Ухвала

13 жовтня 2022 року

м. Київ

справа № 759/550/21

провадження № 61-9281ск22

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Коротенка Є. В. (суддя-доповідач), Бурлакова С. Ю., Тітова М. Ю.,

розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Гончар Олександр Іванович, на постанову Київського апеляційного суду від 16 серпня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення коштів та відшкодування моральної шкоди та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання договору недійсним,

ВСТАНОВИВ:

У січні 2021 року позивач звернувся до Святошинського районного суду міста Києва з вказаним вище позовом, у якому просив: стягнути з відповідача ОСОБА_1 5 500 доларів США, 3 % річних у розмірі 220,50 доларів США та 10 000 грн на відшкодування моральної шкоди.

Позовні вимоги позивач обґрунтовував тим, що відповідач ОСОБА_1 отримав від нього навантажувач марки АВ Bolinder - Munktel 621, 1975 року випуску, н. к. НОМЕР_1, вартістю 5 500 доларів США, за який зобов'язався розрахуватись до 01 жовтня 2019 року, про що особисто написав розписку.

Станом на день звернення до суду із цим позовом відповідач свої зобов'язання не виконав, грошові кошти не повернув. Таким чином, відповідач має сплатити 5 500 доларів США, а також сплатити 3% річних за прострочення виконання грошового зобов`язання за період з 01жовтня 2019 року до 31 січня 2021 року (включно), що складає 220,5 доларів США.

Крім того позивач зазначає, що йому завдана моральна шкода, яка полягає у душевних стражданнях, яких він зазнав у зв`язку з протиправною поведінкою щодо нього з боку відповідача, адже останній по суті безкоштовно заволодів і користується його майном вже декілька років. У зв`язку з цим позивач просив відшкодувати завдану йому моральну шкоду у розмірі 10 000 грн.

У травні 2021 року ОСОБА_1 подав зустрічний позов, у якому просив визнати розписку від 19 вересня 2018 року недійсною та такою, що вчинена під впливом помилки.

Позовні вимоги позивач за зустрічним позовом обґрунтовував тим, що: навантажувач марки АВ Bolinder - Munktel 621, 1975 року випуску, н. к. НОМЕР_1 дійсно знаходиться у нього, однак він не має наміру його купувати і готовий у будь-який момент повернути ОСОБА_2 , оскільки цей навантажувач ним фактично не використовується та знаходиться у несправному стані.

Також ОСОБА_1 посилався на те, що написана ним 19 вересня 2018 року розписка не містить підпису ОСОБА_2 , а тому не може вважатись договором купівлі-продажу.

У зв`язку із вищезазначеним просив визнати складену ним розписку від 19 вересня 2018 року недійсною та такою, що вчинена під впливом помилки.

Рішенням Святошинського районного суду міста Києва від 26 травня 2022 року в задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення коштів та зустрічного позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання розписки недійсною відмовлено.

Постановою Київського апеляційного суду від 16 серпня 2022 року

рішення Святошинського районного суду міста Києва від 26 травня 2022 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволено частково.

Рішення Святошинського районного суду міста Києва від 26 травня 2022 року в частині вирішення первісного позову про стягнення боргу та 3 % річних скасовано та постановлено нове.

Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 в частині стягнення боргу та 3 % річних задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 грошові кошти в сумі 5 720 доларів США 20 центів, з яких: 5 500 доларів США неповернуті кошти за договором купівлі-продажу навантажувача, 220,5 доларів США -3% річних за прострочення виконання грошового зобов`язання за період з 01 жовтня 2019 року до 31 січня 2021 року (включно).

Рішення Святошинського районного суду міста Києва від 26 травня 2022 року в частині вирішення первісного позову про стягнення моральної шкоди залишено без змін.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Повний текст постанови складено 18 серпня 2022 року.

Судове рішення мотивоване, зокрема, тим, що позовні вимоги ОСОБА_2 в частині стягнення боргу та 3 % річнихє законними, обґрунтованими, доведеними та вказують на наявність підстав для їх задоволення.

