Справа № 345/4213/21
Провадження № 22-ц/4808/1031/22
Головуючий у 1 інстанції Онушканич В. В.
Суддя-доповідач Фединяк
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 жовтня 2022 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд в складі колегії суддів:

головуючого Фединяка В.Д. (суддя-доповідач)

суддів: Василишин Л.В., Максюти І.О.

секретаря Мельник О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Державної іпотечної установи на рішення Калуського міськрайонного суду від 04 березня 2022 року ухвалене у складі судді Онушканича В.В. в м. Калуш у справі за позовом Державної іпотечної установи до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2021 року Державна іпотечна установа звернулось в суд з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позовна заява мотивовано тим, що 03.09.2007 року між ВАТ «Банк «Фінанси та кредит» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір №1517pv 19-07, відповідно до умов якого позивач надав відповідачу кредитні ресурси в сумі 22 000,00 доларів США зі сплатою 14,5 % річних за користування кредитом, які позичальник зобов`язався повернути до 03.09.2022 року. Також на виконання п.5.1 кредитного договору між ВАТ «Банк «Фінанси та кредит» та ОСОБА_1 , ОСОБА_2 було укладено договір іпотеки б/н від 12.09.2007 року. За умовами зазначеного договору ОСОБА_2 передає банку в заставу (іпотеку) нерухоме майно, а саме 3-х кімнатну квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . 11.02.2015 року між ТОВ «Банк «Фінанси та Кредит» та Державною іпотечною установою було укладено договір відступлення права вимоги № 17/4-В, за яким право вимоги по даному кредитному договору було відступлено на користь останнього. 15.10.2015 року згідно реєстру поштових відправлень ОСОБА_1 було віправлено повідомлення про відступлення прав вимоги між ПАТ «Банк «Фінанси та кредит» та Державною іпотечною установою по кредитному договору №1517pv 19-07 від 03.09.2007 року та похідними договорами. 26.01.2021 року ОСОБА_1 направлялась вимога про дострокове повернення коштів. Разом з тим, станом на 26.08.2021 року умови кредитного договору позичальником не виконуються, погашення за кредитом не відбувається. У зв`язку із чим, станом на 26.08.2021 року, заборгованість ОСОБА_1 становить по сумі основного боргу 224 582,69 грн та прострочені відсотки за користування кредитом становлять 216 697,37 грн за період з 30.09.2015 року по 26.08.2021 року, а всього 441280,03 грн, які позивач просив стягнути на його користь та судові витрати.

Рішенням Калуського міськрайонного суду від 04 березня 2022 року в задоволенні позову Державної іпотечної установи до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості відмовлено за недоведеністю позовних вимог.

Не погоджуючись з рішенням суду представник Державної іпотечної установи подав апеляційну скаргу, в якій ставиться питання про скасування оскаржуваного рішення суду з ухваленням нового про задоволення позовних вимог в повному обсязі посилаючись на допущення судом порушення норм матеріального та процесуального права. Вказує, що 15.10.2015 року згідно реєстру поштових відправлень ОСОБА_1 було відправлено повідомлення про відступлення прав вимоги між ПАТ «Банк «Фінанси та кредит» та Державною іпотечною установою по Кредитному договору №1517 pvl9-07 від 03.09.2007 р. та похідними договорами. 26.01.2021 р. ОСОБА_1 направлялась вимога про дострокове повернення коштів. Тому, згідно умов Кредитного договору, відповідач був належним чином повідомлений про відступлення права вимоги і обізнаний про негативні для нього наслідки виконання зобов`язань на користь нового кредитора. Щодо витребування документів та первинну бухгалтерську звітність Банку, зазначає, що так як державна іпотечна установа не є первісним кредитором, то внутрішні документи, що стосуються бухгалтерського обліку та звітності Банка «Фінанси та Кредит» з 2005 р. і по теперішній час відсутні. Однак, вказує, що Державна іпотечна установа зверталась до первісного кредитора, щодо надання первісної інформації по витребуванню документів, згідно ухвали суду. Банк надав ДІУ диск АЗІ 15V027221167LH виписка від первісного кредитора по боржнику ОСОБА_1 . Зокрема, суд першої інстанції не визначив чи є заборгованість по кредитному договору № 1517 pvl9-07 від 03 вересня 2007 р., та не визначив чи правомірні вимоги Державної іпотечної установи, а навпаки суму вимог визнав необґрунтованою. Разом з тим, так як Державна іпотечна установа є правонаступником по кредитному договору № 1517 pv 19-07 від 03 вересня 2007 р. та похідних договорах, оскільки набула всі права вимоги по даному кредитному договору, то установа на законих підставах може нараховувати за прострочені платежі проценти за користування кредитними коштами, пені, штрафи, тощо, згідно умов Кредитного договору.

