ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 жовтня 2022 року м.Суми

Справа №592/1733/22

Номер провадження 22-ц/816/971/22

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Собини О. І. (суддя-доповідач),

суддів - Кононенко О. Ю. , Рунова В. Ю.

з участю секретаря судового засідання Кияненко Н.М.,

у присутності :

представника позивача ОСОБА_1 адвоката Літвіна Ігоря Миколайовича,

представника відповідача ОСОБА_2 адвоката Жмакіної Надії Вікторівни,

розглянув у відкритому судовому засіданні у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 , яка подана його представником - адвокатом Літвіном Ігорем Миколайовичем

на рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 09 серпня 2022 року у складі судді Онайка Р.А., ухваленого в м. Суми, повний текст якого виготовлено 15 серпня 2022 року,

в цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: Приватний нотаріус Сумського міського нотаріального округу Ровенська Альбіна Олексіївна, Головний державний виконавець Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішення у Сумській області Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Суми) Ричкаль Сергій Павлович про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню,

В С Т А Н О В И В:

У лютому 2022 року ОСОБА_1 звернувся до суду з вказаним позовом, в якому просив визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис №389, виданий 07 лютого 2019 року приватним нотаріусом Сумського міського нотаріального округу Ровенською А.О.

Свої вимоги мотивував тим, що при вчиненні виконавчого напису, яким було стягнуто з нього на користь ОСОБА_2 грошові кошти в сумі 3818277 грн 75 коп., що складають еквівалент 141575 доларів США, приватним нотаріусом порушено порядок вчинення нотаріальних дій. Зокрема, приватний нотаріус не переконався, що надані документи беззаперечно підтверджують право ОСОБА_2 безспірної вимоги за договором. Доказів на підтвердження отримання боржником вимоги стягувача, що б підтверджували пред`явлення до нього вимоги та визнання їх, приватному нотаріусу надано не було.

Рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 09 серпня 2022 року відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_1 .

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Літвін І.М., посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити.

У своїх доводах вказує на те, що судом першої інстанції при ухваленні оскаржуваного рішення не було взято до уваги правові висновки Верховний Судом України, викладені у постанові від 05 липня 2017 року у справі №6-887цс17 та Великої Палати Верховного Суду, викладені у постанові від 15 січня 2022 року у справі №305/2082/15-ц. Наголошує на тому, що приватним нотаріусом було порушено порядок вчинення виконавчого напису, так як відповідачем не було надано доказів направлення боржнику листа-вимоги про повернення боргу та отримання ним такої вимоги.

Представником ОСОБА_2 адвокатом Жмакіною Н.В. подано відзив на апеляційну скаргу, в якому, вказувала на безпідставність доводів позивача та не надання доказів які б спростовували існування стягнутої за виконавчим написом суми боргу. Просила апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду без змін, застосувати строки позовної давності та скасувати заходи забезпечення позову, вжиті ухвалою Ковпаківського районного суду м. Суми від 16 лютого 2022 року.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою I розділу V ЦПК України.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника позивача адвоката Літвіна І.М., який підтримав доводи апеляційної скарги, заперечення проти апеляційної скарги представника відповідача адвоката Жмакіної Н.В. , дослідивши матеріали справи, перевіривши рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

За приписами частини 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

З матеріалів справи вбачається, що 16 липня 2018 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 був укладений нотаріально посвідчений договір позики, відповідно до умов якого останній отримав в борг 3713512 грн 25 коп., що становить еквівалент 141575 доларів США, які він зобов`язався повернути в строк до 17 жовтня 2018 року (а.с. 88-89).

Пунктами 2.4, 2.5 та 2.6 цього договору визначено, що повернення ОСОБА_1 грошових коштів, що вказані в п. 1.1 цього договору здійснюється в готівковій формі за робочим місцем приватного нотаріуса Сумського міського нотаріального округу Ровенської А.О.

У разі якщо позичальник не поверне отримані грошові кошти у визначений договором термін, позикодавець має право звернутися до нотаріуса за вчиненням виконавчого напису без додаткового попередження.