20 вересня 2022 року ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат

Гончар О. І., звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою

на постанову Київського апеляційного суду від 16 серпня 2022 року, в якій заявник просить скасувати судове рішення суду апеляційної інстанції та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки касаційна скарга подана на судове рішення у малозначній справі, що не підлягає касаційному оскарженню.

Відповідно до пункту 8 частини першої статті 129 Конституції України основними засадами судочинства є забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Згідно з прецедентною практикою Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви.

Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, враховуючи те, що провадження здійснюється судом після розгляду справи судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 27 жовтня 2020 року у справі № 127/18513/18 (провадження № 14-145цс20) вказала, що касаційний перегляд вважається екстраординарним з огляду на специфіку повноважень суду касаційної інстанції з точки зору обмеження виключно питаннями права та більшим ступенем формальності процедур. У ЦПК України визначено баланс між такими гарантіями права на справедливий судовий розгляд, як право на розгляд справи судом, встановленим законом (пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод), та принципом остаточності судових рішень res judicata, фактично закріплено перехід до моделі обмеженої касації, що реалізується за допомогою введення процесуальних фільтрів з метою підвищення ефективності касаційного провадження.

Пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України передбачено, що не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Відповідно до пункту 2 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Для цілей цього Кодексу розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб вираховується станом на 1 січня календарного року, в якому подається відповідна заява або скарга, вчиняється процесуальна дія чи ухвалюється судове рішення (частина дев`ята статті 19 ЦПК України).

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 176 ЦПК України ціна позову визначається у позовах про стягнення грошових коштів - сумою, яка стягується, чи оспорюваною сумою за виконавчим чи іншим документом, за яким стягнення провадиться у безспірному (безакцептному) порядку.

Предметом спору у даній справі є вимоги як майнового характеру - стягнення грошових коштів у розмірі 5 720,20 доларів США та відшкодування моральної шкоди у розмірі 10 000 грн, так і немайнового характеру - визнання розписки недійсною.

Ціна позову майнового характеру становить 165 641,65 грн (5 720,50 доларів США х 27,2077 грн (курс Національного банку України станом на 01 січня 2022 року)+10 000 грн).

Вимоги майнового характеру станом на 01 січня 2022 року не перевищують двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (2 481 грн х 250 = 620 250 грн).

При цьому, Верховним Судом досліджено та взято до уваги: предмет позову, складність справи, доводи касаційної скарги, а також значення справи для сторін і суспільства.

Отже, зазначена справа щодо вимог як майнового, так і немайнового характеру, є незначної складності, тому є малозначною відповідно до пункту 2 частини шостої статті 19 ЦПК України.

Малозначна справа є такою в силу своїх властивостей, тому незалежно від того, чи визнавав її такою суд першої чи апеляційної інстанції, ураховуючи, що частина шоста статті 19 ЦПК України належить до Загальних положень цього Кодексу, які поширюються й на касаційне провадження, Верховний Суд вважає за можливе, користуючись власними повноваженнями, визнати цю справу малозначною.

Касаційна скарга та додані до неї матеріали не містять посилання на випадки, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за наявності яких судові рішення у малозначній справі підлягають касаційному оскарженню.

Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Зазначене відповідає Рекомендаціям № R(95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 07 лютого 1995 року, який рекомендував державам-членам вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.

З урахуванням наведеного, оскільки касаційну скаргу подано на судові рішення у малозначній справі, що не підлягають касаційному оскарженню, у відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити.

Зазначення у постанові Київського апеляційного суду від 16 серпня 2022 року про можливість її оскарження в касаційному порядку не є підставою для перегляду справи судом касаційної інстанції, оскільки такий перегляд не відповідатиме положенням пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод у частині права особи на розгляд справи судом, встановленим законом.

З наведених обставин не потребує окремого розгляду питання дотримання особою, яка подала касаційну скаргу, вимог статей 390 та 392 ЦПК України.

Керуючись статтею 129 Конституції України, статтями 19, 389, 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Гончар Олександр Іванович, на постанову Київського апеляційного суду від 16 серпня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення коштів та відшкодування моральної шкоди та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання договору недійсним.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Судді:Є. В. Коротенко
С. Ю. Бурлаков
М. Ю. Тітов