Справа № 697/886/22
Провадження № 2/697/318/2022
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 жовтня 2022 року м. Канів

Канівський міськрайонний суд Черкаської області в складі:

головуючого судді Скирди Б.К.,

за участю секретаря судового засідання Васянович Ю.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Каневі в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 (далі також ОСОБА_1 , позивачка) звернулася до суду з позовом до відповідача ОСОБА_2 (далі також ОСОБА_2 , відповідач) про стягнення аліментів.

В обґрунтування позовних вимог зазначила, що сторони мають спільну дитину ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яку протягом тривалого часу позивачка виховує одна, так як проживають з відповідачем окремо. Сторони домовились про порядок утримання спільної дитини, а саме: відповідач зобов`язався утримувати спільну дитину у розмірі 25% від усіх видів заробітку, про що в свою чергу подав відповідну заяву роботодавцю. Позивач погодилась з розміром запропонованого утримання та зобов`язалася не звертатися до суду. Починаючи з січня 2021 року розмір утримання на дитину значно зменшився. Відповідач повідомив позивача про зменшення заробітку. Але у червні 2022 року позивачу стало відомо про те, що відповідач ухилявся від надання утримання дитини у погоджених сторонами розмірах. На утриманні у відповідача крім спільної дитини сторін перебуває ще одна неповнолітня дитина. Стан його здоров`я задовільний, відповідач має постійний заробіток. Матеріальний стан позивача не може забезпечити в повній мірі утримання спільної дитини. У зв`язку з цим, позивач змушена звернутись до суду з позовом про стягнення аліментів на утримання дитини в якому просила (з урахуванням уточнених вимог) стягнути аліменти на утримання доньки в розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку щомісячно, починаючи з 01 червня 2021 року і до повноліття дитини.

Ухвалою від 21.06.2022 відкрито провадження по справі та призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

Позивачка в судове засідання не з`явилася, свої інтереси доручила представляти адвокату Потієнко Т.М.

Представник позивача ОСОБА_1 адвокат Константінова (Потієнко) Т.М. в судове засідання не з`явилася, подала до суду заяву про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити в повному обсязі.

Відповідач в судове засідання не з`явився, направив до суду клопотання про розгляд справи без його участі. Позовні вимоги визнав частково, а саме не заперечував щодо стягнення з нього аліментів на утримання доньки в розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку з дати подання позову до суду, а саме з 20.06.2022. Щодо стягнення аліментів за минулий період, а саме з 01.01.2021 заперечував, про що зазначив у відзиві на позов та вказав, що у них з позивачкою є спільна донька ОСОБА_3 , яка проживає окремо від нього з позивачем по справі та на даний час перебуває закордоном. Після того як сторони перестали співмешкати разом вони домовились, що відповідач буде добровільно приймати участь в утриманні дитини. З того часу він перераховував кошти на утримання дитини з його заробітної плати офіційно, подавши рапорт про відрахування з його заробітної плати аліментів, які і перераховувались позивачу на утримання їх спільної доньки. Окрім спільної доньки у відповідача на утриманні перебуває ще двоє малолітніх дітей від шлюбу з ОСОБА_4 ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , які проживають біля нього та також знаходяться на його утриманні. Дружина ОСОБА_4 перебуває у декретній відпустці, заробітку немає. Крім того за договором лізингу у нього є фінансові зобов`язання перед Державною іпотечною установою. Стверджує, що добровільно продовж тривалого часу відраховував аліменти з своєї заробітної плати, а в той період коли не відраховувались аліменти з заробітної плати, він їх добровільно сплачував через банк. Просив позовні вимоги задовольнити частково, а саме не заперечує щодо стягнення аліментів в розмірі 1/4 частини від заробітку з дня звернення до суду.

Згідно з ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких грунтуються позовні вимоги, дослідивши матеріали справи, встановив наступне.

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч. 1 ст. 16 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Як вбачається з матеріалів справи, сторони мають спільну доньку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією Свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , виданого 26.11.2013 Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Каневу реєстраційної служби Канівського міськрайонного управління юстиції у Черкаській області (а.с.9 зворот).

Відповідно до частини другої статті 51 Конституції України, батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття.

Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою (ч. 3 ст. 51 Конституції України).

Відповідно до ст. 141 Сімейного кодексу України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Згідно з ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Частиною 3 статті 181 СК України визначено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

При визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення (ст. 182 СК України).

Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України, мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Суд виходить також із захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності, збереження того рівня життя, який вони б мали тоді, коли утримувалася обома батьками, оскільки стягнення аліментів якраз і забезпечить надійний захист інтересів дитини та отримання нею надійного стабільного матеріального утримання з боку батька.

Положення ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини, ст.ст. 181,182 СК України дають підстави для висновку про те, що суд при визначенні розміру коштів, що стягуються як аліменти, прагне не до зрівняння матеріального становища платника й одержувача аліментів, а до того, щоб одержувач аліментів у разі їх сплати перестав бути таким, що потребує матеріальної допомоги. Окрім того, розмір призначених аліментів має бути виправданий дійсними потребами та з урахуванням матеріального становища сторін, має виходити з фактичних обставин справи та мети зобов`язання щодо утримання.

При визначенні розміру аліментів суд враховує те, що відповідач є працездатною особою та має обов`язок брати участь в утриманні своєї неповнолітньої дитини, а також те, що батьки мають рівні обов`язки щодо їх утримання.

Щодо часу, з якого необхідно стягувати аліменти, суд зазначає наступне.

Так, позивачка звернулася до суду з позовною заявою 20.06.2022. З урахуванням уточнень зазначає, що аліменти мають бути стягнути з 01 червня 2021 року, оскільки сторони домовились про порядок утримання спільної дитини, а саме відповідач зобов`язався утримувати дитину у розмірі 25% від усіх видів заробітку, про що відповідно подав заяву роботодавцю. Позивач погодилась та не зверталась до суду. Починаючи з січня 2021 року розмір утримання на дитину значно зменшився. Відповідач повідомив позивача про зменшення заробітку, але у червні 2022 року позивачу стало відомо про те, що відповідач ухилявся від утримання дитини у погоджених сторонами розмірах. У зв`язку з цим, просить стягнути аліменти, починаючи з 01.06.2021.

У відповідності до ч. 2 ст. 191 СК України, аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач надасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв`язку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за десять років.

Аналіз наведеної норми закону дає підстави для висновку, що для стягнення аліментів за минулий час позивач повинен довести:

а) вжиття заходів щодо одержання аліментів з відповідача;

б) ухилення відповідача від надання утримання дитині.

Ухилення від сплати аліментів це винна протиправна поведінка, тобто свідоме невиконання своїх обов`язків в умовах, коли позивач звертався до відповідача особисто із вимогою про сплату коштів необхідних для утримання дитини.

На що неодноразово звертав увагу й Верховий Суд, зокрема в постановах від 19.12.2019 у справі №635/6268/18; від 27.01.2020 у справі № 672/198/19; від 29.01.2020 у справі № 756/14483/18.

Постановою Верховного Суду від 18.05.2020 (справа № 215/5867/17) сформовано правову позицію, про те, що частиною другою статті 191 СК України передбачено, що аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв`язку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за десять років. Аналіз наведеної норми закону дає підстави для висновку, що для стягнення аліментів за минулий час позивач повинен довести такі обставини як вжиття заходів щодо одержання аліментів з відповідача та ухилення відповідача від надання утримання дитині.

В свою чергу, позивачем не надано доказів про вжиття заходів щодо одержання аліментів з ОСОБА_2 в період з 01.06.2021, а також доказів його ухилення від надання утримання дитині, адже в цей період та в період з 01.02.2016 по 31.05.2022 він добровільно щомісячно сплачував позивачу кошти на утримання доньки, що підтверджується доказами наданими на виконання ухвали суду, а саме:

- копією рапорта ОСОБА_2 від 17.12.2021, в якому він надав добровільно згоду на відрахування з його заробітку аліментів в розмірі 3000,00 грн. на утримання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 з 01.01.2022 (а.с.76);

- копією розрахункових листів за червень, липень, серпень, вересень, жовтень, листопад, грудень 2021 року, січень - травень 2022 року;

- копією рапорта ОСОБА_2 від 01.09.2017, в якому він надав добровільно згоду на відрахування з його заробітку аліментів в розмірі 25% на користь ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.99);

- довідкою про доходи від 31.08.2022 № 371, виданою управлінням фінансового забезпечення та бухгалтерського обліку Головного управління Національної поліції в Київській області, з якої вбачається, що за період з 01.02.2016 по 31.05.2021 з доходу ОСОБА_2 утримувались щомісячно аліменти (а.с.102);

та доказами долученими відповідачем, а саме:

- довідкою про доходи № 29/5-115 від 22.06.2022 виданою Національною поліцією України, з якої вбачається що за період з 01.01.2022 по 31.05.2022 з відповідача утримувались аліменти в розмірі 3000,00 грн. (а.с.27);

- довідкою про доходи від 22.06.2022 № 234, виданою управлінням фінансового забезпечення та бухгалтерського обліку Головного управління Національної поліції в Київській області, з якої вбачається що за період з 01.06.2020 по 31.05.2021 з відповідача утримувались аліменти (а.с.28);

- випискою по окремим витратам по картці ОСОБА_2 з АТ КБ «Приватбанк» від 21.06.2022, з якої вбачається, що починаючи з 30.06.2021 по 28.12.2021 він щомісячно перераховував на рахунок позивача аліменти (а.с.29-30).

