № 68476698 у спадковому реєстрі. На час смерті ОСОБА_3 , відповідач була неповнолітньою, тому вона вважається такою, що прийняла спадщину після його смерті. У свою чергу до спадкової маси входить і автомобіль марки CHEVROLET, 1/2 частка якого підлягає спадкуванню в тому числі і відповідачем, а право власності на іншу 1/2 частку вказаного автомобіля повинно бути визнано судом за нею, так як вона проживали спільно однією сім`єю без реєстрації шлюбу з ОСОБА_3 (а.с.2-4).

Рішенням Вільногірського міського суду Дніпропетровської області від 11 травня 2022 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту проживання однією сім`єю та визнання права власності на частку автомобіля - відмовлено (а.с. 61-62).

Не погодившись з рішення суду, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить скасувати рішення суду, ухвалити нове рішення, яким її позовні вимоги задовольнити в повному обсязі (а.с. 68-70).

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду залишити без змін, виходячи з наступних підстав.

Судом 1 інстанції встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_3 у м. Вільногірську Дніпропетровської області помер ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , про що свідчить копія свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 від 16.08.2021 р. (а.с. 9).

Відповідно свідоцтва про народження ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 їх батьками є ОСОБА_3 (батько) і ОСОБА_1 (мати) (а.с. 10, 11).

З наданої копії свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, вбачається, що ОСОБА_3 належав автомобіль CHEVROLET, модель CAPTIVA, тип загальний легковий - загальний універсал-В, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_2 , рік випуску 2012, колір сірий, реєстраційний номер НОМЕР_3 (а.с. 8).

Відповідно до довідки про зареєстрованих у житловому приміщенні (будинку) осіб № 3017 від 10.09.2021 р., виданої відділом реєстрації фізичних осіб виконавчого комітету Вільногірської міської ради Дніпропетровської області зареєстровані за адресою: АДРЕСА_2 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ОСОБА_3 знятий з реєстрації 06.09.2021 року у зв`язку зі смертю (а.с. 15).

ОСОБА_1 зареєстрована з 13.02.2004 року по теперішній час за адресою: АДРЕСА_3 (а.с. 6).

Відповідно до витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі, здійснена реєстрація спадкової справи і ОСОБА_3 є спадкодавцем (а.с. 16).

Заповіт за життя ОСОБА_3 не складав і на час його смерті ОСОБА_2 була неповнолітньою і згідно ч. 4 ст. 1268 ЦК України вважається такою, що прийняла спадщину після смерті її батька ОСОБА_3 (а.с. 42).

Враховуючи копії свідоцтв про розірвання шлюбу Серія НОМЕР_4 та Серія НОМЕР_5 ОСОБА_3 з 30.01.2008 року та ОСОБА_1 з 21.05.2008 року у шлюбі з іншими особами не перебували (а.с. 12, 13).

Відповідно до Акта № 480 від 22.10.2021р, складеного депутатом Вільногірської міської ради Штамбургом О.М., за адресою АДРЕСА_2 , з 2007 по 04.08.2021 рік фактично проживала з ОСОБА_3 (а.с. 14).

Відповідно до довідки № 2546 ОСОБА_1 понесла витрати по похованню ОСОБА_3 (а.с. 17).

Відповідно до свідоцтва про право власності на житло квартира АДРЕСА_1 належить ОСОБА_6 , яка померла, та іншій особі (а.с. 19, 20).

Згідно довідки від 22.02.2022 року ОСОБА_1 з 02.10.2014 року по теперішній час дійсно працює у філії "Вільногірський гірничо-металургійний комбінат" акціонерного товариства "Об`єднана гірничо-хімічна компанія" (а.с. 49).

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог в частині встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу позивачки зі спадкодавцем у період з вересня 2007 року до 21.05.2008 року, суд 1 інстанції виходив з того, що такі вимоги суперечить вимогам ст. 25 СК України, оскільки шлюб позивача був розірваний лише у травні 2008 року, а шлюб ОСОБА_3 у січні 2008 року. Позивачем не доведено, що вона з померлим постійно спільно проживали, мали спільний бюджет, тобто відсутнє підтвердження реальності сімейних відносин з померлим після розірвання шлюбу позивача, тому, суд 1 інстанції не вбачав підстав для задоволення позовних вимог в частині встановлення факту проживання позивачки та померлого ОСОБА_3 однією сім`єю без реєстрації шлюбу у будь-який період.

Щодо відмови у задоволенні позовних вимог в частині визнання спірного автомобіля спільною сумісною власністю подружжя, та визнання за позивачем права власності на 1/2 частину зазначеного майна, суд 1 інстанції відмовив у задоволенні цієї вимоги оскільки вона є похідною від вимоги про встановлення факту проживання однією сім`єю, у задоволенні якої суд відмовив.

Із вказаними висновками суду 1 інстанції колегія суддів погоджується виходячи з наступного.

