КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
провадження № 22-ц/824/9565/2022
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 жовтня 2022 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів:

судді - доповідача Кирилюк Г. М.,

суддів: Рейнарт І. М., Семенюк Т. А.,

розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - адвоката Решнюка Анатолія Валерійовича на рішення Оболонського районного суду м. Києва від 29 червня 2022 року в складі судді Тихої О.О.,

встановив:

08.12.2021 ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 01 серпня 2019 року о 14 год. 48 хв. водій ОСОБА_2 керуючи автомобілем ВАЗ , д.н.з. НОМЕР_1 , на Великі кільцевій дорозі в м. Києві на регульованому перехресті з проспектом Мінським, під час повороту ліворуч не надав переваги в русі належного позивачу автомобілю Mitsubishi, д.н.з. НОМЕР_2 , який рухався в зустрічному напрямку, внаслідок чого здійснив зіткнення, що призвело до пошкодження транспортних засобів.

Постановою Оболонського районного суду м. Києва від 14 травня 2021 року ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.

Відповідно до висновку експерта №1-17/06 за результатами проведення автотоварознавчої експертизи від 17.06.2021 матеріальний збиток, завданий власнику автомобіля Mitsubishi, держномер НОМЕР_2 , в результаті його пошкодження в ДТП, що сталася 01.08.2019, станом на дату проведення експертизи складає 201 636,10 грн.

За складання кошторисного розрахунку та проведення експертизи позивачем сплачено 4 600 грн.

На звернення позивача щодо відшкодування заподіяної шкоди відповідач не відреагував.

Посилаючись на вказані обставини та положення ст. 1166, 1187, 1192 ЦК України позивач просив позов задовольнити, стягнути з відповідача на свою користь заподіяну матеріальну шкоду в розмірі 201 636,10 грн, витрати за проведення експертизи - 4 600 грн та судовий збір у розмірі 2 063 грн.

Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 29 червня 2022 року в задоволенні вказаного позову відмовлено.

25.07.2022 представник ОСОБА_1 - адвокат Решнюк А. В. подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Оболонського районного суду м. Києва від 29 червня 2022 року та ухвалити нове судове рішення, яким стягнути з відповідача на користь позивача матеріальну шкоду в розмірі 123 838,79 грн, витрати за проведення експертизи - 4 600 грн, судовий збір - 3 094 грн, а всього 131 532,79 грн.

Просить звернути увагу на те, що страхова компанія ТДВ СК «Альфа-Гарант» за полісом АМ- від 02.11.2018 перерахувала 17.06.2021 позивачу грошові кошти в сумі 77 797,31 грн.

Відповідно до ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Таким чином відповідач повинен сплатити на користь позивача матеріальну шкоду в розмірі 123 838 грн 79 коп., а також 4 600 грн за проведення експертизи.

До апеляційної скарги позивачем надано лист ТДВ СК «Альфа-Гарант» від 07.07.2022 про те, що страхове відшкодування за пошкоджений 01.08.2019 внаслідок ДТП автомобіль Mitsubishi, д.н.з. НОМЕР_2 , з вини водія, цивільно-правова відповідальність якого була застрахована за полісом АМ - від 02.11.2018, було перераховано 17.06.2021 в сумі 77 797,31 грн.

Правом надання відзиву на апеляційну скаргу відповідач не скористався.

Відповідно до положень частини 1 статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом встановлено, що 01 серпня 2019 року о 14 год. 48 хв. водій ОСОБА_2 , керуючи автомобілем ВАЗ , д.н.з. НОМЕР_1 , на Великі кільцевій дорозі в м. Києві на регульованому перехресті з проспектом Мінським, під час повороту ліворуч не надав переваги в русі належному позивачу автомобілю Mitsubishi, д.н.з. НОМЕР_2 , який рухався в зустрічному напрямку, внаслідок чого здійснив зіткнення, що призвело до пошкодження транспортних засобів.

Постановою Оболонського районного суду м. Києва від 14 травня 2021 року, яка набрала законної сили, провадження у справі відносно ОСОБА_2 за вчинення правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, закрито у зв`язку з закінченням строків притягнення до адміністративної відповідальності.

Відповідно до частин третьої та четвертої статті 61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Вирок у кримінальному провадженні, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов`язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.

Преюдиційність ґрунтується на правовій властивості законної сили судового рішення і визначається його суб`єктивними і об`єктивними межами, за якими сторони та інші особи, які брали участь у справі, а також їх правонаступники не можуть знову оспорювати в іншому процесі встановлені судовим рішення у такій справі правовідносини.

Суб`єктивними межами є те, що у двох справах беруть участь одні й ті самі особи, чи хоча б одна особа, щодо якої встановлено ці обставини. Об`єктивні межі стосуються обставин, встановлених рішенням суду.

З огляду на викладене, встановлені у справі про адміністративне правопорушення обставини є обов`язковими для суду, що вирішує зазначений цивільній спір з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.

При цьому, закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення у зв`язку з закінченням строків притягнення до адміністративної відповідальності, не впливає на вирішення позовних вимог про відшкодування майнової шкоди, заподіяної потерпілому внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, в цьому випадку суд повинен звернути увагу на те, чи містить така постанова відповіді на питання про те, чи мала місце ДТП та чи сталася вона з вини особа, щодо якої складений протокол про адміністративне правопорушення.

В постанові Оболонського районного суду м. Києва від 14 травня 2021 року суд, на підставі наявних у матеріалах справи доказів, дійшов висновку про наявність в діях ОСОБА_2 вини у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 КУпАП.