У вересні 2022 року ОСОБА_1 подав відзив на апеляційну скаргу, в якому доводи апеляційної скарги заперечив. Вказує, що апеляційну скаргу Державної іпотечної установи вважає безпідставним, а рішення суду першої інстанції таким, що ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Сторони у встановленому законом порядку повідомлені про дату, час і місце розгляду справи, проте в судове засідання не з`явились, що відповідно ч.2 ст.372 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи у їх відсутності.

Розгляд справи за відсутності сторін та учасників справи, щодо яких наявні відомості про вручення судової повістки не є порушенням статті 129 Конституції України та статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод про доступ до правосуддя.

Заслухавши доповідь судді, дослідивши матеріали справи та перевіривши відповідно до ст. 367 ЦПК України наведені у скарзі доводи, апеляційний суд дійшов наступних висновків.

Згідно вимог статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність і допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи.

Відмовляючи в задоволенні позову Державної іпотечної установи суд першої інстанції виходив з того, що розпорядившись своїми процесуальними правами на власний розсуд, позивач не долучив належних та допустимих доказів на підтвердження заборгованості відповідача у зазначеному ним розмірі. Так, долучені до матеріалів справи виписки по особовому рахунку за період з 03.09.2007 року по 14.02.2014 року (а.с. 19-39, 40-69) та за період з 14.02.2014 року по 20.05.2019 року (а.с. 70-86, 87-93) не засвідчені належним чином. Крім того позивачем за аналогічні періоди долучено по 2 виписки по особовому рахунку ОСОБА_1 , які містять абсолютно різні відомості про рух коштів по рахунку, що ставить під сумнів правдивість будь-якої інформації, вказаної у виписках, долучених до матеріалів позовної заяви. Враховуючи відсутність у справі належних доказів щодо руху коштів по рахунку відповідача та необхідність перевірки доводів відповідача, керуючись ст. 81 ЦПК України, ухвалою Калуського міськрайонного суду від 31.12.2021 року було витребувано від Державної іпотечної установи належним чином засвідчену виписку по рахунку ОСОБА_1 за договором №1517pv 19-07 від 03.09.2007 року за період з 11.02.2015 року (дати укладення договору про відступлення права вимоги) по 26.08.2021 року (тобто дати, станом на яку позивачем здійснено розрахунок заборгованості). Копію вказаної ухвали про витребування доказів представник Державної іпотечної установи отримав ще 11.01.2022 року. Водночас, станом на дату розгляду справи, вимоги ухвали не були виконані, належним чином засвідчені виписки по рахунку ОСОБА_1 не були надані з невідомих для суду причин. Разом з тим, з матеріалів справи вбачається, що первісний кредитор ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» в 2012 році подавав до Калуського міськрайонного суду позовну заяву про стягнення заборгованості по кредитному договору. Ухвалою суду від 29.11.2012 року позовну заяву залишено без розгляду. Таким чином, первісний кредитор, пред`явивши до відповідача вимогу про повне дострокове погашення заборгованості за кредитом, скористався своїм правом, передбаченим частиною другою статті 1050 ЦК України, та на власний розсуд змінив строк виконання зобов`язання. Зокрема зазначив, що враховуючи, що позовні вимоги Державної іпотечної установи про стягнення з ОСОБА_1 224 582,69 грн основного боргу та 216697,37 грн прострочених відсотків за користування кредитом за період з 30.09.2015 року по 26.08.2021 року, а всього 441280,03 грн є необґрунтованими, відсутні підстави для застосування строку позовної давності.