Так, У відповідності до ч. 3 та ч. 4 ст. 12, ч. 1 та ч. 2 ст. 13 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

За приписами ч. 1, 2 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Згідно ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Відповідно до ст. 78 ЦПК України суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Сторонам в процесі судового розгляду судом неодноразово роз`яснювались положення вказаних вище процесуальних норма, а також зміст ч. 1, 5, 6, 7 ст. 81 ЦПК України відповідно до яких кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ч.ч. 2, 4 ст. 3 СК України, сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства.

Якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними (ч. 1 ст. 74 СК України).

Предметом доказування при розгляді справ про встановлення факту проживання однією сім`єю, передусім, є сукупність обставин, що є, згідно із законом, основними ознаками сім`ї: спільне проживання, пов`язаність спільним побутом, наявність взаємних прав та обов`язків.

Як вбачається із матеріалів справи, ОСОБА_3 та ОСОБА_1 є батьками двох спільних неповнолітніх дітей ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , які зареєстровані за місцем реєстрації батька, який помер ІНФОРМАЦІЯ_5 , між собою ОСОБА_3 та ОСОБА_1 у шлюбі не перебували.

Відповідно до копії свідоцтв про розірвання шлюбу Серія НОМЕР_4 та Серія НОМЕР_5 ОСОБА_3 з 30.01.2008 року та ОСОБА_1 з 21.05.2008 року у шлюбі з іншими особами не перебували (а.с. 12, 13).

Враховуючи викладене колегія суддів погоджується із висновком суду 1 інстанції щодо відмови у задоволенні позовних вимог про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу позивача зі спадкодавцем у період з вересня 2007 року до 21.05.2008 року, оскільки це суперечить вимогам ст. 25 СК України, бо шлюб позивача був розірваний лише у травні 2008 року, а шлюб ОСОБА_3 у січні 2008 року.

Дана позиція, відповідає позиції ВС, що викладена в постанові від 17.06.2020 року у справі № 755/18012/16-ц.

Обов`язковою умовою для визнання факту спільного проживання в даній справі, є ведення з померлим спільних витрат, спільного бюджету, спільного харчування, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин.

Суд 1 інстанції дійшов правильного висновку, що сам по собі факт реєстрації ОСОБА_4 , ОСОБА_5 за місцем реєстрації ОСОБА_3 як і наявність у позивача спільних із ним дітей не свідчать про те, що їх батьки проживали однією сім`єю, вели спільне господарство, мали єдиний бюджет.

Згідно Акту № 480 від 22.10.2021року позивач проживала з ОСОБА_3 за певною адресою.

Однак, суд 1 інстанції вірно не взяв до уваги вказаний Акт, оскільки останній складено зі слів свідків, які в судовому засіданні не допитані, відповідне клопотання не було заявлено позивачем та вона посилалась на неможливість забезпечити їх явку в судове засідання з об`єктивних причин. Від допиту свідків ОСОБА_8 та ОСОБА_9 позивачка відмовилась, оскільки вони зайняті на роботі.

Також суд 1 інстанції вірно зазначив, що участь позивача у похованні ОСОБА_3 не може бути належним, достатнім та допустимим доказом факту перебування позивача та ОСОБА_3 у спірний період у фактичних шлюбних відносинах.

Крім того, зазначив, що подані позивачем довідки від 22.02.2022 року за вих. № 229/23, про те, що вона мала постійне місце роботи з 2014 року, не мають правового значення для розгляду справи, оскільки не містить інформації щодо предмету доказування.

Врахувавши зазначене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту проживання однією сім`єю та визнання права власності на частку автомобіля, оскільки позивачем не доведено належними та допустимими доказами, що вона з померлим постійно спільно проживали, мали спільний бюджет, тобто відсутнє підтвердження реальності сімейних відносин з померлим після розірвання шлюбу позивача, а вимога про визнання спірного автомобіля спільною сумісною власністю подружжя, та визнання за нею права власності на 1/2 частину зазначеного майна, є похідною від вимоги про встановлення факту проживання однією сім`єю, а оскільки у задоволенні основної вимоги суд 1 інстанції відмовив, то для задоволення і даної позовної вимоги не вбачається підстав.

Доводи, викладені в апеляційній скарзі, не можуть бути взяті до уваги колегією суддів, оскільки вони фактично зводяться до викладення обставин справи із наданням коментарів та тлумаченням норм чинного законодавства на власний розсуд, висвітлення цих обставин у спосіб, що є зручним для апелянта, що має за мету задоволення апеляційної скарги, а не спростування висновків суду першої інстанції.

Апелянт не скористався наданими йому правами, не обґрунтував позовні вимоги та доводи апеляційної скарги, не надав суду доказів на їх підтвердження, а згідно із ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачений цим Кодексом випадках, а відповідно до ч.3 ст.12, ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана надати суду докази на підтвердження своїх вимог або заперечень.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення у справі «Проніна проти України», № 63566/00, параграф 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Вирішуючи даний спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, обставини по справі, перевірив доводи і дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані і підтверджені письмовими матеріалами справи та поясненнями учасників процесу.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду постановлено з дотриманням норм матеріального і процесуального права, тому апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду має бути залишено без змін.

Керуючись ст.ст.367,374,375,381-383 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Вільногірського міського суду Дніпропетровської області від 11 травня 2022 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів в передбаченому законом порядку.

Судді: