У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 жовтня 2022 року Солом`янський районний суд м. Києва в складі

головуючої судді - Усатової І.А.,

за участю секретаря судового засідання - Омелько Г.Т.,

розглянувши заяву позивача про забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Буглак Олеся Гурамівна про визнання договору міни удаваним правочином, переведення прав та обов`язків покупця, суд, -

ВСТАНОВИВ:

27.09.2022 на адресу Солом`янського районного суду міста Києва надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Буглак Олеся Гурамівна про визнання договору міни удаваним правочином, переведення прав та обов`язків покупця.

Згідно поданого позову позивач просить:

- визнати договір міни від 25 серпня 2022 року, укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Буглак О.Г. і зареєстрований в реєстрі за №2272, удаваним правочином, вчиненим з метою приховання іншого правочину - договору купівлі-продажу;

- перевести на ОСОБА_1 права та обов`язки покупця за договором купівлі-продажу від 25 серпня 2022 року, укладеним між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , посвідченим приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Буглак О.Г., зареєстрованим в реєстрі за №2272.

Разом з позовною заявою позивачем подано до суду заяву про забезпечення позову, якою просить забезпечити позов шляхом накладення арешту на Ѕ частину квартири за адресою: АДРЕСА_1 , яка належить ОСОБА_3 на праві спільної часткової власності (РНОКПП: НОМЕР_1 ); заборони ОСОБА_3 та іншим особам у будь-який спосіб вчиняти дії щодо кватири за адресою: АДРЕСА_1 : заміну або пошкодження замків, перепланування, ремонту, пошкодження оздоблення тощо, вселення в квартиру інших осіб (у тому числі на умовах оренди), а також дії спрямовані на відчуження майна, зокрема, запитування та отримання документів необхідних для відчуження нерухомості, відвідування з даного приводу нотаріальних контор та ріелторських компаній, подання оголошень про продаж нерухомості в засобах масової інформації тощо.

В обгрунтування заяви вказує, що 25 серпня 2022 року співвласник ОСОБА_2 фактично здійснила продаж своєї 1/2 частини спірної квартири шляхом оформлення договору міни, який укладений між ОСОБА_2 і ОСОБА_3 та посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Буглак О.Г., зареєстрований в реєстрі за № 2274. Цим правочином сторони приховують договір купівлі-продажу, за яким ОСОБА_2 продала, а ОСОБА_3 купив належну їй 2 частину квартири у праві спільної часткової власності. Зазначений договір міни є удаваним правочин, оскільки не був направлений на настання правових наслідків, обумовлених договором міни, а по своїй правовій природі є договором купівлі-продажу. Реалізація спірних правовідносин зумовила порушення переважного права позивача перед іншими особами на купівлю 1/2 частини квартири, яка перебуває в спільній часткові власності.

Вказує, що наразi за ОСОБА_3 зареєстровано право власності на 1/2 частки квартири. Набувши у незаконний спосіб право власності, ОСОБА_3 може у будь-який момент розгляду справи Солом`янським районним судом м. Києва здійснити відчуження належної йому 1/2 частини квартири у праві спільної часткової власності на користь третіх осіб (навіть після ухвалення судового рішення на користь позивача, - у проміжку часу ненабуття ним законної сили).

Вказує, що будь-які дії щодо подальшого відчуження частини квартири призведуть до неможливості поновити порушені права або ж утруднять їх поновлення, завдадуть йому як співвласникові об`єкта нерухомого майна значної майнової та моральної шкоди, оскільки потребуватимуть докладанню додаткових зусиль залучення до участі у справі інших осіб в якості відповідачів та/або збільшення позовних вимог і неможливості реалізувати рішення суду у разі задоволення позову відносно відповідачів, котрі визначені в позові.

Таким чином, через ризик подальшого відчуження спірної частки квартири на користь третіх осiб невжиття заходів забезпечення позову у вигляді її арешту може істотно ускладнити ефективний захист прав позивача у випадку задоволення його позову та може призвести до того, що позивач не зможе їх захистити в межах даного провадження за його позовом без нових звернень до суду.

Вивчивши заяву про забезпечення позову та додані до неї документи, всебічно з`ясувавши обставини, на які заявник посилається як на підстави вимог своєї заяви, суд вважає необхідним відмовити у задоволенні заяви, виходячи з наступного.

Відповідно до статті 153 ЦПК України заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи.

Частинами першою та другою статті 149 ЦПК України передбачено, що суд за заявою учасника справи має право вжити передбачені статтею 150 цього Кодексу заходи забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Види забезпечення позову визначені статтею 150 ЦПК України, пункти 2, 3 частини першої якої, в тому числі, передбачають забезпечення позову шляхом заборони вчиняти певні дії та встановлення обов`язку вчинити певні дії.