Ухвалене судом першої інстанції рішення не повністю відповідає вимогам закону та матеріалам справи.

Частиною першою статті 8 Конституції України передбачено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Суддя, здійснюючи правосуддя, керується верховенством права (частина перша статті 129 Конституції України).

Суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (стаття 2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).

Згідно із частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Статтею 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Як вбачається з матеріалів справи і встановлено судом, що 03.09.2007 року між ВАТ «Банк «Фінанси та кредит» та ОСОБА_1 було укладено договір про відкриття відновлювальної кредитної лінії №1517pv 19-07 (а.с. 14-17), за умовами якого банк відкрив позичальнику кредитну лінію на умовах забезпеченості, повернення, терміновості, платності у розмірі 22 000, 00 доларів США з оплатою по процентній ставці 14,5% річних.

П.п.4.1-4.2 вказаного договору передбачено, що позичальник сплачує банку відсотки за користування кредитними ресурсами у валюті кредиту по відсотковій ставці 14,5 відсотків річних. Нарахування відсотків проводиться за період з моменту списання кредитних ресурсів з позичкового рахунку позичальника до моменту повернення кредитних ресурсів на позичковий рахунок. Позичальник сплачує відсотки щомісяця, у термін до 10 числа кожного місяця. У зазначений термін сплачуються відсотки, нараховані за попередній місяць.

Додатковою угодою № 1 до договору про відкриття відновлювальної кредитної лінії №1517pv 19-07 на видачу кредиту від 25.08.2008 року (а.с.18) процентна ставка за користування кредитом, починаючи з 01.09.2008 року, встановлюється у розмірі 16 процентів річних.

11 лютого 2015 року між АТ «Банк «Фінанси та кредит» та Державною іпотечною установою було укладено договір відступлення права вимоги № 17/4-В, за яким права вимоги за вищевказаними кредитним договором №1517pv 19-07 були відступлені позивачу (а.с. 94-97, 98).

В долученому до матеріалів справи розрахунку заборгованості за договором про відкриття відновлювальної кредитної лінії №1517pv 19-07 від 03.09.2007 року (а.с. 111) вказано, що сума основного боргу, станом на 26.08.2021 року, складає 224 582,69 грн. При цьому дана сума відповідає залишку заборгованості по вказаному кредитному договору, яка існувала ще станом на 20.11.2015 року, згідно інформації наданої АТ «Банк «Фінанси та Кредит» (а.с.100, 101-102).

Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

Згідно з положеннями статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог ? відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (статті 610, 611 ЦК України).

Одним з видів порушення зобов`язання є прострочення ? невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк.

При цьому в законодавстві визначаються різні поняття як «строк дії договору», так і «строк (термін) виконання зобов`язання» (статті 530, 631 ЦК України).

Якщо в зобов`язанні встановлено строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін).

Наслідки прострочення позичальником повернення позики визначено у частині другій статті 1050 ЦК України. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Згідно із частиною першою статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків.

Свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства (пункт 3 частини першої статті 3 ЦК України).

Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 цього Кодексу).

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (стаття 628 ЦК України).

Правовідносини з надання кредиту за своєю правовою природою є договірними правовідносинами.

Отже, якщо сторони досягли домовленості згідно з положеннями статей 207, 640 ЦК України та уклали кредитний договір, у якому передбачили умови його виконання, то ці умови мають виконуватись і свідчать про те, що момент досягнення домовленості настав.

