Справа № 369/9960/22
Провадження №2-о/369/322/22
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.10.2022 року м. Київ

Суддя Києво-Святошинського районного суду Київської області Фінагеєва І.О., розглянувши матеріали цивільної справи за заявою ОСОБА_1 про встановлення факту народження дитини на тимчасово окупованій території України, -

ВСТАНОВИЛА:

11.10.2022 року ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про встановлення факту народження дитини на тимчасово окупованій території України.

Вивчивши матеріали заяви та долучені до неї документи, вважаю, що заява ОСОБА_1 про встановлення факту народження дитини на тимчасово окупованій території України підлягає залишенню без руху, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦПК України, заява про встановлення факту народження особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана батьками, родичами, їхніми представниками або іншими законними представниками дитини до будь-якого суду за межами такої території України незалежно від місця проживання заявника.

Частина 1 ст. 318 ЦПК України встановлює вимоги до заяви, а саме, у заяві повинно бути зазначено: 1) який факт заявник просить встановити та з якою метою; 2) причини неможливості одержання або відновлення документів, що посвідчують цей факт; 3) докази, що підтверджують факт. До заяви додаються докази, що підтверджують викладені в заяві обставини, і довідка про неможливість відновлення втрачених документів (ч. 2 ст. 318 ЦПК України).

Відповідно до ст. 13 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану», державна реєстрація народження дитини проводиться з одночасним визначенням її походження та присвоєнням їй прізвища, власного імені та по батькові. Походження дитини визначається відповідно до Сімейного кодексу України.

Державна реєстрація народження дитини проводиться за письмовою або усною заявою батьків чи одного з них за місцем її народження або за місцем проживання батьків. Якщо державна реєстрація народження дитини проводиться за місцем проживання батьків чи одного з них, то за їх бажанням місцем народження дитини в актовому записі про народження може бути визначене фактичне місце її народження або місце проживання батьків чи одного з них. У разі смерті батьків або в разі якщо вони з інших причин не можуть зареєструвати народження дитини, державна реєстрація проводиться за заявою родичів, інших осіб, уповноваженого представника закладу охорони здоров`я, в якому народилася дитина чи в якому вона перебуває. Державна реєстрація народження дитини проводиться не пізніше одного місяця з дня її народження, а у разі народження дитини мертвою - не пізніше трьох днів.

Підставою для проведення державної реєстрації народження дитини є визначені центральним органом виконавчої влади у сфері охорони здоров`я документи, що підтверджують факт народження. У разі народження дитини поза закладом охорони здоров`я документ, що підтверджує факт народження, видає заклад охорони здоров`я, який проводив огляд матері та дитини. У разі, якщо заклад охорони здоров`я не проводив огляд матері та дитини, документ, що підтверджує факт народження, видає медична консультаційна комісія в порядку, визначеному КМУ. Медична консультаційна комісія видає документ про народження у разі встановлення факту народження жінкою дитини. За відсутності документа закладу охорони здоров`я або медичної консультаційної комісії, що підтверджує факт народження, підставою для проведення державної реєстрації актів цивільного стану є рішення суду про встановлення факту народження.

Відповідно до ч. 1 ст. 122 СК України дитина, яка зачата і (або) народжена у шлюбі, походить від подружжя. Походження дитини від подружжя визначається на підставі Свідоцтва про шлюб та документа закладу охорони здоров`я про народження дружиною дитини.

Частиною 1 статті 144 Сімейного кодексу України визначено, що батьки зобов`язані невідкладно, але не пізніше одного місяця від дня народження дитини, зареєструвати народження дитини в органі державної реєстрації актів цивільного стану.

За правилами ст. 7 Закону України «Про громадянство України» особа, батьки або один з батьків якої на момент її народження були громадянами України, є громадянином України.

Особа, яка має право на набуття громадянства України за народженням, є громадянином України з моменту народження.

Відповідно до Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, ратифікованою постановою Верховної ради України № 789-ХІІ від 27.02.1991 року, дитина має бути зареєстрована одразу ж після народження і з моменту народження має право на ім`я і набуття громадянства, а також, наскільки це можливо, право знати своїх батьків і право на їх піклування. Держави-учасниці забезпечують здійснення цих прав згідно з їх національним законодавством та виконання їх зобов`язань за відповідними міжнародними документами у цій галузі, зокрема, у випадку, коли б інакше дитина не мала громадянства.