Як роз`яснено у пункті 4 постанови Пленум Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Під забезпеченням позову слід розуміти вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивачів, які гарантують реальне виконання судового рішення, прийнятого за їх позовом. Інститут забезпечення позову спрямований проти несумлінних дій відповідача, який може приховати майно, розтратити його, продати, знецінити.

Частина третя статті 150 ЦПК України передбачає, що заходи забезпечення позову мають бути співмірними з заявленими позивачем вимогами.

Співмірність, зокрема, передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, чи майнових наслідків заборони відповідачу, іншим особам здійснювати певні дії.

Ці обставини є істотними і необхідними для забезпечення позову.

Подібний правовий висновок викладено, зокрема, у постановах Верховного Суду від 7 вересня 2020 року у справі № 522/3471/20 (провадження № 61-9451св20) та від 08.10.2020 у справі № 465/4985/18 (провадження № 61-6066св19).

Інститут забезпечення позову являє собою сукупність встановлених законом заходів, що вживаються судом за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, якщо у них існують побоювання, що виконання ухваленого у справі рішення виявиться у майбутньому утрудненим чи неможливим.

Враховуючи вищенаведене, умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може утруднити або унеможливити виконання рішення по суті позовних вимог.

Забезпечення позову є тимчасовим обмеженням і його значення полягає в тому, що ним захищаються законні інтереси позивача на той випадок, коли відповідач буде діяти недобросовісно або коли невжиття заходів забезпечення позову може потягти за собою неможливість виконання судового рішення. Крім цього, інститут забезпечення позову захищає в рівній мірі інтереси як позивача, так і відповідача.

Цивільний процесуальний закон не зобов`язує при розгляді питань про забезпечення позову перевіряти обставини, які мають значення для справи, а лише запобігає ситуації, при якій може бути утруднено чи стане неможливим виконання рішення у разі задоволення позову.

При вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявників щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; ймовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Адекватність заходу забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, та інтересів сторін та інших учасників судового процесу.

Підстави для забезпечення позову є оціночними та враховуються судом в залежності до конкретного випадку.

При вжитті заходів забезпечення позову повинна бути наявність зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову.

Законом передбачено, що забезпечення позову можливе лише у разі достатньо обґрунтованого припущення про те, що невжиття заходів забезпечення позову може у майбутньому утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Разом з тим у заяві про забезпечення позову повинно бути зазначено причини, у зв`язку з якими потрібно забезпечити позов, вид забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності, обґрунтуванням співмірності виду забезпечення позову, інші відомості, необхідні для забезпечення позову.

Судом встановлено, що предметом позову у даній справі є вимоги до відповідачів про визнання договору міни удаваним правочином, переведення прав та обов`язків покупця. Так, позивач у своєму позові просить суд:

- визнати договір міни від 25 серпня 2022 року, укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Буглак О.Г. і зареєстрований в реєстрі за №2272, удаваним правочином, вчиненим з метою приховання іншого правочину - договору купівлі-продажу;

- перевести на ОСОБА_1 права та обов`язки покупця за договором купівлі-продажу від 25 серпня 2022 року, укладеним між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , посвідченим приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Буглак О.Г., зареєстрованим в реєстрі за №2272.

При цьому, вимоги позивача носять немайновий характер, у випадку задоволення позову таке рішення суду не підлягає примусовому виконанню, оскільки носить зобов`язальний характер.

Також, заявником не наведено у заяві обґрунтованих причин, за яких необхідно застосувати саме такий захід забезпечення позову.

Крім того, позивачем не надано доказів, що невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.

З урахуванням наведеного, суд, надаючи оцінку обґрунтованості доводів викладених в заяві про забезпечення позову щодо необхідності вжиття заходів забезпечення позову, враховуючи співмірність заходів забезпечення позову змісту заявлених позовних вимог, приходить до висновку, що заява про забезпечення позову є необґрунтованою, а її доводи не свідчать про те, що невжиття відповідних заходів може утруднити чи унеможливити виконання рішення суду у майбутньому.

На підставі вище викладеного, приймаючи до уваги наведені норми процесуального законодавства, виходячи з оцінки обґрунтованості доводів позивача щодо необхідності вжиття заходів забезпечення позову з урахуванням розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін; наявності зв`язку між заходом щодо забезпечення позову і предметом позовної вимоги; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів, суд не вбачає підстав для задоволення заяви про забезпечення позову.

З огляду на наведене, суд приходить до висновку, що заява не підлягає задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись статтями 149-153 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ:

У задоволенні заяви позивача про забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Буглак Олеся Гурамівна про визнання договору міни удаваним правочином, переведення прав та обов`язків покупця - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня складення повного тексту ухвали.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя: І.А. Усатова