Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13.10.2022 місто Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області в складі:

головуючої судді Сарай А.І.,

за участю секретаря судового засідання Козак А.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в місті Ужгороді у порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про виділення в натурі та передачу у власність нерухомого майна, стягнення різниці в ідеальній частці нерухомого майна,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулася в суд з позовною заявою до ОСОБА_2 про виділення в натурі та передачу у власність нерухомого майна, стягнення різниці в ідеальній частці нерухомого майна.

В обґрунтування позовної заяви позивач посилається на те, що з відповідачем у шлюбі вони перебували до 25.07.2013, коли рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області його було розірвано.

Під час шлюбу за спільні заощадження вони придбали, добудували та реконструювали житловий будинок з надвірними господарськими будівлями та спорудами в АДРЕСА_1 , разом із земельною ділянкою за даною адресою.

Позивач вказувала, що рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 17.02.2015 проведено поділ спільної сумісної власності, за нею було визнано право власності на 1/2 частку даного житлового будинку загальною площею 140,4 кв.м., житловою площею 59,6 кв.м., а також на 1/2 частку земельної ділянки площею 0,0662 га з усіма надвірними господарськими спорудами і будівлями

Рішенням апеляційного суду Закарпатської області від 10.07.2017 рішення суду першої інстанції було скасовано та ухвалено нове рішення про відмову у задоволенні моїх позовних вимог.

Постановою Верховного Суду від 11.12.2019 рішення апеляційного суду було скасовано, а рішення суду першої інстанції в частині поділу житлового будинку залишено в силі. Судові рішення в частині земельної ділянки були скасовані та ухвалено нове рішення. За нею було визнано право спільної сумісної власності на 1/2 частину земельної ділянки загальною площею 0,0662 га в АДРЕСА_1 , з усіма надвірними господарськими будівлями, спорудами.

Протягом року після ухвалення оскаржуваного судового рішення вона намагалася у добровільному порядку укласти з відповідачем договір з визначенням часток кожного у спільному майні, але позитивного результату не досягла.

Враховуючи викладене, вона змушена в судовому порядку відокремити належну їй власність.

Зауважувала, що згідно з висновком судової будівельно-технічної та землевпорядної експертизи № 147 від 22.12.2020 житловий будинок АДРЕСА_1 складається з двох поверхів та підвалу, усього з 13 приміщень загальною площею 140 кв.м., вартістю 2481415,60грн., виходячи із вартості 1 кв.м. 15365,69 грн.

Виділ належної їй частки можливий як за І-м, так і за ІІ-м варіантами експертизи, проте за ІІ-м варіантом обом співвласникам необхідно додатково вкласти значні кошти у переобладнання приміщень, тому за економічністю слід обрати саме І варіант експертизи.

Враховуючи її стан здоров`я (заборона навантажень при русі вгору, уникнення підйомів), а також відсутність достатніх коштів на додаткові переобладнання приміщень на другому поверсі вона просила виділити мені 1/2 частку будинку за І-м варіантом першому власнику, який запропонований експертом.

Зазначала, що вказані обставини стверджуються її паспортом, витягом з Єдиного державного демографічного реєстру щодо реєстрації місця проживання, медичною довідкою, випискою з трудової книжки, витягами з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, судовими рішеннями у справі № 308/13952/14-ц про поділ майна, свідоцтвом про реєстрацію шлюбу, висновком будівельної та землевпорядної експертизи № 147.

Позивач у позовній заяві просила суд: виділити в натурі та передати у власність належну їй 1/2 частку з житлового будинку АДРЕСА_1 , площею 61,3 м2, вартістю 964185 грн., яка складається з приміщень підвалу: 2,8 м2 та 6,9 м2, всього 9,7м2, з приміщень першого поверху будинку: коридор 4,8 м2, суміщений санвузол 4,3 м2, кухня 15,4 м2, житлова кімната 11,2 м2, житлова кімната 18,0 м2, всього по 1-му поверсі 53,7 м2; вхідний тамбур 2,2 м2 залишити у спільному користуванні співвласників будинку; виділити в натурі та передати у власність належну їй 1/2 частку земельної ділянки площею 172,12 м2 (позначену на плані експерта S1) в АДРЕСА_1 , залишивши у спільному користуванні співвласників ділянку площею 157,5 м2 (позначену на плані експерта S с.к.); виділити в натурі та передати у власність належну їй 1/2 частку господарських споруд, будівель в АДРЕСА_1 , а саме: гараж під літ. «З» та сарай під літ. «Д», загальною вартістю 235238,20 грн.; стягнути з відповідача на її користь різницю в ідеальній частці житлового будинку та господарських споруд, будівель в сумі 6108,07 грн.; стягнути з відповідача на її користь судові витрати.

Ухвалою судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 05.02.2021 прийнято до розгляду та відкрито провадження у цивільній справі за вказаною позовною заявою. Розгляд справи постановлено проводити в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче засідання.

