Ленінський районний суд м.Полтави
Справа № 553/228/21
Провадження № 2/553/68/2022
У Х В А Л А

Іменем України

11.10.2022 року м. Полтава

Ленінський районний суд м. Полтави в складі:

головуючого судді - Парахіної Є.В.,

при секретарі - Сіомашко В.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Полтаві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення боргу, -

В С Т А Н О В И В :

В провадженні суду перебуває вищезазначена справа.

Позивач просить суд стягнути солідарно з ОСОБА_4 , ОСОБА_5 на користь ОСОБА_6 грошові кошти в розмірі 4245455 грн. 20 коп., з яких 2842520 грн. 00 коп. сума боргу, 256937 грн. 59 коп. 3 % річних, 1145997 грн. 61 коп. - плата за користування позикою в розмірі облікової ставки Національного банку України; стягнути з відповідачів судові витрати.

Справа неодноразово призначалась до судового розгляду.

Відповідачі ОСОБА_5 , ОСОБА_4 та їх представник адвокат Осіпов С.М. в судові засідання не з`являлись, представник відповідачів неодноразово звертався до суду з клопотаннями про розгляд справи без його участі та участі відповідачів.

Ухвалою суду від 24.06.2021 року за клопотанням позивача ОСОБА_6 призначено по справі судову почеркознавчу експертизу для з`ясування чи виконаний рукописний текст та підпис у розписці про отримання коштів в сумі 102000 доларів США ОСОБА_4 чи іншою особою, виконання експертизи доручено судовому експерту Національного наукового центру "Інститут судових експертиз ім. засл. проф. М.С. Бокаріуса".

17.08.2021 року справу повернуто до суду разом з клопотанням судового експерта Національного наукового центру "Інститут судових експертиз ім. засл. проф. М.С. Бокаріуса" від 06.08.2021 року про надання додаткових матеріалів, необхідних для проведення судової почеркознавчої експертизи за цивільною справою № 553/228/21, а саме: вільних зразків підпису ОСОБА_4 , умовно-вільних та експериментальних зразків підпису і почерку.

Ухвалою суду від 07.10.2021 року визнано обов`язковою явку відповідача ОСОБА_4 , оскільки виконати клопотання судового експерта можливо виключно за активної позиції відповідача ОСОБА_4 , в тому числі надання ним суду документів зі зразками його почерку та підписів, виконання в судовому засіданні експериментальних зразків підпису і почерку, крім того, уточненню в судовому засіданні підлягає позиція відповідача ОСОБА_4 , викладена його представником у відзиві на позовну заяву, для чого необхідно заслухати його особисті пояснення.

Разом з тим, в судові засідання по справі, призначені на 11.11.2021 року, 20.01.2022 року, 23.02.2022 року відповідач ОСОБА_4 не з`явився, не надавши жодних доказів існування поважних причин для неявки до суду.

Ухвалою суду від 23.02.2022 року за клопотанням представника позивача адвоката Мороза С.В. до відповідача ОСОБА_4 , явку якого визнано обов`язковою, застосовано штраф в розмірі 0,3 прожиткових мінімумів для працездатних осіб в сумі 744 грн. 30 коп.

Проте в подальшому відповідач ОСОБА_4 не з`явився в жодне судове засідання по справі, не повідомивши суд про причини неявки та не надавши доказів існування поважних причин неможливості з`явитись до суду.

Оскільки позивач ОСОБА_6 та його представники адвокати Мороз С.В., Лазаренко О.М. наполягали на проведенні судової почеркознавчої експертизи у справі, ухвалою суду від 25.07.2022 року повторно призначено по справі експертизу для з`ясування чи виконаний рукописний текст та підпис у розписці про отримання коштів в сумі 102000 доларів США ОСОБА_4 чи іншою особою, виконання якої доручено судовому експерту Національного наукового центру "Інститут судових експертиз ім. засл. проф. М.С. Бокаріуса".