Аналіз зазначених норм матеріального права свідчить про те, що розмір та умови надання та повернення грошових коштів, а також сплати процентів, у тому числі черговість погашення заборгованості, визначаються за домовленістю сторін у кредитному договорі, що відповідає принципу свободи договору.

Установлено, що 11 лютого 2015 року між АТ «Банк «Фінанси та кредит» та Державною іпотечною установою було укладено договір відступлення права вимоги № 17/4-В, за яким права вимоги за вищевказаними кредитним договором №1517pv 19-07 були відступлені позивачу та станом на 14 лютого 2014 року становили 224 582, 69 грн (а.с. 94-97, 98, 100-102).

Процесуальне правонаступництво - це перехід процесуальних прав та обов`язків від однієї особи до іншої. Виникнення процесуального правонаступництва безпосередньо пов`язане із переходом матеріальних прав між такими особами. Заміна сторони правонаступником відбувається, як правило, у випадках зміни суб`єкта права або обов`язку у правовідношенні, коли новий суб`єкт права (позивач, відповідач або третя особа) повністю або частково приймає на себе права чи обов`язки попередника.

Для настання процесуального правонаступництва необхідно встановити факт переходу до особи матеріальних прав попередника. У кожному конкретному випадку для вирішення питання про можливість правонаступництва суду необхідно досліджувати відповідні фактичні обставини, передбачені нормами матеріального права.

Підставою для процесуального правонаступництва є правонаступництво у матеріальному правовідношенні, яке настало після відкриття провадження у справі. Відтак особливості здійснення процесуального правонаступництва визначаються особливостями норм матеріального права, що регулюють перехід прав й обов`язків у матеріальних правовідносинах від особи до її правонаступника, або в інших випадках зміни сторони у правовідносинах, з яких виник спір.

Так як Державна іпотечна установа є правонаступником по Кредитному договору № 1517 pv 19-07 від 03 вересня 2007 р. та похідних договорах, оскільки набула всі права вимоги по даному Кредитному договору, то Установа на законих підставах може нараховувати за прострочені платежі проценти за користування кредитними коштами, пені, штрафи, тощо, згідно умов Кредитного договору.

15.10.2015 року згідно реєстру поштових відправлень (рекомендованих листів) ОСОБА_1 було відправлено повідомлення № 7189/11/2 про відступлення прав вимоги між ПАТ «Банк «Фінанси та кредит» та Державною іпотечною установою по Кредитному договору №1517 pv l9-07 від 03.09.2007 р. та похідними договорами.

26.01.2021 р. ОСОБА_1 направлялась вимога №332/15/3 про дострокове повернення коштів за кредитним договором №1517 pv l9-07 від 03.09.2007 р. та похідними договорами. Зокрема, про дострокове повернення основного боргу у розмірі 224 582,69 грн та прострочених відсотків за користування кредитом за період з 17.09.2015 -21.01.2021 років у розмірі 195 037,59 грн (а.с.107).

Установлено та вбачається з матеріалів справи, що первісний кредитор ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» у 2012 році подавав до Калуського міськрайонного суду позовну заяву про стягнення заборгованості по кредитному договору №1517 pvl9-07 від 03.09.2007 р. та похідними договорами. Ухвалою суду від 29.11.2012 року позовну заяву залишено без розгляду.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18) зроблено висновок, що «звернення з позовом про дострокове стягнення кредиту незалежно від способу такого стягнення змінює порядок, умови і строк дії кредитного договору. На час звернення з таким позовом вважається, що настав строк виконання договору в повному обсязі. Рішення суду про стягнення заборгованості чи звернення стягнення на заставлене майно засвідчує такі зміни. Право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється у разі пред`явлення до позичальника вимог згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. Наявність судового рішення про дострокове задоволення вимог кредитора щодо всієї суми заборгованості, яке боржник виконав не в повному обсязі, не є підставою для нарахування процентів та пені за кредитним договором, який у цій частині змінений кредитором, що засвідчено в судовому рішенні. Якщо за рішенням про звернення стягнення на предмет застави заборгованість за кредитним договором указана в такому рішенні у повному обсязі, кредитор має право на отримання гарантій належного виконання зобов`язання відповідно до частини другої статті 625 ЦК України».