21.05.2021 від відповідача до суду надійшов відзив на позов, згідно з яким просив у задоволенні позовних вимог відмовити. Зауважив, що позивачем не надано доказів в підтвердження того, що виділ частки в натурі зі спірного будинку є дійсно технічно можливим і такий виділ допускається згідно із законодавством. Водночас, при поділі нерухомого майна в натурі в разі необхідності його переобладнання та перепланування, до ухвалення рішення суду повинні бути надані відповідні висновки: технічний висновок про відповідність перепланування будівельним нормам і правилам, санітарно-епідеміологічним вимогам, пропонованим до будинків і приміщень, і правилам пожежної безпеки. Залежно від обставин справи підлягають поданню висновки й інших служб, зокрема погодження для встановлення відокремленого газо-, водо- та енергопостачання. Отже, отримання відповідних документів на переобладнання та перепланування будинку необхідне лише у випадку втручання в несучі конструкції та/або інженерні системи загального користування, в іншому випадку дозвільна документація не є необхідною. Позивач доказів відсутності необхідності втручання у несучі конструкції та/або інженерні системи загального користування спірного будинку, в разі виділу з нього частки, суду не надав. Також відповідач не надав суду технічний висновок про відповідність перепланування будівельним нормам і правилам, санітарно-епідеміологічним вимогам, пропонованим до будинків і приміщень, і правилам пожежної безпеки, а також висновків й інших служб, зокрема погодження для встановлення відокремленого газо-, водо- та енергопостачання. Крім того, відповідач наголошує, що позивачем не надано доказів в підтвердження того, що виділ в натурі частки спірного будинку, яка залишається відповідачу, є дійсно технічно можливим, такий виділ допускається згідно із законодавством і у відповідача є матеріальна можливість його виконати без обмеження його прав. Позивач не надав суду доказів в підтвердження наявності технічної можливості улаштування необхідних інженерних комунікацій у частині спірного будинку, що залишається відповідачу, не вказав вартість робіт з їх улаштування, що робить неможливим оцінку матеріальної можливості відповідача провести такі роботи та врахувати інтереси відповідача при поділі спільного майна відповідно до загальних засад цивільного законодавства, зокрема справедливості, добросовісності та розумності. При цьому технічна можливість облаштування туалету та ванної кімнати мансардного поверху згідно з вимогами ДБН позивачем не доведена належними та допустимими доказами. Також відповідач зазначає, що до складу спірного будинку входить самочинно збудовані допоміжні будівлі, а тому такий об`єкт не може бути предметом поділу (виділу) згідно з нормами ст. 364, 367 ЦК України. Згідно з технічним паспортом № НОМЕР_1 від 19.05.2021 за адресою: АДРЕСА_1 , розташовані спірний житловий будинок (літ. А, А1), сарай (літ. Б) та побудовані в 2011 році без відповідних дозвільних документів альтанка (літ. Л), гараж (літ. З), сарай з навісом (літ. КК). Ні позивач, ні відповідач повідомлення про початок виконання будівельних робіт стосовно навісу (літ. Л), гараж (літ. З), сарай (літ. КК) до уповноважених органів не подавали, будівельний паспорт не розробляли, декларацію про готовність вказаних об`єктів до експлуатації не подавали. Відповідач вказує, що висновок експерта зроблений з істотним порушенням вимог законодавства та є неналежним доказом. Згідно з наданим позивачем висновком судової будівельно-технічної та земельно-технічної експертизи від 22.10.2020 № 147, проведеної ФОП ОСОБА_3 , вартість спірного домоволодіння становить 2481415,60 грн. Експертиза проведена відповідно до Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні», Національного стандарту № 1 «Загальні засади оцінки майна і майнових прав», затвердженого постановою КМУ від 10.09.2003 № 1440, Національного стандарту № 2 «Оцінка нерухомого майна», затвердженого постановою КМУ від 28.10.2004 № 1442. Дослідження проводилось методом співставлення отриманих даних в результаті вивчення наданих матеріалів з нормативною літературою відповідно до експертних методик, в приміщенні офісу ФОП ОСОБА_3 . Відповідач вважає, що незважаючи на вибір експертом методичного підходу оцінки майна (дохідний, порівняльний), підготовці та проведенню незалежної експертизи майна передує, в будь-якому випадку, ознайомлення з об`єктом оцінки шляхом доступу до нього. Звертає увагу на те, що згідно з наданим позивачем висновком судової будівельно-технічної та земельно-технічної експертизи від 22.10.2020 № 147, проведеної ФОП ОСОБА_3 , загальна площа спірного будинку становить 140,4 кв.м., площа мансарди 69,7 кв.м., площа основи 84 кв.м. Таке твердження експерта суперечить даним технічного паспорта на спірний будинок № 3317 від 19.05.2021, згідно з яким загальна площа спірного будинку становить 137,4 кв.м., площа мансарди 66,7 кв.м., площа основи 98,5 кв.м. Також відрізняються місце розташування об`єктів та їх опис, визначені в висновку судової експертизи та в технічному паспорті № 3317 від 19.05.2021, висновок судової експертизи містить й інші суперечливі дані

23.06.2021 позивачем подано відповідь на відзив.

02.09.2021 відповідачем до суду подані клопотання про застосування висновків Верховного Суду. Зокрема, при вирішенні судом питання належності наданого позивачем доказу висновку експерта за результатами проведення будівельно-технічної експертизи, просив врахувати правовий висновок, викладений в постанові Верховного Суду від 18.12.2019 у справі № 522/1029/18, зауваживши, що висновок експерта не містить вказівки на те, що такий підготовлено для подання до суду, що робить його неналежним та недопустимим доказом у справі. При вирішенні судом питання розподілу судових витрат, зокрема присудження позивачу витрат на проведення судово-технічної експертизи, проведеної на її замовлення до звернення до суду, відповідач просив врахувати висновки, викладені у постанові Верховного Суду від 13.07.2021 у справі № 640/19089/20, а саме оскільки в межах спірних правовідносин замовлення експертизи та отримання експертного висновку відбулося за ініціативою позивача до звернення до суду з позовом, відсутні підстави для відшкодування позивачу витрат на підготовку експертного висновку.

Ухвалою суду від 03.09.2022 закрито підготовче провадження та призначено цивільну справу за даною позовною заявою до судового розгляду по суті.

Під час розгляду справи позивачем неодноразово змінювалися позовні вимоги та згідно з остаточною редакцією позовних вимог від 26.09.2022 просила виділити їй майно згідно з другим варіантом експертного висновку, а саме:

припинити право спільної сумісної власності ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на житловий будинок АДРЕСА_1 , надвірні споруди та земельну ділянку за даною адресою, виділивши кожному з вказаних співвласників по 1/2 частці в натурі;

виділити в натурі та передати у власність ОСОБА_1 1/2 частку з житлового будинку АДРЕСА_1 , площею 61,3 м2, яка складається з приміщень підвалу: 2,8 м2 та 6,9 м2, всього 9,7 м2, з приміщень першого поверху будинку: коридор 2,7 м2, суміщений санвузол 4,3 м2, кухня 15,4 м2, житлова кімната 11,2 м2, житлова кімната 18,0 м2;

виділити в натурі та передати у власність ОСОБА_1 1/2 частку земельної ділянки площею 177,5 м2, позначену на плані експертного висновку № 147 від 20.10.2020 на додатку № VІ літ. S1 в АДРЕСА_1 ;

виділити в натурі та передати у власність ОСОБА_1 1/2 частку господарських споруд, будівель в АДРЕСА_1 , позначені на плані експертного висновку № 147 від 20.10.2020, на Додатку № VІ літ. «Д» (сарай) загальною вартістю 50124,6 грн., літ. «Ж» (навіс) загальною вартістю 15384,80 грн., також конструктивні елементи та будівельні матеріали використані на будівництво гаражу, позначені літ. «З», вартістю 185113,6 грн.;

виділити в натурі та передати у власність ОСОБА_2 1/2 частку з житлового будинку АДРЕСА_1 , площею 75,8 м2, яка складається з приміщень першого поверху будинку тамбур зі сходами 6,8 м2, приміщення мансардного поверху: сходи 5,3 м2, хол 13,5 м2, житлова кімната 30,4 м2, суміщений санвузол 8,2 м2, коридор 4,1 м2, кухня 15,4 м2;

виділити в натурі та передати у власність ОСОБА_2 1/2 частку земельної ділянки площею 177,5 м2, позначену на плані експертного висновку № 147 від 20.10.2020 на додатку № VІ літ. S2, в АДРЕСА_1 ;

виділити в натурі та передати у власність ОСОБА_2 1/2 частку господарських споруд, будівель в АДРЕСА_1 , позначені на плані експертного висновку № 147 від 20.10.2020 на додатку № VІ літ. «Б» (сарай), загальною вартістю 38461,64 грн.;

залишити у спільному користуванні співвласників будинку АДРЕСА_1 , вхідний тамбур на першому поверсі будинку площею 2,2 м2;

залишити у спільному користуванні співвласників земельну ділянку площею 143,6 м2, позначену на плані експертного висновку № 147 від 20.10.2020 на додатку № VІ літ. «S с.к.»;

визначити перелік будівельних робіт для перетворення виділених ОСОБА_1 та ОСОБА_2 приміщень будинку АДРЕСА_1 , у два самостійних ізольованих об`єкта власності згідно з висновком, який міститься у експертному висновку № 147 від 20.10.2020;

стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 різницю в ідеальній частці житлового будинку АДРЕСА_1 в розмірі 111401,25 грн. та господарських будівель і споруд в розмірі 5320,72 грн.

Позивач у дане судове засідання не з`явилася, при цьому її представник адвокат Козакова М.В. подала до суду заяву, згідно з якою просить судовий розгляд провести без її участі, зазначивши, що позовні вимоги підтримує у повному обсязі.

У судовому засіданні, що відбулося 21.03.2022, представник позивача позовні вимоги підтримала.

Відповідач у дане судове засідання не з`явився, хоча про час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином, клопотань про відкладення розгляду справи не надходило.

У судовому засіданні, що відбулося 21.03.2022, представник відповідача підтримав позицію, зазначену у відзиві. Просив звернути увагу на те, що експерт не виходив на місцезнаходження будинку для проведення дослідження, при цьому поділ передбачає втручання в несущі стіни, однак у висновку експерта про це не зазначено.

Представник відповідача адвокат Мартинов Г.К. у дане судове засідання не з`явився, хоча про час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином, клопотань про відкладення розгляду справи, призначеного на 13.10.2022, від представника відповідача не надходило.

Попереднє судове засідання було відкладено за клопотаннями представника відповідача, який просив відкласти розгляд справи, призначений на 05.09.2022, у зв`язку з проходженням ним військової служби за мобілізацією.

Суд констатує, що відповідач та його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, при цьому клопотань про відкладення розгляду справи або доказів поважності щодо неможливості прибуття у засідання не надано. Також суд бере до уваги тривалий час, що минув з початку відкриття провадження у даній справі.

Суд зазначає, що основними засадами (принципами) цивільного судочинства є, серед іншого, розумність строків розгляду справи судом (п. 10 ч. 3 ст. 2 ЦПК України).

За змістом ч. 2 ст. 121 ЦПК України строк є розумним, якщо він передбачає час, достатній, з урахуванням обставин справи, для вчинення процесуальної дії, та відповідає завданню цивільного судочинства.

Розумним, зокрема, вважається строк, що є об`єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та розгляду і вирішення справи з метою забезпечення своєчасного (без невиправданих зволікань) судового захисту.

Згідно зі ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини критеріями розумних строків у цивільних справах є: правова та фактична складність справи; поведінка заявника, а також інших осіб, які беруть участь у справі, інших учасників процесу; поведінка органів державної влади (насамперед суду); характер процесу та його значення для заявника (справи «Федіна проти України» від 2 вересня 2010 року, «Смірнова проти України» від 8 листопада 2005 року, «Матіка проти Румунії» від 2 листопада 2006 року, «Літоселітіс проти Греції» від 5 лютого 2004 року та інші).

З урахуванням зазначеного та розумності строків розгляду справи, суд дійшов за можливе провести розгляд справи без участі відповідача та його представника за наявними у справі матеріалами.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши представників сторін, судового експерта Корчинського Р.Б., оцінивши зібрані докази, виходячи з їх належності та допустимості, суд дійшов наступного висновку.

Як вбачається з матеріалів справи, рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 25 липня 2013 року шлюб між сторонами, який був укладений 17 жовтня 1987 року, розірвано

31 травня 2000 року між ОСОБА_4 , ОСОБА_5 і ОСОБА_2 було укладено договір обміну, за яким ОСОБА_4 , ОСОБА_5 обміняли, без доплати, належний їм житловий будинок у АДРЕСА_1 , на належну ОСОБА_2 квартиру АДРЕСА_2 .

07 липня 2009 року ОСОБА_2 було видано державний акт серії ЯЕ № 433881 про право власності на земельну ділянку площею 0,0662 га з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого виконавчим комітетом Ужгородської міської ради 21 грудня 2011 року житловий будинок, А, А1, А2, після реконструкції з добудовою та влаштування житлової мансарди на АДРЕСА_1 , зареєстрований як приватна власність ОСОБА_2 у цілому.

Квартира, яка була предметом обміну на будинок, належала ОСОБА_2 на праві особистої власності, що підтверджується свідоцтвом про право власності на квартиру від 06 травня 2000 року, виданим на підставі довідки ЖБК «Ювілейний» від 06 травня 2000 року про те, що кооперативна квартира АДРЕСА_2 , загальною площею 42,9 кв.м. (дві кімнати) в сумі 5436 карб. за цінами з 1971 року виплачена повністю.

У жовтні 2014 року ОСОБА_6 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя.

Заочним рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 17 лютого 2015 року (справа № 308/13952/14-ц) позов задоволено. Поділено майно, що є спільною сумісною власністю, виділивши ОСОБА_7 нерухомого майна 1/2 частини житлового будинку загальною площею 140,4 кв. м, житлова площа 59,6 кв.м., три кімнати після реконструкції з добудовою та влаштування житлової мансарди за адресою: АДРЕСА_1 . Визнано за ОСОБА_7 право спільної сумісної власності 1/2 частки земельної ділянки загальною площею 0,0662 га (цільове призначення (використання) земельної ділянки 1.8. для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд), за адресою: АДРЕСА_1 , з усіма наявними надвірними господарськими будівлями спорудами.

Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 26 квітня 2016 року заяву ОСОБА_7 , подану представником ОСОБА_8 , про виправлення описки в рішенні суду першої інстанції від 17 лютого 2015 року задоволено. Виправлено допущені в резолютивній частині рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 17 лютого 2015 року у справі № 308/13952/14-ц описки в частині визначення правильного формулювання щодо визнання за ОСОБА_7 права спільної часткової власності 1/2 частки земельної ділянки. Викладено резолютивну частину рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 17 лютого 2015 року у справі № 308/13952/14-ц наступним змістом: Визнано за ОСОБА_7 право спільної часткової власності на 1/2 частку земельної ділянки загальною площею 0,0662 га (цільове призначення (використання) земельної ділянки 1.8. для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд), за адресою: АДРЕСА_1 з усіма наявними надвірними господарськими будівлями спорудами.

Рішенням апеляційного суду Закарпатської області від 10 липня 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволено, рішення Ужгородського міськрайонного суду від 17 лютого 2015 року скасовано та ухвалено нове рішення. У задоволенні позову ОСОБА_7 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя відмовлено.

Постановою Верховного Суду від 11 грудня 2019 року рішення апеляційного суду Закарпатської області від 10 липня 2017 року в частині вирішення позовних вимог про поділ житлового будинку скасовано, заочне рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 17 лютого 2015 року в цій частині залишено в силі. Заочне рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 17 лютого 2015 року та рішення апеляційного суду Закарпатської області від 10 липня 2017 року в частині поділу земельної ділянки скасовано та ухвалено в цій частині нове рішення. Визнано за ОСОБА_7 право спільної сумісної власності на 1/2 частину земельної ділянки загальною площею 0,0662 га (цільове призначення (використання) земельної ділянки 1.8. для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд), за адресою: АДРЕСА_1 з усіма наявними надвірними господарськими будівлями спорудами.

Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Згідно з рішенням Європейського суду з прав людини від 25 липня 2002 року у справі за заявою № 48553/99 «Совтрансавто-Холдинг» проти України», а також згідно з рішенням Європейського суду з прав людини від 28 жовтня 1999 року у справі за заявою № 28342/95 «Брумареску проти Румунії» встановлено, що існує усталена судова практика конвенційних органів щодо визначення основним елементом верховенства права принципу правової певності, який передбачає серед іншого і те, що у будь-якому спорі рішення суду, яке вступило в законну силу, не може бути поставлено під сумнів.

Отже, вказаними судовими рішеннями, що набрали законної сили, житловий будинок АДРЕСА_1 , земельна ділянка площею 0,0662 та надвірні господарські будівлі й споруди визнано об`єктами спільної сумісної власності.

Частки сторін щодо цих двох об`єктів власності є рівними, тобто по 1/2 частки.

Маючи намір здійснити поділ вказаного майна позивач звернулася до судового експерта ФОП ОСОБА_3 із заявою від 01.09.2020 про проведення будівельно-технічного та земельно-технічного дослідження, та на вирішення експерта було поставлено наступні запитання: яка ринкова вартість житлового будинку, будівель і споруд домоволодіння АДРЕСА_1 ; які варіанти поділу домоволодіння АДРЕСА_1 в частках співвласників по 1/2.

Висновком за результатами проведення судових будівельно-технічної та земельно-технічної експертиз від 22.10.2020 № 147 встановлено, що ринкова вартість домоволодіння, розташованого по АДРЕСА_1 станом на день проведення експертизи становить 2481415,6 грн., з яких щодо кожного об`єкта нерухомості: житловий будинок А 2157342,7 грн.; огорожа № 1, 2 34987,96 грн.; сарай Б 38461,94 грн.; сарай Д 50124,6 грн.; навіс Ж 15384,8 грн.; гараж З 185113,6 грн. Разом: 2481415,6 грн.

Варіанти поділу домоволодіння АДРЕСА_1 в частках співвласників по 1/2 наступні:

Варіант І

Відповідно до визначених ідеальних долей 1/2 та 1/2 реальний розподіл можливий, при умові проведення будівельних робіт по добудові додаткових перегородки між приміщеннями № 1 та № 2 загальною площею 0,3 м та влаштування додаткового дверного і віконного прорізів у приміщенні № 1. В результаті чого площа першого поверху зменшиться і становитиме 60,7 м2.

Крім того, на мансардному поверсі необхідно виконати перепланування і влаштувати додаткові двері, два віконні прорізи і влаштувати перегородки загальною площею 0,7 м2, в результаті чого площа мансардного поверху зменшиться і становитиме 69,0 м2 (Додаток III).

Розрахунок: 140,4 - 0,3 - 0,7 = 139,4 м2.

Вартість 1 м2 житлового будинку становить 15365,69 грн.

Розрахунок: 2157342,7 : 140,4 = 15365,69 грн.

Отже, в цілому по житловому будинку площа, яка підлягатиме розподілу зменшиться і становитиме 139,4 м2. Частка кожного із співвласників становитиме 69,7 м2 (139,4 * 14).

І-й співвласник

Підвал:

І. приміщення 2,8 м2;

II. приміщення 6,9 м2;

Разом: 9,7 м2;

Перший поверх:

2. коридор 4,8 м2;

3. суміщений санвузол 4,3 м2;

4. кухня 15,4 м2;

5. житлова кімната 18,0 м2;

6. житлова кімната 11,2 м2;

Разом: 53,7 м2;

Разом по І співвласнику: 63,4 м2.

ІІ-му співвласнику

Перший поверх:

1. тамбур зі сходами 7,0 м2;

Разом: 7,0 м2;

Мансардний поверх:

III. сходи 5,3 м2;

7. хол 13,5 м2;

8. житлова кімната 30,4 м2;

9. суміщений санвузол 8,2 м2;

10. коридор 4,1 м2;

11. кухня 7,5 м2;

Разом: 69,0 м2;

Разом по II співвласнику: 76,0 м2

Всього по буд. «А,А1, А2» 139,4 м2.

Відхилення від ідеальної частки І-го співвласника складає 6,3 м2 (69,7 - 63,4), що у грошовому виразі становить 96803,8 грн. (15365,69 х 6,3), отже при даному варіанті поділу житлового будинку ІІ-й співвласник має відшкодувати І-му співвласнику 96803,8 грн.

При загальній вартості будівель, які підлягатимуть поділу, а саме: «Б», «Д», «Ж», «З» 289084,94 грн., вартість 1/2 частки складатиме 144542,47 грн.

Тому І-му співвласнику необхідно виділити надвірних будівель на загальну суму 241346,27 грн.

Отже, І-му співвласнику експертом пропонується надати будівлі: гаражу «З» та сараю «Д» загальною вартістю 235238,2 грн.

ІІ-му співвласнику надати будівлі: сараю «Б» вартістю 38461,94 грн. та навісу «Ж» вартістю 15384,8 грн.

При даному варіанті поділу житлового будинку і надвірних будівель ІІ-й співвласник має відшкодувати І-му співвласнику 6108,07 грн. (Додаток V).

Відповідно до державного акту від 07.07.2009 встановлено, що загальна площа земельної ділянки по АДРЕСА_1 становить 0,0662 га, цільове призначення для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд.

Під будівлями домоволодіння АДРЕСА_1 знаходиться 159,25 м2.

Згідно з Методичними рекомендаціями розподіл повинен проводитися із максимально ефективним використанням земельної ділянки обома співвласниками та з найменшими втратами у вигляді земельної ділянки спільного користування. Вільна від забудови земельна ділянка площею 502,75 м2.

Згідно з запропонованим варіантом розподілу земельної ділянки загальною площею 662,0 м2, пропонується розділити згідно їх належних часток, а саме: земельну ділянку S с.к. розміром 157,5 м2, залишити в спільному користуванні; земельну ділянку S1 розміром 172,12 м2 пропонується надати І-му співвласнику; земельну ділянку S2 загальною площею 135,92 м2 та 36,2 м2 (172,12), пропонується надати ІІ-му співвласнику (Додаток V).

Варіант II

Відповідно до визначених ідеальних долей 1/2 та 1/2 реальний розподіл можливий, при умові проведення будівельних робіт по добудові додаткових перегородки між приміщеннями № 1 та № 2 загальною площею - 0,4 м2 та влаштування додаткового дверного і віконного прорізів у приміщенні № 1. Також на І-му поверсі необхідно влаштувати вхідний тамбур (№ 12) площею 2,2 м2. В результаті чого площа першого поверху зменшиться і становитиме 58,4 м2.

Крім того, на мансардному поверсі необхідно виконати перепланування і влаштувати додаткові двері, два віконні прорізи і влаштувати перегородки загальною площею 0,7 м2, в результаті чого площа мансардного поверху зменшиться і становитиме 69,0 м2 (Додаток IV).

Розрахунок: 140,4 - 0,4 - 0,7- 2,2 = 137,1 м2.

Отже, в цілому по житловому будинку площа, яка підлягатиме розподілу зменшиться і становитиме 139,3 м2. Частка кожного із співвласників становитиме 68,55 м2 (137,1 * 1/2).