16 липня 2048 року ОСОБА_3 складено також нотаріально посвідчену заяву, в якій він підтвердив отримання від ОСОБА_2 грошових коштів, згідно договору позики від 16 липня 2018 року в сумі 3713512 грн 25 коп., що еквівалентно 141575 доларів США (а.с. 90).

07 лютого 2019 року приватним нотаріусом Сумського міського нотаріального округу Ровенською А.О., на підставі ст.87 Закону України «Про нотаріат» та п.1 Переліку документів, за якими стягнення провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 року №1172 вчинено виконавчий напис №389 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 невиплачені в строк на підставі договору позики, посвідченого приватним нотаріусом Сумського міського нотаріального округу Ровенською А.О. від 16 липня 2018 року за реєстровим №2612, грошові кошти у сумі 3818277,75 грн, що складають еквівалент 141 575, 00 доларів США за офіційним курсом НБУ станом на 07 лютого 2019 року, строк повернення яких настав 17 жовтня 2018 року (а.с.16).

08 лютого 2019 року на підставі виконавчого напису №389 виданого 07 лютого 2019 року було відкрито виконавче провадження №58330795 (а.с.17).

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог суд першої інстанції виходив з того, що при вчиненні оспорюваного виконавчого напису нотаріусом було дотримано всіх вимог визначених чинним законодавством, а позивачем не було доведено, що при вчиненні виконавчого напису не було перевірено безспірність заборгованості ОСОБА_1 .

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, так як вони відповідають вимогам закону та обставинам справи.

Відповідно до ст. 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом.

За змістом ст. 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

У частині 1 статті 88 Закону України «Про нотаріат» визначено, що нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року.

У постанові Верховного Суду України від 05 липня 2017 року у справі № 6-887цс17 викладено правовий висновок, що «з урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчинення виконавчого напису. Тому суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису».

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 січня 2020 року у справі № 305/2082/14 (провадження № 14-557 цс 19) вказано, що «вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія (пункт 19 статті 34 Закону України «Про нотаріат»). При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. При цьому безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на і підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 (далі Перелік).

Велика Палата Верховного Суду також звертає увагу на те, що спір про право, який унеможливлює вчинення виконавчого напису і, як наслідок, зумовлює певну правову реакцію нотаріуса, міг вбачатися нотаріусом винятково із заяви боржника про зупинення виконавчого провадження, поданої відповідно до частини четвертої статті 42 Закону України «Про нотаріат» і обґрунтованої тим, що боржник звернувся до суду із відповідною позовною заявою про оспорювання заборгованості, а також на підставі отриманого від суду повідомлення про надходження його позовної заяви. Але навіть такі обставини свідчили б про існування спору про право, проте не змінювали б правової характеристики цього виду заборгованості як безспірної. Так, оскільки позивач у встановленому законом порядку не спростував належними і допустимими доказами того, що сума заборгованості за кредитним договором на дату вчинення нотаріусом оспорюваного виконавчого напису була іншою, ніж та, яка запропонована в ньому до стягнення; не надав доказів часткового чи повного погашення заборгованості, Велика Палата Верховного Суду вважає, що суд апеляційної інстанції дійшов обґрунтованого висновку про законність вчинення нотаріусом виконавчих написів».

У пункті 1 Переліку передбачено стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими договорами, що передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно (крім випадку, передбаченого пунктом 1-1 цього переліку). Для одержання виконавчого напису нотаріуса подаються: оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів); документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання.

У частинах 1, 3 статті 12, частинах 1, 5, 6 статті 81 ЦПК України визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Звертаючись до суду з позовом, як на підставу скасування вчиненого приватним нотаріусом Сумського міського нотаріального округу Ровенською А.О., позивач вказував на те, що приватним нотаріусом порушено порядок його вчинення, а саме не було з`ясовано існування безспірної заборгованості позивача за договором позики.