Таким чином, первісний кредитор, пред`явивши до відповідача вимогу про повне дострокове погашення заборгованості за кредитом, скористався своїм правом, передбаченим частиною другою статті 1050 ЦК України, та на власний розсуд змінив строк виконання зобов`язання.

Оскільки ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» було самостійно змінено строк виконання зобов`язання за договором №1517pv 19-07 від 03.09.2007 року, тому згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитним договором №1517pv 19-07 від 03.09.2007 року після 2012 року припинилося. За таких обставин відсутні будь-які підстави для нарахування процентів за період з 30.09.2015 року по 26.08.2021 року, тобто процентів, які нараховані після пред`явлення ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» у 2012 році вимоги до боржника про стягнення яких судом першої інстанції правильно відмовлено.

Разом з тим установлено, що Факт переходу права вимоги за Договором про відкриття кредитної лінії №1517pv 19-07 від 03.09.2007 до Державної іпотечної установи підтверджується укладанням Договору відступлення права вимоги від 11.02.2015 р. Сума відступленої заборгованості, а саме тіло кредиту підтверджується Листом Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації в AT «Банк «Фінанси та Кредит» Чернявської О.С. від 23.11.2015 року № 3-242100/22658, який містить Довідку 2 про залишки заборгованості по іпотечним кредитам станом на 17.09.2015 року (наявна в матеріалах справи). Згідно даної довідки Первісний Кредитор відступив Установі тіло кредиту в розмірі 224 582,69 грн.

Пунктом 1 ст.5 ЦПК України гарантовано, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свобоводи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Отже, станом на 26.08.2021 року умови кредитного договору №1517 pv 19-07 від 30.05.2007 року позичальником не виконуються, погашення за кредитом не відбувається чим порушується абзац. 2 п 3.2. кредитного договору та права позивача. Згідно ч.1 ст.530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

У зв`язку із чим колегія суддів приходить до висновку, що підлягає стягненню з ОСОБА_1 на користь Державної іпотечної установи заборгованості за кредитним договором, яка складає суму основного боргу (тіло кредиту) 224 582,69 грн.

Щодо застосування строку позовної давності.

Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться в статтях 252-255 ЦК України.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України).

За загальним правилом перебіг загальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України).

При цьому початок перебігу позовної давності пов`язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними обставинами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (стаття 261 ЦК України).

Отже, за змістом цієї норми початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Відповідно до ч.3 п.3.2. кредитного договору №1517 pv 19-07 від 30.05.2007 року позичальник повністю зобов`язується повернути кредитні ресурси, одержані за цією угодою до 03 вересня 2022 року, тому строк позовної давності на час звенення позивача до суду 16 вересня 2021 року не сплив.

Суд відхиляє заперечення відповідача щодо позовних вимог та неправильності поданого позивачем розрахунку заборгованості за кредитним договором з огляду на таке.

Згідно з частиною третьою статті 12, частиною першою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків (стаття 76 ЦПК України).

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування (стаття 77 ЦПК України).

Статтею 78 ЦПК України передбачено, що суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно ч.6 ст.81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відтак, клопотань про призначення судової економічної експертизи для перевірки правильності розрахунку умовам кредитного договору не заявлялось, наданий позивачем розрахунок є чітким, зрозумілим і приймається судом за достовірний. Крім цього, відповідачем не подано квитанцій про погашення заборгованості за кредитним договором станом на 14 лютого 2014 року, яка становила 224 582, 69 грн, тобто на час укладення між АТ «Банк «Фінанси та кредит» та Державною іпотечною установою було договору відступлення права вимоги № 17/4-В, за яким права вимоги за вищевказаними кредитним договором №1517pv 19-07 належить кредитору чи погашення такої заборгованості до укладення такого договору.