Спільне користування

12. вхідний тамбур 2,2 м2;

Разом: 2,2 м2;

І-й співвласник

Підвал:

І. приміщення 2,8 м2;

II. приміщення 6,9 м2;

Разом: 9,7 м2;

Перший поверх:

2. коридор 2,7 м2;

3. суміщений санвузол 4,3 м2;

4. кухня 15,4 м2;

5. житлова кімната 18,0 м2;

6. житлова кімната 11,2 м2;

Разом: 51,6 м2;

Разом по І співвласнику: 61,3 м2.

ІІ-му співвласнику

Перший поверх:

I. тамбур зі сходами 6,8 м2;

Разом: 6,8 м2;

Мансардний поверх:

III. сходи 5,3 м2;

7. хол 13,5 м.2;

8. житлова кімната 30,4 м2;

9. суміщений санвузол 8,2 м2;

10. коридор 4,1 м2;

II. кухня 7,5 м2;

Разом: 69,0 м2;

Разом по II співвласнику: 75,8 м2

Всього по буд. «А, А1, А2» 139,3 м2.

Вартість їм житлового будинку становить 15365,69 грн.

Відхилення від ідеальної частки І-го співвласника складає 6,3 м2 (68,55 - 61,3), що у грошовому виразі становить 96803,80 грн. (15365,69 * 7,25), отже при даному варіанті поділу житлового будинку ІІ-й співвласник має відшкодувати І-му співвласнику 111401,25 грн.

При загальній вартості будівель, які підлягатимуть поділу, а саме: «Б», «Д», «Ж», «З» 289084,94 грн., вартість 1/2 частки складатиме 144542,47 грн.

Тому, І-му співвласнику необхідно виділити надвірних будівель на загальну суму 255943,72 грн.

Отже, І-му співвласнику експертом пропонується надати будівлі: гаражу «З», сараю «Д» та навісу «Ж» загальною вартістю 250623,0 грн.

ІІ-му співвласнику надати будівлю сараю «Б» вартістю 38461,94 грн.

При даному варіанті поділу надвірних будівель і житлового будинку ІІ-й співвласник має відшкодувати І-му співвласнику 5320,72 грн. (Додаток VI).

Вільна від забудови земельна ділянка площею 502,75 м2.

Згідно з запропонованим варіантом розподілу земельної ділянки загальною площею 662,0 м2, пропонується розділити згідно їх належних часток, а саме: земельну ділянку S с.к. розміром 143,6 м2, залишити в спільному користуванні; земельну ділянку S1 розміром 177,5 м2 пропонується надати І-му співвласнику; земельну ділянку S2 загальною площею 133,5 м2, 7,8 м2 та 36,2 м2 (177,5), пропонується надати ІІ-му співвласнику (Додаток VI).

Відповідно до положень статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Аналогічні положення містяться також у статті 368 ЦК України.

Об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту (стаття 61 СК України).

Частиною першою статті 70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Зазначені норми закону свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Така правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 372/504/17 (провадження № 14-325цс18).

У відповідності до частин першої, другої статті 71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними.

Поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК України та статтею 372 ЦК України. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи.

Вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК України, частина третя статті 368 ЦК України), відповідно до частин другої-третьої статті 325 ЦК України можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом.

Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема можуть бути: квартири, жилі й садові будинки; земельні ділянки та насадження на них, продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби; грошові кошти, акції та інші цінні папери, паєнакопичення в житлово-будівельному, дачно-будівельному, гаражно-будівельному кооперативі; грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобов`язальними правовідносинами, тощо. Майно, яке належало одному з подружжя, може бути віднесено до спільної сумісної власності укладеною при реєстрації шлюбу угодою (шлюбним договором) або визнано такою власністю судом з тих підстав, що за час шлюбу його цінність істотно збільшилася внаслідок трудових або грошових затрат другого з подружжя чи їх обох.

Належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна. Застосовуючи норму статті 60 СК України та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя. Тобто статус спільної сумісної власності визначається такими чинниками: 1) час набуття майна; 2) кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття). Норма статті 60 СК України вважається застосованою правильно, якщо набуття майна відповідає цим чинникам.

До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї (частина четверта статті 65 СК України).

Не належить до спільної сумісної власності майно одного з подружжя, набуте особою до шлюбу; набуте за час шлюбу на підставі договору дарування або в порядку спадкування; набуте за час шлюбу, але за кошти, які належали одному з подружжя особисто; речі індивідуального користування, в тому числі коштовності, навіть якщо вони були придбані за рахунок спільних коштів подружжя; кошти, одержані як відшкодування за втрату (пошкодження) речі, що належала особі, а також як відшкодування завданої їй моральної шкоди; страхові суми, одержані за обов`язковим або добровільним особистим страхуванням, якщо страхові внески сплачувалися за рахунок коштів, що були особистою власністю кожного з них. Що стосується премії, нагороди, одержаних за особисті заслуги, суд може визнати за другим з подружжя право на їх частку, якщо буде встановлено, що він своїми діями сприяв її одержанню.

Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР, передбачено право кожної фізичної чи юридичної особи безперешкодно користуватися своїм майном, не допускається позбавлення особи її власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права, визнано право держави на здійснення контролю за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів.

Стаття 321 ЦК України закріплює конституційний принцип непорушності права власності, передбачений статтею 41 Конституції України, відповідно до частини четвертої якої ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Зміст права власності, яке полягає у праві володіння, користування та розпорядження своїм майном визначено у статті 317 ЦК України.

Згідно з нормою статті 319 цього Кодексу власник володіє, користується і розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Він сам вирішує, що робити зі своїм майном, керуючись виключно власними інтересами, здійснюючи щодо цього майна будь-які дії, які не повинні суперечити закону і не порушують прав інших осіб та інтересів суспільства. Діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов`язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Виділ частки із майна, що є у спільній сумісній власності, відповідно до частини третьої статті 370 ЦК України здійснюється у порядку, встановленому статтею 364 цього Кодексу для виділу частки із майна, що є у спільній частковій власності.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 19 травня 2021 року у справі № 501/2148/17 (провадження № 61-22087св19) зроблено висновок, що поняття «поділ» та «виділ» не є тотожними. При поділі майно, що знаходиться в спільній частковій власності, поділяється між усіма співвласниками, і правовідносини спільної часткової власності припиняються. При виділі частки із майна, що є у спільній частковій власності, правовідносини спільної часткової власності, як правило, зберігаються, а припиняються лише для співвласника, частка якого виділяється. Винятком з цього правила є ситуація, коли майно належить на праві спільної часткової власності двом співвласникам, тоді має місце не виділ, а поділ спільного майна. Тобто, поділ спільного майна відрізняється від виділу частки співвласника або припинення його права на частку в спільному майні однією суттєвою ознакою у разі поділу майна право спільної часткової власності на нього припиняється.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 16 червня 2021 року в справі № 127/28684/18 (провадження № 61-17068св19) зазначено, що за відсутності згоди співвласників про поділ спільного майна таке питання вирішується судом та після виділу частки зі спільного нерухомого майна відповідно до статті 364 ЦК України право спільної часткової власності припиняється; при виділі частки із спільного нерухомого майна власнику, що виділяється, та власнику (власникам), що залишається, має бути виділена окрема площа, яка повинна бути ізольованою від приміщення іншого (інших) співвласників, мати окремий вихід, окрему систему життєзабезпечення (водопостачання, водовідведення, опалення тощо).

