Справа № 447/136/22 Головуючий у 1 інстанції: Павлів В.Р.
Провадження № 22-ц/811/1402/22 Доповідач в 2-й інстанції: Крайник Н. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 жовтня 2022 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ в складі:

головуючої: Н. П. Крайник

суддів: Я.А. Левика, М.М. Шандри

при секретарі: Х.Б. Колич

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Миколаївського районного суду Львівської області від 01 червня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Західного міжрегіонального Управління Міністерства юстиції ( м. Львів), Миколаївського районного відділу державної виконавчої служби Західного міжрегіонального Управління Міністерства юстиції (м.Львів) про перерахунок боргу, стягнення коштів згідно ст. 160 ЦПК України та стягнення моральної шкоди, -

в с т а н о в и в:

20.01.2022 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , Західного міжрегіонального Управління Міністерства юстиції ( м. Львів), Миколаївського районного відділу державної виконавчої служби Західного міжрегіонального Управління Міністерства юстиції (м.Львів), в якому з урахуванням заяви, поданої позивачем 26.01.2022 року на виконання вимог ухвали суду про залишення позовної заяви без руху, просив провести перерахунок боргу ОСОБА_2 , що становив на час розгляду справи № 447/2497/16-ц станом на 31.10.2017 - 321951,60 грн згідно з ч. 2 ст. 625 ЦК України з урахуванням курсу долара, який станом на 25.01.2022 становить 28,80 грн, стягнути з відповідача ОСОБА_2 кошти відповідно до ст. 160 ЦПК України та стягнути з боржника-відповідача ОСОБА_2 моральну шкоду в розмірі 50000,00 грн.

В обґрунтування позову ОСОБА_1 посилався на ст. 625 ЦК України, положення ст.ст. 4, 6, 9 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення», ст.ст. 2-6 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» та зазначав, що державними виконавцями протягом 3 років і 5 місяців не вживалися заходи щодо стягнення в його користь основного боргу з боржника ОСОБА_2 . Вважає, що Миколаївський районний відділ державної виконавчої служби в особі його керівника Гармадія М.Т. повинен був звернутися до суду про стягнення з боржника ОСОБА_2 коштів у порядку ст. 625 ЦК України та накласти штрафи на боржника ОСОБА_2 у зв`язу з невиконанням останнім рішення суду. Стосовно вимоги про стягнення моральної шкоди, позивач зазначив, що боржником ОСОБА_2 внаслідок судової тяганини та відповідачами, які увесь час покривають боржника ОСОБА_2 та своєю бездіяльністю знущаються над ним та його родиною, завдано значної шкоди його здоров`ю, що спричинено постійними переживаннями щодо невиконання боржником рішення суду, яке є обов`язковим, та неможливістю повернути свої кошти, необхідні йому для належного лікування, порушено його нормальні життєві зв`язки та репутацію.

Оскаржуваним рішенням у задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду оскаржив ОСОБА_1 .

Вважає оскаржуване рішення суду незаконним, необґрунтованим, таким, що ухвалене з порушенням норм матеріального і процесуального права та з невідповідністю висновків суду обставинам справи.

Зазначає, що, відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції не врахував подані ним докази на підтвердження того, що діями боржника ОСОБА_2 йому завдано значної моральної та матеріальної шкоди. У зв`язку з численними судовими процесами з 2018 року по 2022 рік щодо повернення боржником ОСОБА_2 частини коштів, які йому винен останній, стан його здоров`я суттєво погіршився, що підтверджується виписками із медичної кварти хворого. Вважає, що Західне міжрегіональне Управління Міністерства юстиції (м.Львів) та Миколаївський районний відділ державної виконавчої служби Західного міжрегіонального Управління Міністерства юстиції (м.Львів) своєю бездіяльністю сприяють боржнику ОСОБА_2 у вчиненні ним дій, спрямованих на ухилення від виконання рішення суду, яке набрало законної сили, однак залишається невиконаним протягом 4-х років і 6-ти місяців.

Просить рішення суду скасувати та постановити нове рішення, яким позов задоволити.

У засідання суду апеляційної інстанції, призначене на 27 вересня 2022 року, учасники справи не з`явилися, хоча належним чином повідомлялися про час та місце розгляду справи, тому суд вважає за можливе проводити розгляд справи у їх відсутності.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних мотивів.

Відповідно до ч.1 ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно положень ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до положень статей ст.ст. 76,77,78 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до п.п. 2 ч. 3 ст. 175 ЦПК України позовна заява повинна містити: повне найменування (для юридичних осіб) або ім`я (прізвище, ім`я та по батькові - для фізичних осіб) сторін та інших учасників справи, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), поштовий індекс, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України (для юридичних осіб, зареєстрованих за законодавством України), а також реєстраційний номер облікової картки платника податків (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серію паспорта для фізичних осіб - громадян України (якщо такі відомості позивачу відомі), відомі номери засобів зв`язку, офіційної електронної адреси та адреси електронної пошти.

Під предметом позову розуміється певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення. Підставу позову становлять обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу.

Відповідно до ст. 42 ЦПК України у справах позовного провадження учасниками справи є сторони, треті особи.

Згідно ст. 48 ЦПК України сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач. Позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава.

Відповідно до ч. 1 ст. 50 ЦПК України позов може бути пред`явлений спільно кількома позивачами або до кількох відповідачів. Кожен із позивачів або відповідачів щодо другої сторони діє в цивільному процесі самостійно.

Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно ч. 2 ст. 509 ЦК України зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

За змістом статей 524, 533-535 і 625 ЦК України, грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов`язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто, грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов`язок боржника з такої сплати.

Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За змістом ч. 2 ст. 625 ЦК України нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації від боржника за неналежне виконання зобов`язання.

Згідно ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб.

Відповідно ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Згідно роз`яснень Пленуму Верховного Суду України, наданих у п.3, 9 Постанови №4 від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Зобов`язання з відшкодування шкоди як майнової, так і моральної є безпосереднім наслідком правопорушення, тобто порушення охоронюваних законом суб`єктивних особистих немайнових і майнових прав та інтересів учасників цивільних відносин. За своїм характером ці зобов`язання належать до недоговірних, тобто вони виникають поза межами існуючих між потерпілим і завдавачем шкоди договірних чи інших правомірних зобов`язальних відносин.

Правовою підставою цивільно-правової відповідальності за відшкодування шкоди, завданої рішеннями, діями чи бездіяльністю державного виконавця під час проведення виконавчого провадження, є правопорушення, що включає як складові елементи: шкоду, протиправне діяння особи, яка її завдала, причинний зв`язок між ними. Шкода відшкодовується незалежно від вини. Належним доказом протиправних (неправомірних) рішень, дій чи бездіяльності державного виконавця є, як правило, відповідне судове рішення (вирок) суду, що набрало законної сили, або відповідне рішення вищестоящих посадових осіб державної виконавчої служби, інші докази. Відсутність хоча б одного елементу виключає відповідальність за завдану шкоду.

Судом встановивлено,що рішенням Миколаївського районного суду Львівської області від 22 січня 2018 року у справі № 447/2497/16-ц позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 12000 (дванадцять тисяч ) доларів США, що згідно офіційного курсу Національного Банку України станом на 31 жовтня 2017 року становить 321951 (триста двадцять одна тисяча дев`ятсот п`ятдесят одна ) гривня 60 копійок. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 три відсотки річних в сумі 28975 (двадцять вісім тисяч дев`ятсот сімдесят п`ять ) гривень 64 копійки. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 2612 (дві тисячі шістсот дванадцять ) гривень 50 копійок. Стягнуто з ОСОБА_2 в користь держави судовий збір в розмірі 896 ( вісімсот дев`яносто шість ) гривень 77 копійок.

Постановою Львівського апеляційного суду від 21.02.2019 року рішення Миколаївського районного суду Львівської області від 22.01.2018 року залишено без змін.

05.08.2019 року Миколаївським районним судом Львівської області на виконання рішення Миколаївського районного суду Львівської області від 22.01.2018 року видано виконавчий лист № 447/2497/16-ц.

Постановою державного виконавця від 12.09.2019 року відкрито виконавче провадження № 60040674 з примусовому виконання виконавчого листа № 447/2497/16-ц, виданого 05.08.2019 Миколаївським районним судом про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 12 000 доларів США, що згідно з офіційним курсом НБУ станом на 31.10.2017 становить 321 951,60 грн.

Як убачається з матеріалів справи, державним виконавцем вчиняються передбачені Законом України «Про виконавче провадження» дії з виконання виконавчого провадження № 60040674 та в користь стягувача стягуються кошти із заробітної плати боржника.

Звертаючись до суду з позовом про перерахунок боргу, стягнення коштів згідно ст. 160 ЦПК України та стягнення моральної шкоди, ОСОБА_1 посилався на ст. 625 ЦК України, положення ст.ст. 4, 6, 9 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення», ст.ст. 2-6 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати».

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивач, звертаючись з позовом про перерахунок боргу ОСОБА_2 відповідно до положень ст. 625 ЦК України, при поданні позовної заяви та заяви про усунення недоліків заяви таких вимог не заявляв. При цьому положення Законів України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати», «Про індексацію грошових доходів населення» застосовуються до грошових доходів громадян, одержаних ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру: пенсії; стипендії; оплати праці (грошове забезпечення); соціальних виплат; суми відшкодування шкоди, заподіяної фізичній особі каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, а також суми, що виплачуються особам, які мають право на відшкодування шкоди у разі втрати годувальника; розміру аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі.

З таким висновком районного суду колегія суддів погоджується повністю.

Що стосується вимоги позивача про стягнення з відповідача коштів у зв`язку зі зміною курсу долара згідно ст. 160 ЦПК України, яка регулює стягнення на підставі судового наказу, то суд вірно відмовив у задоволенні такої, оскільки позивачем не зазначено, яку саме суму коштів він просить стягнути у порядку ст. 160 ЦПК України, а перерахунок коштів, визначених рішенням суду у доларах, здійснюється державним чи приватним виконавцем на виконанні якого перебуває таке рішення.

Колегія суддів також погоджується з висновком суду про відмову у задоволенні позову ОСОБА_1 в частині стягнення з відповідача ОСОБА_2 моральної шкоди в розмірі 50 000 грн у зв`язку з відсутністю передбачених законом підстав для стягнення такої шкоди через ненадання ОСОБА_1 належних доказів на підтвердження її понесення позивачем через дії відповідача.

Рішення суду ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права. Наведені в апеляційній скарзі доводи правильних висновків суду не спростовують. Підстав для скасування рішення суду колегія суддів не вбачає.

Згідно ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. Повний текст постанови складено - 07 жовтня 2022 року.

Керуючись ч. 5 ст. 268, ст. 367, ст. 368, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. 375, ст. 381, ст. 382, ст. 384 ЦПК України, Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Миколаївського районного суду Львівської області від 01 червня 2022 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повний текст постанови складено 07 жовтня 2022 року.

Головуючий: Н.П. Крайник

Судді: Я.А. Левик

М.М. Шандра