Така обставина як закінчення на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків притягнення до адміністративної відповідальності, передбачених статтею 38 КУпАП, не є реабілітуючою, тобто не є обставиною, яка спростовує факт наявності вини особи в скоєнні ДТП.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 є власником автомобіля Mitsubishi Lancer, реєстраційний номер НОМЕР_2 , що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 .

Відповідно до висновку експерта №1-17/06 за результатами проведення автотоварознавчої експертизи від 17.06.2021 матеріальний збиток, завданий власнику автомобіля Mitsubishi, держномер НОМЕР_2 , в результаті його пошкодження в ДТП, що сталася 01.08.2019, станом на дату проведення експертизи складає 201 636,10 грн, що дорівнює його ринковій вартості на момент пошкодження.

Вартість послуг по проведенню вказаного автотоварознавчого дослідження становить 4600 грн, що підтверджується договором про надання послуг з проведення експертизи №1/Е-01/06 від 01.06.2021, актом виконаних робіт (наданих послуг) по договору №1/Е-01/06 від 17.06.2021 та квитанцією № 0.0..1 від 01.06.2021.

Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, що відшкодування шкоди особою, яка її завдала, можливе лише за умови, що згідно із Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування, чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика.

При цьому позивач не надав суду доказів звернення до страховика з заявою про виплату страхового відшкодування, про здійснення такої виплати або про відмову у виплаті. До початку розгляду справи по суті позивач не звернувся до суду з клопотанням про залучення страховика до участі в справі в якості співвідповідача.

Доводи позивача про те, що на час звернення до суду з даним позовом йому було невідомо про те, чи була застрахована відповідальність ОСОБА_2 , як водія автомобіля ВАЗ, номерний знак НОМЕР_1 , а тому позивачем було обрано спосіб захисту свого права шляхом звернення з позовом безпосередньо до винної особи суд першої інстанції оцінив критично, оскільки інформація про чинні страхові поліси обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів містяться у відкритому доступі.

З даних сайту Моторного (транспортного ) страхового бюро України судом першої інстанції встановлено, що транспортний засіб ВАЗ, номерний знак НОМЕР_1 , станом на 01.08.2019 був застрахований у ТДВ «СК «Альфа-Гарант» на підставі полісу №АМ8203694 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції з огляду на таке.

Відповідно до частини першої статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно з частинами першою, другою статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Статтею 1 Закону України «Про страхування» передбачено, що страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів.

Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Статтею 1194 ЦК України передбачено, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Отже, відшкодування шкоди особою, яка її завдала, можливе лише за умови, що згідно із Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування, чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.

Покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності»).

Такий правовий висновок зроблений Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 04 липня 2018 року у справі № 754/1108/15-ц (провадження № 61-20780св18).

Судом встановлено, що на момент ДТП цивільно-правова відповідальність ОСОБА_2 була застрахована у ТДВ «СК «Альфа-Гарант» відповідно до полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АМ8203694.

Позивачем суду першої інстанції було повідомлено, що він не звертався до страховика з заявою про виплату страхового відшкодування, а обрав спосіб захисту шляхом звернення до суду безпосередньо до винної в ДТП особи.

Надання до апеляційної скарги відповіді ТДВ «СК «Альфа-Гарант» на запит ОСОБА_1 від 07.07.2022 про те, що страхове відшкодування за пошкоджений 01.08.2019 внаслідок ДТП автомобіль Mitsubishi, держномер НОМЕР_2 , з вини водія, цивільно-правова відповідальність якого застрахована в ТДВ «СК «Альфа-Гарант» за полісом №АМ- від 02.11.2018, було перераховано 17.06.2021 (тобто до моменту звернення до суду з даним позовом) в розмірі 77 797, 31 грн, є новим доказом по справі, який не було надано суду першої інстанції.

Відповідно до частини 3 статті 367 ЦПК України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Позивач, отримавши страхове відшкодування до моменту звернення до суду з даним позовом, не повідомив про це суд першої інстанції та не навів виняткових обставин, що перешкоджали йому повідомити про це суд з наданням відповідних доказів, а тому апеляційний суд побавлений можливості прийняти докази, які не досліджуватись судом першої інстанції.

Крім цього, саме лише посилання в апеляційній скарзі на те, що позивачем отримано страхове відшкодування в розмірі 77 797,31 грн, не дозволяє суду апеляційної інстанції визначити розмір відповідальності винної в ДТП особи, оскільки позивачем не надано доказів про ліміт відповідальності страховика, що позбавляє можливості з`ясувати, чи покривав він заподіяну позивачу шкоду. За відсутності документів, на підставі яких страховиком було прийнято рішення про суму страхового відшкодування, суд позбавлений можливості перевірити, чи відповідало воно вимогам законодавства.

Згідно з частинами першою-третьою статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Звернувшись до суду з позовом лише до винної особи, цивільно-правова відповідальність якої була застрахована, позивач розпорядився своїми правами на власний розсуд.

За таких обставин, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на відповідача, який уклав відповідний договір страхування і сплачував страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності.

При цьому позивач не позбавлений права звернутись до суду з позовом за захистом порушеного права, обґрунтувавши позовні вимоги іншими обставинами, з огляду на наявність у відповідача на момент ДТП діючого договору страхування.

Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Решнюка Анатолія Валерійовича залишити без задоволення.

Рішення Оболонського районного суду м. Києва від 29 червня 2022 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Суддя-доповідач Г. М. Кирилюк

Судді: І. М. Рейнарт

Т. А. Семенюк