Схожий за змістом висновок міститься у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 листопада 2019 року у справі № 344/8200/14-ц (провадження № 14-302цс19).

Судом встановлено, що сторони у справі не дійшли згоди про добровільний поділ майна, тому таке право підлягає захисту в судовому порядку.

Матеріалами справи встановлено, що згідно з правовстановлюючими документами та висновком експерта житловий будинок складається з підвальних приміщень площею 2,8 м2 та 6,9 м2, всього 9,7 м2, приміщень на першому поверху будинку: тамбур зі сходами 2,9 м2, коридор 2,9 м2, суміщений санвузол 4,3 м2, кухня 15,4 м2, житлова кімната 18,0 м2, житлова кімната 11,2 м2, мансардний поверх: хол 25,8 м2, житлова кімната 30,4 м2, суміщений санвузол 8,2 м2, сходи 5,3 м2.

Вартість житлового будинку на час роз`яснення судовим експертом Корчинським Р.Б. в судовому засіданні становить 2157342,70 грн.

Згідно із зазначеними доказами поділ (виділ) житлового будинку на дві рівні частини можливий за двома варіантами. При цьому щодо жодного з цих варіантів необхідності втручання в конструктивні елементи та несучі конструкції необхідності немає. За обома варіантами поділу будинку потреби у влаштування додаткових інженерних комунікацій також немає.

Суд вважає за недоцільне при виділі частки обирати перший варіант поділу будинку у зв`язку з тим, що за висновком експерта для перетворення будинку на два ізольовані приміщення необхідно влаштувати додаткову добудову для окремого входу. Також за цим варіантом вартість компенсації одного співвласника іншому є більшою ніж за другим варіантом поділу. При такому варіанті поділу будинку суттєво зменшується площа будинку для співвласника, якому виділяється перший поверх.

Отже, суд вважає за доцільне обрати другий варіант поділу будинку.

Що стосується питання, кому саме слід виділити приміщення на першому поверсі, а кому на другому поверсі, суд виходить з того, що позивач за станом здоров`я підйом на мансардний поверх буде вкрай важкий та небажаний.

Згідно з довідкою від 11.12.2020 № 336/1, виданою лікарем КНП «Ужгородський міський центр первинної медико-санітарної допомоги», позивач хворіє на облітеруючий ендартеріїт, переніжна кульгавість, ХНК ІІ ст., їй заборонено великі фізичні навантаження, підйом по сходам.

Враховуючи викладене, суд вважає, що позивачу слід виділити за другим варіантом експертизи наступні приміщення, розташовані на першому поверсі будинку: житлова кімната 11,2 м2, житлова кімната 18,0 м2, кухня 15,4 м2, суміщений санвузол 4,3 м2, коридор 2,7 м2 а також підвальні приміщення 2,8 м3 та 6,9 м2, усього площею 61,3 м2, вартістю 941916,80 грн.

Відповідачу відповідно слід виділити приміщення на першому поверсі будинку тамбур зі сходами 6,8 м2, на мансардному поверсі: сходи на мансардний поверх 5,3 м2, приміщення (хол) 13,5 м2, житлова кімната 30,4 м2, кухня 7,5 м2, коридор 4,1 м2, суміщений санвузол 8,2 м2, усього площею 75,8 м2, вартістю 1164719,3 грн.

При цьому суд відхиляє заперечення відповідача, викладені у відзиві на позов, про те, що поділ будинку призведе до необхідності втручання в несучі конструкції будинку та/або інженерні комунікації.

Як зазначив судовий експерт ОСОБА_9 у висновку за результатами проведення судових будівельно-технічної та земельно-технічної експертиз від 22.10.2020 № 147 та роз`яснив у судовому засіданні, другий варіант поділу будинку не призводить до жодного з таких втручань.

Будь-яких доказів у спростування цих висновків відповідач та представник суду не надали.

Також суд відхиляє заперечення відповідача про те, що будівельно-технічна та земельно-технічна експертиза не могла бути проведена без виходу на місце.

Судовий експерт пояснив, що відповідач двічі перешкоджав позивачу в огляді та дослідженні будинку, земельної ділянки та надвірних споруд, у зв`язку з чим позивач зверталася у відділ поліції,

Наведене підтверджується наявними у матеріалах справи висновком старшого СДОП сектору превенції Ужгородського відділу поліції ГУНП в Закарпатській області № 1699/106/25/1-2017 від 17.01.2017, протоколом прийняття заяви про вчинення кримінального правопорушення № 692 від 11.01.2017, висновком № 1700 Ужгородського відділу поліції ГУНП в Закарпатській області ЖЄОЗ № 611 від 10.01.2017, висновком по рапорту о/ч Ужгородського відділу поліції ГУНП в Закарпатській області старшого сержанта Глуздань Д.М. № 3763/106/25/1-2016 від 05.12.2016.

Крім того, згідно з положеннями Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну-оціночну діяльність в Україні», п. п. 5.2, 6.2 Науково методичних рекомендацій з питань підготовки та призначення судових експертиз та експертних досліджень, затверджених Міністерством юстиції України № 1950/5 від 26.12.2012, п. 1.5 Інструкції про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень, Національного стандарту № 1 (Загальні засади оцінки майна та майнових права), дослідження об`єкту (будинку та земельної ділянки) є обов`язковим лише при проведенні оціночних експертиз.

У даному випадку експерт провів будівельно-технічну та земельно-технічну експертизи, які можуть проводитися на підставі технічної документації будинковолодіння.

Згідно з висновком експерта за другим варіантом поділу власнику, якому виділяється частина будинку, в яку входять підвальні приміщення та приміщення на першому поверсі, доцільно виділити земельну ділянки площею 177,5 м2, яка на схемі експертизи позначена літ. «S1», а ділянку позначену літ. «S2», такою ж площею 177,5 м2, слід виділити іншому співвласнику. Експерт вважає за необхідне частину земельної ділянки площею 143,6 м2 залишити в спільному користуванні.

Жодних заперечень від учасників справи щодо такого варіанту поділу земельної ділянки не надходило.

Отже, на думку суду, позивачу слід виділити земельну ділянку площею 177,5 м2, літ. «S1».

На виділеній позивачу земельній ділянці знаходяться сарай літ. «Д» вартістю 50124,60 грн., навіс літ. «Ж» вартістю 15384,80 грн. та гараж літ. «З» вартістю 185113,6 грн.

Отже, сарай літ. «Д» та навіс літ. «Ж» слід передати у власність позивачу, якій передана саме ця ділянка.

Що стосується гаражу, то позивач згідно із зміненими позовними вимогами просила не виділяти їй в натурі цей об`єкт, оскільки він є самовільно збудований. На цьому наполягав і відповідач.

Таким чином, суд виділяє позивачу будівельні матеріали, що були використані для будівництва гаражу. В подальшому позивачу слід розібрати цей об`єкт або узаконити його.

Відповідачу з надвірних споруд слід виділити сарай «Б», який знаходиться на виділеній йому земельній ділянці вартістю 38461,94 грн.