Судом встановлено та не спростовується сторонами, стягнута за оспорюваним виконавчим написом заборгованість виникла на підставі нотаріально посвідченого договору позики від 16 липня 2018 року, строк виконання якого, станом на день вчинення цього виконавчого напису, сплив.

Підписуючи договір позики, ОСОБА_1 погодився з тим, що в разі неповернення суми позики в строк до 17 жовтня 2018 року, у позикодавця є право звернутися до нотаріуса за вчиненням виконавчого напису без додаткового попередження. Таким чином, як обґрунтовано вказував суд першої інстанції, не направлення позивачу листа-вимоги про виконання вже простроченого зобов`язання, не свідчить про порушення приватним нотаріусом порядку вчинення виконавчого напису та не є підставною для його скасування.

Колегія суддів вважає непереконливими доводи позивача про те, що приватним нотаріусом при вчиненні виконавчого напису, не було перевірено існування безспірної заборгованості за договором позики, з огляду на те, що наявність боргового документу у ОСОБА_2 , відповідно до положень ч. 3 ст. 545 ЦК України, свідчить про невиконання ОСОБА_1 свого зобов`язання.

Крім того, позивач та його представник під час розгляду справи в суді першої та апеляційної інстанції, не надали доказів на спростування розміру стягнутого з ОСОБА_1 за оспорюваним виконавчим написом боргу за договором позики. Також позивач не доводив часткове повернення коштів за договором позики ОСОБА_2 .

Щодо посилання відповідача у відзиві на застосування наслідків спливу строків позовної давності, то ці доводи сторони відповідача були відхилені судом першої інстанції та вони не ставляться під сумнів в доводах апеляційної скарги, а тому не є предметом апеляційного перегляду рішення суду.

Колегія суддів не вбачає також підстав для задоволення вимоги відповідача про скасування вжитих ухвалою Ковпаківського районного суду м. Суми від 16 лютого 2022 року заходів забезпечення позову, адже відповідно до положень ч. 9 ст. 158 ЦПК України це питання вирішує суд, яким ухвалено судове рішення про відмову у задоволенні позову.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті б Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи («Проніна проти України», № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Отже, вирішуючи спір суд першої інстанції з дотримання вимог статей 263-265, 382 ЦПК України повно, всебічно та об`єктивно з`ясував обставини справи, правильно встановив правовідносини, що склалися, дослідив і надав правову оцінку всім наявним у матеріалах справи доказам і доводам сторін й правильно, з дотриманням норм матеріального та процесуального права, ухвалив судове рішення.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України апеляційнийсуд залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення суду першої інстанції - без змін, оскільки доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, на законність та обґрунтованість судового рішень не впливають.

У порядку ст.ст. 137, 141 ЦПК України підлягають розподілу понесені під час апеляційного перегляду рішення суд відповідачем ОСОБА_2 витрати на професійну правничу допомогу, які були надані йому адвокатом Жмакіної Н.В. відповідно до договору про надання правової допомоги у цивільній справі від 19 вересня 2022 року.

Згідно цього договору та акту про прийняття-передачу наданих послуг від 23 вересня 2022 року, розмір гонорару адвоката становить 3000 грн, з яких: підготовка та подання відзиву на апеляційну скаргу 2000 грн 00 коп.; участь у судовому засіданні, з розрахунку 1000 грн за засідання.

Таким чином, з огляду на обсяг наданих адвокатом послуг та відсутність клопотання сторони позивача про зменшення розміру понесених відповідачем витрат, що підлягають розподілу між сторонами, з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 підлягають стягненню понесені ним витрати на професійну правничу допомогу в сумі 3000 грн.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381 - 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , яка подана його представником - адвокатом Літвіном Ігорем Миколайовичем, залишити без задоволення, рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 09 серпня 2022 року залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 втрати на професійну правничу допомогу в сумі 3000 гривень 00 копійок, які були понесені під час апеляційного перегляду рішення суду.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий - О. І. Собина

Судді: О. Ю. Кононенко

В. Ю. Рунов