Також з виписки руху коштів за рахунком вбачається, що ОСОБА_1 отримав та використовувала кредитні кошти, далі неодноразово порушував умови договору, бо не сплачувала обов`язкові платежі у встановлені строки.

Свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства, що передбачено у пункті 3 частини першої статті 3 ЦК України.

Одним із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у пункті 6 частини першої статті 3 ЦК України.

Тобто дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки та характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору.

У частинах першій, третій статті 509 ЦК України вказано, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші),а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

З огляду на викладене, суд першої інстанції належним чином не дослідив надані банком докази видачі відповідачу кредиту, користування ним кредитними коштами, що доведено відповідними розрахунками, не врахував, що зазначені докази відповідачем не спростовано, що є його, а не суду, процесуальним обов`язком.

За змістом п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Згідно вимог п. п. 1, 3, 4 ч. 1, 2 статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Таким чином, з урахуванням вищевикладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції постановлено з неповним з`ясуванням обставин, які мають значення для справи, а також з допущенням порушення норм матеріального та процесуального права, тому в частині відмови у стягненні з відповідача 224 582,69 грн (двісті двадцять чотири тисячі п`ятсот вісімдесят дві гривні) заборгованість по тілу кредиту №1517 pv 19-07 від 30.05.2007 року підлягає скасуванню з ухваленням у цій частині нового рішення про задоволення позову Державної іпотечної установи до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за тілом кредиту.

Згідно ст.382 ЦПК України в резолютивній частині постанови суду апеляційної інстанції зазначаються, зокрема, новий розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, у випадку скасування або зміни судового рішення; розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Відповідно до частини 13 ст.141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Згідно ч. 1, п.п.1,2 ч.2 ст141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки Державна іпотечна установа при поданні позовної заяви від 16 серпня 2021 року сплачено судовий збір за подання позовної заяви у розмірі 6619,20 грн, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, з ОСОБА_1 підлягає стягнення в користь Державної іпотечної установи 3 375,20 грн (6619,20грн:100%)*51%) грн судового збору пропорційно розміру задоволених вимог. Так, розмір задоволеної суми 224528,69грн ззаявленої суми позову у розмірі 441 280,03 грн- що становить 51%(224 528,69*100%):441 280,03 грн).

Крім того, Державною іпотечною установою сплачено судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 9928,80 грн згідно квитанції від 19 липня 2022 року, так як, апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, тому слід стягнути з ОСОБА_1 на користь Державної іпотечної установи 5 063,69 грн судового збору.

Керуючись ст.374,376,382-384,389-391 ЦПК України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Державної іпотечної установи задовольнити частково. Рішення Калуського міськрайонного суду від 04 березня 2022 року в частині відмови у стягненні основної заборгованості у розмірі 224 582,69 грн (двісті двадцять чотири тисячі п`ятсот вісімдесят дві гривні) за кредитним договором №1517 pv19-07 від 03.09.2007 року скасувати й ухвалити в цій частині нове рішення.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 АДРЕСА_2 , адреса реєстрації постійного місця проживання : АДРЕСА_3 ) на користь Державного іпотечної установи ( бульвар Лесі Українки, буд.34, м.Київ, 01133, код ЄДРПОУ: 33304730) заборгованість за кредитним договором №1517 pv19-07 від 03.09.2007 року, яка складає суму основного боргу (тіло кредиту) - 224 582,69 грн (двісті двадцять чотири тисячі п`ятсот вісімдесят дві гривні), 5 063,69 грн (п`ять тисяч шістдесят три гривні) судового збору за подання апеляційної скарги та 3 375,79 грн (три тисячі триста сімдесят п`ять гривень) за подання позовної заяви.

В решті рішення залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з для її підписання і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з часу складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 14 жовтня 2022 року.

Судді: В.Д.Фединяк

Л.В.Василишин

І.О.Максюта