Що стосується заперечень відповідача про те, що альтанка літ. «Л» (згідно з експертним дослідженням це навіс літ. «Ж») та сарай з навісом літ. «КК» (згідно з експертним дослідженням це сарай літ. «Д») побудовані у 2011 році без відповідних дозвільних документів, а отже, такі не можуть бути об`єктом поділу.

Право власності сторін на 1/2 частину усіх надвірних та господарських споруд, що знаходяться на земельній ділянці станом на грудень 2019 року підтверджено постановою Верховного Суду у справі № 308/13952/14-ц. Крім того, факт законного будівництва вказаних об`єктів стверджується договором придбання спірного будинку від 31.05.2000 та генеральним планом (схемою) дворогосподарства станом на 2007 рік. Отже, законність побудови цих споруд є доведеною. Будівля, зазначена у висновку експерта під літ. «Ж» навіс, до виготовлення відповідачем технічного паспорта значилася у правовстановлюючих документах під літ. «Л». При виготовленні нового технічного паспорту його автором було присвоєно іншу літ. «Ж», що не змінює факту законності побудови даної споруди.

Отже, об`єктами даного спору є майно, яке придбано колишнім подружжям ОСОБА_10 та ОСОБА_2 під час шлюбу: житловий будинок, земельні ділянка, господарські будівлі та споруди в АДРЕСА_1 , які визнано попередніми судовими рішеннями об`єктами спільної сумісної власності.

Оскільки позивач є власником 1/2 частки зазначених об`єктів, то вона вправі ініціювати питання виділу належної їй частки зі спільного майна.

Згідно з приписами частини першої статті 183 ЦК України житловий будинок, земельна ділянка та надвірні споруди є подільними речами. Такий висновок міститься у висновку за результатами проведення судових будівельно-технічних та земельно-технічних експертиз від 22.10.2022 № 147 та підтверджений поясненнями судового експерта у судовому засіданні, який пропонує два варіанти поділу вказаних об`єктів.

Виходячи із встановлених обставин та досліджених матеріалів справи, суд під час вирішення справи вважає прийнятним ІІ варіант поділу будинку, земельної ділянки та господарських будівель і споруд, а також виділ позивачу підвальних приміщень, приміщень першого поверху та земельної ділянки під літ. «S1».

Що стосується вимог позивача про стягнення вартості ідеальних часток, враховуючи необхідність вкладення суттєвих коштів у переобладнання виділених приміщень у перетворення їх у ізольовані частки, суд вважає за недоцільне стягувати компенсацію в сумі 5320,72 грн.

Згідно із статтею 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України).

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).

Згідно із частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно з положеннями статей 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Статтею 110 ЦПК України визначено, що висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом із іншими доказами за правилами, встановленими статтею 89 цього Кодексу. Відхилення судом висновку експерта повинно бути мотивоване в судовому рішенні.

Суд, дослідивши висновок за результатами проведення судових будівельно-технічної та земельно-технічної експертиз від 22.10.2020 № 147, дійшов висновку про те, що такий є належними доказом та відповідає положенням статті 102 ЦПК України.

Крім того, суд вважає за необхідне зазначити про те, що статтею 106 ЦПК України передбачено можливість проведення експертизи на замовлення учасників справи.

Частиною шостою статті 106 ЦПК України встановлено, що експерт, який склав висновок за зверненням учасника справи, має ті самі права і обов`язки, що й експерт, який здійснює експертизу на підставі ухвали суду.

Згідно з частиною п`ятою статті 106 ЦПК України у висновку експерта повинно бути зазначено, що висновок підготовлено для подання до суду, та що експерт обізнаний про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок.

Із висновку за результатами проведення судових будівельно-технічної та земельно-технічної експертиз від 22.10.2020 № 147 вбачається, що зазначений висновок було підготовлено за заявою позивача і експерт був обізнаний про кримінальну відповідальність за статтею 384 КК України за надання завідомо неправдиво висновку та за статтею 385 КК України за відмову від надання висновку.

Відповідач та його представник не навели підстав, за яких такий висновок експерта не може бути прийнятий судом до розгляду.

За таких обставин доводи відповідача про неналежність і недопустимість поданого позивачем висновку експерта як доказу є необґрунтованими, оскільки за своїм змістом зазначений висновок експерта виготовлений з дотриманням вимог частини шостої статті 106 ЦПК України.

Про проведення іншої експертизи відповідач не просив, відповідного клопотання суду не заявляв, а також не скористався правом на подання суду висновку експерта, складеного відповідно до статті 106 ЦПК України на його замовлення.

Суд не бере до уваги посилання відповідача на постанову Великої Палати Верховного Суду від 18 грудня 2019 року у справі № 522/1029/18 (провадження № 14-270цс19), оскільки у зазначеній справі недопустимість поданого суду висновку експерта була пов`язана з порушенням встановленого законом порядку одержання такого доказу, зокрема у зв`язку з тим, що можливість складання висновку за зверненням учасника справи на момент складання у справі висновку будівельно-технічного експертного дослідження передбачено ще не було, оскільки така можливість була передбачена з 15 грудня 2017 року дати набрання чинності такими змінами до ЦПК України, в тому числі в частині викладення статті 106 цього Кодексу у вищевказаній редакції. Поданий суду висновок не містив у собі ні вказівку на те, що експерт попереджений про відповідальність за завідомо неправдивий висновок, ні на те, що його підготовлено для подання до суду.