У вересні 2022 року справа повернута до суду без виконання ухвали разом з клопотанням судового експерта Національного наукового центру "Інститут судових експертиз ім. засл. проф. М.С. Бокаріуса" від 05.09.2022 року про надання додаткових матеріалів, необхідних для проведення судово-почеркознавчої експертизи за цивільною справою № 553/228/21, а саме: вільних зразків, умовно-вільних та експериментальних зразків підпису і почерку ОСОБА_4 ..

Відповідач ОСОБА_4 , будучи повідомлений про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явився, не повідомивши про причини неявки.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_6 адвокат Мороз С.В. звернувся з клопотанням про застосування приводу до відповідача в наступне судове засідання, посилаючись на те, що він тривалий час не з`являється в судові засідання, навіть незважаючи на те, що ухвалою суду його явка визнана обов`язковою, тим самим не виконує покладені на нього процесуальні обов`язки, і його неявка призводить до неможливості виконати клопотання судового експерта, зокрема, щодо відібрання у нього експериментальних зразків почерку та підписів. Вказав на наявність підстав для застосування до нього заходів процесуального примусу, передбачених ст. 144 ЦПК України, у виді штрафу, застосувавши аналогію процесуального закону, що узгоджується з висновками, викладеними у постанові Великої Палати Верховного Суду від 08.06.2022 року в справі № 2-591/11.

Позивач ОСОБА_6 підтримав клопотання.

При вирішенні клопотання представника позивача суд враховує наступне.

Згідно з ухвалою суду від 07.10.2021 року визнано обов`язковою явку відповідача ОСОБА_4 в судові засідання по справі.

Копія вищевказаної ухвали направлялась на адресу відповідача ОСОБА_4 та його представника адвоката Осіпова С.М. та була вручена представнику для передачі відповідачу 11.11.2021 року.

Встановлені судом обставини об`єктивно підтверджують, що відповідач ОСОБА_4 обізнаний про те, що його явка в судові засідання визнана обов`язковою, разом з тим до суду не з`являється, про причини неявки в судові засідання, призначені 11.11.2021 року, 23.02.2022 року, 12.05.2022 року, 23.06.2022 року 25.07.2022 року та 11.10.2022 року суд не повідомив, доказів існування поважних причин неявки суду не надав.

Згідно з ст.ст. 43, 44 ЦПК України, учасники судового процесу та їх представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Зокрема, відповідно до п. 2, 3 ч. 2 ст. 43 ЦПК України, учасники справи зобов`язані сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи, з`являтися в судове засідання за викликом суду, якщо їх явка визнана судом обов`язковою.

Відповідно до положень ст. 143 ЦПК України заходами процесуального примусу є процесуальні дії, що вчиняються судом у визначених цим Кодексом випадках з метою спонукання відповідних осіб до виконання встановлених у суді правил, добросовісного виконання процесуальних обов`язків, припинення зловживання правами та запобігання створенню протиправних перешкод у здійсненні судочинства. Заходи процесуального примусу застосовуються судом шляхом постановлення ухвали.

За змістом ст. 144 ЦПК України, заходами процесуального примусу є: 1) попередження; 2) видалення із залу судового засідання; 3) тимчасове вилучення доказів для дослідження судом; 4) привід; 5) штраф. Застосування до особи заходів процесуального примусу не звільняє її від виконання обов`язків, встановлених цим Кодексом.

Як встановлено в ст. 147 ЦК України, належно викликаний свідок, який без поважних причин не з`явився на судове засідання або не повідомив про причини неявки, може бути підданий приводу через відповідні органи Національної поліції України з відшкодуванням у дохід держави витрат на його здійснення. Про привід суд постановляє ухвалу, в якій зазначає ім`я фізичної особи, яка підлягає приводу, місце проживання, роботи чи навчання, підстави застосування приводу, коли і куди ця особа повинна бути доставлена, кому доручається здійснення приводу. Ухвала про привід у суд передається для виконання до відповідного органу Національної поліції України за місцем провадження у справі або за місцем проживання, роботи чи навчання особи, яка підлягає приводу.