Згідно із частиною першою статті 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України).

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України).

Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з частиною шостою статті 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

У частині першій статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Ухилення від сплати аліментів може виражатися у тому, що зобов`язана особа ухилялась від укладення договору про сплату аліментів на утримання дитини, приховувала своє місцезнаходження або свій заробіток (доходи), не реагувала на направлені їй листи, та інші подібні дії.

Обов`язковою умовою присудження аліментів за минулий час є доведеність саме позивачем вжиття заходів щодо одержання аліментів з відповідача, та неможливість їх одержати у зв`язку з ухиленням останнього від їх сплати.

За загальним правилом, визначеним СК України, та судовою практикою, вважається недоцільним обтяжувати відповідача виплатами за минулий період, якщо позивач не вжив заходів щодо одержання аліментів (у тому числі не подав позов про стягнення аліментів, залишив його без розгляду) з особистих мотивів.

Вимоги позивача про стягнення аліментів за минулий час мають бути підтвердженні офіційними зверненнями стягувача до платника аліментів, за відсутності таких доказів, вимоги є необґрунтованими й задоволенню не підлягають.

Матеріали справи не містять достатніх та належних доказів, що позивач вживав до подачі позову до суду належних заходів щодо одержання аліментів з відповідача, також позивачем не надано доказів ухилення відповідача від сплати аліментів в сенсі ч. 2 ст. 191 СК України.

Таким чином, враховуючи наведені норми законодавства, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, враховуючи встановленні в судовому засіданні обставини, суд дійшов висновку, що заявлені позовні вимоги про стягнення аліментів за минулий час за період з 01.06.2021 не підлягають задоволенню, оскільки вжиття заходів щодо отримання аліментів з відповідача, та дій останнього, направлених на ухилення від їх сплати, не підтверджено позивачем належними, допустимими і достатніми доказами, а в судовому засіданні з достовірністю встановлено, що відповідач добровільно сплачував кошти на утримання дитини протягом тривалого періоду.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Згідно з ч. 1 ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову.

Виходячи з вищевикладеного, суд вважає, що позов про стягнення аліментів на дитину підлягає частковому задоволенню в частині стягнення з відповідача на ім`я позивачки аліментів на утримання доньки в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і до повноліття дитини з дня звернення до суду з позовом, тобто з 20.06.2022 і до повноліття дитини.

На підставі п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України, необхідно допустити негайне виконання рішення у межах суми платежу за один місяць.

Щодо розподілу судових витрат, суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до ч. 1 ст. 142 ЦПК України, у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

Згідно з пунктом 3 частини 1 статті 5 Закону України "Про судовий збір", позивача звільнено від сплати судового збору під час розгляду справи про стягнення аліментів в усіх судових інстанціях.

Судом встановлено, що до розгляду справи по суті відповідач позовні вимоги про стягнення аліментів визнав частково, а тому з останнього на користь держави підлягає стягненню 50% судового збору, що складає 496,20 (чотириста дев`яносто шість гривень 20 копійок) гривень.

Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Представником позивача ОСОБА_1 адвокатом Константіновою (Потієнко) Т.М. до суду надано клопотання про намір подати докази сплати правової допомоги протягом 5 днів після проголошення рішення, у відповідності до абз. 2 ч. 8 ст. 141 ЦПК України.

Як визначено ч. 8 ст. 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Таким чином, представнику позивача ОСОБА_1 адвокату Константіновій (Потієнко) Т.М. необхідно подати докази щодо розміру понесених судових витрат на правову допомогу протягом п`яти днів після ухвалення рішення.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 9, 180, 181, 182, 183, 191 СК України, ст.ст. 12, 76, 81, 89, 133, 141, 258-265, 273, 354, 430 ЦПК України суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого по АДРЕСА_2 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП НОМЕР_3 , проживаючої по АДРЕСА_3 , аліменти на утримання доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісяця, починаючи з 20.06.2022 і до повноліття дитини.

Рішення в частині стягнення аліментів допустити до негайного виконання у межах суми платежу за один місяць.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого по АДРЕСА_2 , на користь держави /отримувач коштів: ГУК у м.Києві/м.Київ/22030106; код за ; банк отримувача: Казначейство України (ЕАП); рахунок отримувача: 0026001, код класифікації доходів бюджету: 22030106/ судовий збір в сумі 496,20 (чотириста дев`яносто шість гривень 20 копійок) грн.

Іншу частину судового збору в сумі 496,20 (чотириста дев`яносто шість гривень 20 копійок) грн. компенсувати за рахунок держави.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Представнику позивача ОСОБА_1 адвокату Константіновій (Потієнко) Тетяні Миколаївні подати докази щодо розміру понесених судових витрат на правову допомогу протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому відповідного рішення суду.

Головуючий Б . К . Скирда