За таких обставин, дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, які оцінено на предмет належності, допустимості, достовірності, достатності та взаємного зв`язку, суд дійшов, що позов слід задовольнити частково та припинити право спільної сумісної власності ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на житловий будинок АДРЕСА_1 , надвірні споруди та земельну ділянку за даною адресою, виділивши кожному з вказаних співвласників по 1/2 частці в натурі; виділити в натурі та передати у власність ОСОБА_1 1/2 частку з житлового будинку АДРЕСА_1 , площею 61,3 м2, яка складається з приміщень підвалу: 2,8 м2 та 6,9 м2, всього 9,7 м2, з приміщень першого поверху будинку: коридор 2,7 м2, суміщений санвузол 4,3 м2, кухня 15,4 м2, житлова кімната 11,2 м2, житлова кімната 18,0 м2; виділити в натурі та передати у власність ОСОБА_1 1/2 частку земельної ділянки площею 177,5 м2, позначену на плані експертного висновку № 147 від 20.10.2020 на Додатку № VI літ. S1 в АДРЕСА_1 ; виділити в натурі та передати у власність ОСОБА_1 1/2 частку господарських споруд, будівель в АДРЕСА_1 , позначені на плані експертного висновку № 147 від 20.10.2020 на Додатку № VI літ. «Д» (сарай) загальною вартістю 50124,6 грн., літ. «Ж» (навіс) загальною вартістю 15 384,80 грн., також конструктивні елементи та будівельні матеріали використані на будівництво гаражу позначені літ. «З» вартістю 185113,6 грн.; виділити в натурі та передати у власність ОСОБА_2 1/2 частку з житлового будинку АДРЕСА_1 площею 75,8 м2, яка складається з приміщень першого поверху будинку тамбур зі сходами 6,8м2, приміщення мансардного поверху: сходи 5,3м2, хол 13,5м2, житлова кімната 30,4 м2, суміщений санвузол 8,2 м2, коридор 4,1 м2, кухня 15,4 м2; виділити в натурі та передати у власність ОСОБА_2 1/2 частку земельної ділянки площею 177,5м2, позначену на плані експертного висновку № 147 від 20.10.2020 на Додатку № VI літ. S2 в АДРЕСА_1 ; виділити в натурі та передати у власність ОСОБА_2 1/2 частку господарських споруд, будівель в АДРЕСА_1 , позначені на плані експертного висновку № 147 від 20.10.2020 на Додатку № VI літ. «Б» (сарай) загальною вартістю 38461,64 грн.; залишити у спільному користуванні співвласників будинку АДРЕСА_1 вхідний тамбур на першому поверсі будинку площею 2,2 м2; залишити у спільному користуванні співвласників земельну ділянку площею 143,6 м2, позначену на плані експертного висновку № 147 від 20.10.2020 на Додатку № VI літ. «S с.к.»; для перетворення виділених приміщень в ізольовану частину в житловому будинку зобов`язати ОСОБА_1 провести на першому поверсі слідуючи будівельні роботи: збудувати цегляну перегородку між приміщенням 1 площею 9,2 м2 та приміщенням площею 2 - 2,9 м2 загальною площею 0,4 м2, влаштувати додаткові дверний та віконний прорізи у приміщенні 1 та влаштувати вхідний тамбур площею 2,2 м2; ОСОБА_2 для перетворення виділеної частки в ізольовані приміщення на мансардному поверсі встановити додатковий дверний проріз між приміщенням кухні площею 7,5 м2 та приміщенням коридору площею 4,1 м2, віконний проріз в приміщенні суміщеного санвузла площею 8,2 м2 та в приміщенні кухні площею 7,5 м2 влаштувати перегородку площею 0,7 м2 для створення приміщення кухні, за рахунок приміщення холу.

Обґрунтовуючи своє рішення, суд бере до уваги вимоги статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини.

В рішеннях у справах «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torijav. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, № 303А, п. 2958, Seryavin and others v. Ukraine, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року Європейський суд з прав людини наголошує, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень.

Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи («Проніна проти України», № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Консультативна рада європейських суддів у Висновку № 11 (2008) до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень зазначила, що «якість судового рішення залежить головним чином від якості його вмотивування. Виклад підстав прийняття рішення не лише полегшує розуміння та сприяє визнанню сторонами суті рішення, але, насамперед, є гарантією проти свавілля. По-перше, це зобов`язує суддю дати відповідь на аргументи сторін та вказати на доводи, що лежать в основі рішення й забезпечують його правосудність; по-друге, це дає можливість суспільству зрозуміти, яким чином функціонує судова система» (пункти 34-35).

В контексті вказаної практики суд вважає обґрунтування цього рішення достатнім.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України з відповідача належить стягнути понесені позивачем та документально підтверджені судові витрати у розмірі 10510 грн. сплаченого судового збору.

Керуючись статтями 4, 13, 89, 141, 223, 258, 259, 263-265, 273, 354, 355 ЦПК України, суд,

У Х В А Л И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про виділення в натурі та передачу у власність нерухомого майна, стягнення різниці в ідеальній частці нерухомого майна задовольнити частково.

Припинити право спільної сумісної власності ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на житловий будинок АДРЕСА_1 , надвірні споруди та земельну ділянку за даною адресою, виділивши кожному з вказаних співвласників по 1/2 частці в натурі.

Виділити в натурі та передати у власність ОСОБА_1 1/2 частку з житлового будинку АДРЕСА_1 площею 61,3 м2, яка складається з приміщень підвалу: 2,8 м2 та 6,9 м2, всього 9,7 м2, з приміщень першого поверху будинку: коридор 2,7 м2, суміщений санвузол 4,3 м2, кухня 15,4 м2, житлова кімната 11,2 м2, житлова кімната 18,0 м2.

Виділити в натурі та передати у власність ОСОБА_1 1/2 частку земельної ділянки площею 177,5 м2, позначену на плані експертного висновку № 147 від 20.10.2020 на додатку № VI літ. S1 в АДРЕСА_1 .

Виділити в натурі та передати у власність ОСОБА_1 1/2 частку господарських споруд, будівель в АДРЕСА_1 , позначені на плані експертного висновку № 147 від 20.10.2020 на Додатку № VI літ. «Д» (сарай) загальною вартістю 50124,6 грн., літ. «Ж» (навіс) загальною вартістю 15384,80 грн., також конструктивні елементи та будівельні матеріали використані на будівництво гаражу позначені літ. «З» вартістю 185113,6 грн.

Виділити в натурі та передати у власність ОСОБА_2 1/2 частку з житлового будинку АДРЕСА_1 площею 75,8 м2, яка складається з приміщень першого поверху будинку тамбур зі сходами 6,8 м2, приміщення мансардного поверху: сходи 5,3 м2, хол 13,5 м2, житлова кімната 30,4 м2, суміщений санвузол 8,2 м2, коридор 4,1 м2, кухня 15,4 м2.

Виділити в натурі та передати у власність ОСОБА_2 1/2 частку земельної ділянки площею 177,5 м2, позначену на плані експертного висновку № 147 від 20.10.2020 на Додатку № VI літ. S2 в АДРЕСА_1 .

Виділити в натурі та передати у власність ОСОБА_2 1/2 частку господарських споруд, будівель в АДРЕСА_1 , позначені на плані експертного висновку № 147 від 20.10.2020 на Додатку № VI літ. «Б» (сарай) загальною вартістю 38461,64 грн.

Залишити у спільному користуванні співвласників будинку АДРЕСА_1 вхідний тамбур на першому поверсі будинку площею 2,2 м2.

Залишити у спільному користуванні співвласників земельну ділянку площею 143,6 м2, позначену на плані експертного висновку № 147 від 20.10.2020 на Додатку № VI літ. «S с.к.».

Для перетворення виділених приміщень в ізольовану частину в житловому будинку зобов`язати ОСОБА_1 провести на першому поверсі слідуючи будівельні роботи: збудувати цегляну перегородку між приміщенням 1 площею 9,2 м2 та приміщенням площею 2 - 2,9 м2 загальною площею 0,4 м2, влаштувати додаткові дверний та віконний прорізи у приміщенні 1 та влаштувати вхідний тамбур площею 2,2 м2.

ОСОБА_2 для перетворення виділеної частки в ізольовані приміщення на мансардному поверсі встановити додатковий дверний проріз між приміщенням кухні площею 7,5 м2 та приміщенням коридору площею 4,1 м2, віконний проріз в приміщенні суміщеного санвузла площею 8.2м2 та в приміщенні кухні площею 7,5 м2 влаштувати перегородку площею 0,7 м2 для створення приміщення кухні, за рахунок приміщення холу.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 10510 (десять тисяч п`ятсот десять) гривень.

Позивач:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , що проживає за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідач:

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_3 , що проживає за адресою: АДРЕСА_1 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Закарпатського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Дата складення повного судового рішення 13 жовтня 2022 року.

Суддя Ужгородського міськрайонного суду

Закарпатської області А.І. Сарай