Порядок звернення до суду за судовим захистом урегульовано ЦПК України.

Відповідно до ч. 3 ст. 294 ЦПК України, справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду. Інші особливості розгляду цих справ встановлені цим розділом.

Згідно ч. 4 ст. 294 ЦПК України, справи окремого провадження суд розглядає за участю заявника і заінтересованої особи.

Всупереч зазначеному, заявником взагалі не зазначено заінтересованих осіб як учасників процесу та не долучено доказів направлення примірника заяви з додатками для неї заінтересованим особам, оскільки заяву подано до суду в системі Електронний суд.

В даному випадку, заінтересованою особою у справі - є орган реєстрації актів громадянського стану та мати новонародженої дитини ОСОБА_2 (оскільки сторони не перебувають у зареєстрованому шлюбі).

Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦПК України, заява про встановлення факту народження особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана батьками, родичами, їхніми представниками або іншими законними представниками дитини до будь-якого суду за межами такої території України незалежно від місця проживання заявника. За змістом ч. 2 ст. 318 ЦПК України до заяви додаються докази, що підтверджують викладені у заяві обставини.

Заявник просить суд встановити факт народження дитини сина на тимчасово окупованій території України, проте в порушення вимог ст.ст. 317, 318 ЦПК України не долучає до заяви доказів, які підтверджують, що заявник є батьком дитини та має право на звернення до суду із заявою про встановлення факту народження особи.

Окрім того, відповідно до п. 7 ч. 1 ст. 315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження.

Виходячи із змісту вказаної норми, встановлення судом факту народження особи в певний час в певному місці провадиться тільки у разі неможливості органом державної реєстрації актів цивільного стану зареєструвати факт народження у передбаченому чинним законодавством порядку.

Таким чином, зверненню до суду з заявою про встановлення факту народження особи у певний час, має передувати звернення заявника до органу державної реєстрації актів цивільного стану із заявою про реєстрацію народження особи.

В той же час, відмову органів реєстрації актів громадянського стану в реєстрації події в якості доказу неможливості органом державної реєстрації актів цивільного стану здійснити реєстрацію народження дитини суду не надано.

При цьому, суд зазначає, що прецедентна практика Європейського суду з прав людини щодо застосування статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визнає, що доступ до суду не є абсолютним і національним законодавством може обмежуватись, зокрема для дотримання правил судової процедури і це не є порушенням права на справедливий суд. Вимога сплати судового збору прямо передбачена нормами чинного законодавства та, оскільки чинним законодавством передбачений порядок звільнення від сплати судового збору судом, не є перешкоджанням доступу до правосуддя (п. 59 рішення ЄСПЛ від 19.06.2001 року у справі Креуз проти Польщі ( Kreuz v. Poland , п. 111 рішення ЄСПЛ від 20.02.2014 року у справі Шишков проти Росії ( Shishkov v. Russia )).

Відповідно до ч. 1 ст. 185 ЦПК України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

З огляду на те, що вказані обставини мають значення для правильного вирішення спору, суд вважає, що заяву ОСОБА_1 необхідно залишити без руху, надавши заявнику строк для усунення недоліків, шляхом подання заяви у редакції, що відповідає нормам ЦПК України, в тому числі щодо заінтересованих осіб.

За змістом ч. ч. 1, 2 ст. 185 ЦПК України суддя, встановивши, що заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху. В ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.

Оскільки заява подана без додержання вимог, викладених у статтях 175, 177 ЦПК України, тому суддя залишає її без руху.

Керуючись ст. 175, 177, 185, 293, 294 ЦПК України, суддя,-

ПОСТАНОВИЛА:

Заяву ОСОБА_1 про встановлення факту народження дитини на тимчасово окупованій території України - залишити без руху, надавши строк для виправлення недоліків тривалістю 10 днів з дня отримання даної ухвали.

Повідомити про необхідність усунення недоліків шляхом направлення йому копії даної ухвали та роз`яснити, що у разі не виправлення недоліків до вказаного терміну заява вважатиметься неподаною та буде йому повернута.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя І. О. Фінагеєва