Застосування приводу до сторін у справі чинним ЦПК не передбачене.

Разом з тим, при вирішенні клопотання представника позивача суд бере до уваги наступне.

Відповідно до ч. 9 ст. 10 ЦПК України якщо спірні відносини не врегульовані законом, суд застосовує закон, що регулює подібні за змістом відносини (аналогія закону), а за відсутності такого - суд виходить із загальних засад законодавства (аналогія права).

Відповідно до ч. 1 ст. 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Згідно з висновками, викладеними у постанові Великої Палати Верховного Суду від 08.06.2022 року в справі № 2-591/11, інститут аналогії закону і аналогії права первісно був доктринально обґрунтований і застосовувався судами задовго до часткового відображення цього інституту в законодавстві. Необхідність інституту аналогії (аналогії закону та аналогії права) випливає з того, що закон призначений для його застосування в невизначеному майбутньому, але законодавець, встановлюючи регулювання, не може охопити всі життєві ситуації, які можуть виникнути. Крім того, життя перебуває у постійному русі, змінюється і розвивається, внаслідок чого виникають нові життєві ситуації, які законодавець не міг передбачити під час ухвалення закону. Суд застосовує аналогію закону і аналогію права тоді, коли на переконання суду певні відносини мають бути врегульовані, але законодавство такого регулювання не містить, внаслідок чого наявна прогалина в законодавчому регулюванні.

Зазначені висновки стосуються як матеріального, так і процесуального права. Велика Палата Верховного Суду неодноразово застосовувала аналогію у процесуальному праві, зокрема у постановах від 26 червня 2019 року у справі № 905/1956/15 (провадження № 12-62гс19, пункт 6.27), від 27 листопада 2019 року у справі № 629/847/15-к (провадження № 13-70кс19), від 16 червня 2020 року у справі № 922/4519/14 (провадження № 12-34гс20, пункт 6.19), від 13 січня 2021 року у справі № 0306/7567/12 (провадження № 13-73кс19, пункт 28), від 28 вересня 2021 року у справі № 761/45721/16-ц (провадження № 14-122цс20, пункт 105).

Саме застосування аналогії у процесуальному праві в певних випадках дає змогу ухвалити справедливе рішення. Тому відсутність у процесуальних кодексах положень про процесуальну аналогію не є перешкодою для застосування такої аналогії.

Враховуючи вище викладене, беручи до уваги той факт, що відповідач ОСОБА_4 неодноразово викликався до суду, проте, будучи належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, не з`явився, не повідомивши про причини неявки, незважаючи на те, що його явка визнана судом обов`язковою, не надав суду доказів існування поважних причин неявки й така поведінка призводить до затягування розгляду справи, з урахуванням того, що за відсутності відповідача ОСОБА_4 в судовому засіданні об`єктивно неможливо виконати клопотання судового експерта, зокрема, щодо надання ним суду експериментальних зразків підпису і почерку, та, як наслідок, неможливе проведення судової почеркознавчої експертизи, керуючись принципом аналогії закону, суд приходить до висновку про наявність підстав для застосування заходу процесуального примусу у виді приводу відповідача в наступне судове засідання по справі.

Керуючись ст. ст. 43, 143, 144, 148 ЦПК України, суд -

У Х В А Л И В :

Клопотання представника позивача ОСОБА_6 адвоката Мороза С.В. задовольнити.

Застосувати привід до відповідача ОСОБА_4 , який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , в судове засідання, яке відбудеться о 15 год. 30 хв. 15 листопада 2022 року в приміщенні Ленінського районного суду м. Полтави за адресою: м. Полтава, вул. Панянка, 38.

Виконання ухвали доручити працівникам Відділу поліції № 1 Полтавського РУП ГУНП в Полтавській області.

Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення та не може бути оскаржена в апеляційному порядку окремо від рішення суду.

Повний текст ухвали складений 12.10.2022 року.

Суддя Ленінського районного суду м. Полтави Є. В. Парахіна