ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 жовтня 2022 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого судді Макарова М.О.

суддів Демченко Е.Л., Куценко Т.Р.

при секретарі Керімовій-Бандюковій Л.К.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 на рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 01 жовтня 2010 року по справі за позовом публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «ПриватБанк» до товариства з обмеженою відповідальністю «Українське фінансове агентство «Верус», ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за кредитними договорами та грошових сум, -

В С Т А Н О В И Л А :

У квітні 2010 року публічне акціонерне товариство «Комерційний банк «ПриватБанк» звернулося до суду із позовом до товариства з обмеженою відповідальністю «Українське фінансове агентство «Верус», ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за кредитними договорами та грошових сум.

Позовні вимоги Банку мотивовані тим, що 17 липня 2007 року, 8 грудня 2005 року, 26 січня 2007 року і 7 листопада 2007 року між ним та ОСОБА_3 було укладено чотири кредитних договори і встановлено відсотки за користуванням цими кредитами, кредитні кошти відповідачу було надано, договори почали виконуватися. Інші відповідачі є поручителями і зобов`язалися погашати борг кредитонабувача. Але в порушення умов цих договорів і закону відповідач перестав виплачувати проценти по договорам, утворилася заборгованість, в добровільному порядку погашення заборгованості не відбулося.

Враховуючи викладене, позивач просив стягнути солідарно з відповідачів на користь заборгованість по кредитними договорами з урахуванням штрафних санкцій та витрат на правову допомогу, а також судовий збір і інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 01 жовтня 2010 року позовні вимоги банку задоволено в повному обсязі, а саме: стягнуо солідарно з ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , ОСОБА_4 заборгованість по кредитному договору в сумі 10263,25 доларів США; стягнуто з ОСОБА_3 заборгованість по кредитному договору в сумі 4965,95 грн.; стягнуто солідарно з ОСОБА_3 , ОСОБА_5 заборгованість по кредитному договору в сумі 13411,30 доларів США; стягнуто солідарно з ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , ОСОБА_4 заборгованість по кредитному договору в сумі 12695,30 доларів США; стягнуто з ОСОБА_3 заборгованість по кредитному договору в сумі 94063,25 доларів США; стягнуто солідарно з ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 на користь держави судовий збір 1700 грн. і витрати на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу 120 грн., а всього 1820 грн.; стягнуто солідарно з товариства з обмеженою відповідальністю «Українське фінансове агентство «Верус», ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , ОСОБА_4 на користь публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «ПриватБанк» суму у розмірі 400 грн..Стягнуто солідарно з товариства з обмеженою відповідальністю «Українське фінансове агентство «Верус» та ОСОБА_3 на користь публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «ПриватБанк» суму у розмірі 400 грн..

Задовольняючи позовні вимоги Банку, суд першої інстанції виходив з їх обґрунтованості та доведеності.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 ОСОБА_2 посилаючись на невідповідність висновків суду дійсним обставинам справи, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просив рішення скасувати в частині стягнення сум заборгованості з ОСОБА_1 , та ОСОБА_3 ..

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що позивачем було порушено визначений ст. 11 ЗУ Про захист прав споживачів та кредитним договором порядок направлення повідомлень, на відповідачів не могло бути покладено тягар дострокового погашення заборгованості за кредитним договором. Крім того, апелянт вказує, що Банком було пропущено строк для звернення з вимогами до ОСОБА_1 як поручителя, оскільки договори поруки є припиненими. Також апелянт вказує на те, що у позивача були відсутні правові підстави для солідарного стягнення суми боргу по кредитному договору одночасно з усіх поручителів.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення в оскаржуваній частині без змін, з наступних підстав.

Так, матеріалами справи та судом першої інстанції встановлено, що відповідно до укладеного між ПАТ КБ ПриватБанк та ОСОБА_3 договору № 425 від 17 липня 2007 року останній отримав кредит у розмірі 45000 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом 19% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення кредиту 17 січня 2008 року.

Відповідно до укладеного між ПАТ КБ ПриватБанк та ОСОБА_3 договору № б/н від 8 грудня 2005 року останній отримав кредит у розмірі 5000 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом 36% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення кредиту 8 грудня 2007 року.

Відповідно до укладеного між ПАТ КБ ПриватБанк та ОСОБА_3 договору № DL/91 від 26 січня 2007 року останній отримав кредит у розмірі 14000 доларів США. зі сплатою відсотків за користування кредитом 15% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення кредиту 26 січня 2012 року.

Відповідно до укладеного між ПАТ КБ ПриватБанк та ОСОБА_3 договору № 98354-cred від 7 листопада 2007 року останній отримав кредит у розмірі 12600 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом 15% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення кредиту 5 листопада 2010 року.

Відповідно до укладеного між ПАТ КБ ПриватБанк та ОСОБА_3 договору № DNL0GА від 21 липня 2008 року він отримав кредит у розмірі 72786,88 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом 15% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення кредиту 21 липня 2015 року.

26 січня 2007 року між ПАТ КБ ПриватБанк та ОСОБА_5 було укладено договір поруки № DL/91-2, за яким останній поручився перед кредитором за виконання ОСОБА_3 своїх обов`язків за кредитним договором № DL/91 від 26 січня 2007 року.

17 липня 2007 року між ПАТ КБ ПриватБанк та ОСОБА_1 було укладено договір поруки № 425-2, за яким остання поручилася перед кредитором за виконання ОСОБА_3 своїх обов`язків за кредитним договором № 425 від 17 липня 2007 року.

17 липня 2007 року між ПАТ КБ ПриватБанк та ОСОБА_4 було укладено договір поруки № 425-3, за яким остання поручилася перед кредитором за виконання ОСОБА_3 своїх обов`язків за кредитним договором № 425 від 17 липня 2007 року.

07 листопада 2007 року між ПАТ КБ ПриватБанк та ОСОБА_4 було укладено договір поруки № 98354-3, за яким остання поручилася перед кредитором за виконання ОСОБА_3 своїх обов`язків за кредитним договором № 98354-cred від 7 листопада 2007 року.

07 листопада 2007 року між ПАТ КБ ПриватБанк та ОСОБА_1 було укладено договір поруки № 98354-2, за яким остання поручилася перед кредитором за виконання ОСОБА_3 своїх обов`язків за кредитним договором № 98354-cred від 7 листопада 2007 року.

12 січня 2009 року між ПАТ КБ ПриватБанк та ТОВ «Українське фінансове агентство «Верус» було укладено договір поруки.

Так, судом встановлено, що у зв`язку із неналежним виконанням взятих кредитних зобов`язань за вказаними кредитними договорами відповідачами, а тому виникла заборгованість, а саме:

за договором № 425 від 17 липня 2007 року, станом на 19 лютого 2010 року виникла заборгованість ОСОБА_3 , яка становить 10263,25 грн., з яких: 5667,05 грн. - заборгованість за кредитом, 2580,98 грн. - заборгованість за відсотками за користування кредитом, 1288,40 грн. - пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором, 250,00 грн. - штраф (фіксована частина), 476,82 грн. - штраф (процентна складова);

за кредитним договором № б/з від 08 грудня 2005 року, станом на 19 лютого 2010 року заборгованість ОСОБА_3 становить 4965,95 грн., з яких: 3670,38 грн. - заборгованість за кредитом, 821,00 грн. - заборгованість за відсотками за користування кредитом, 250,00 грн. - штраф (фіксована частина), 224,57 грн. - штраф (процентна складова);

за кредитним договором № DL/91 від 26 січня 2007 року, станом на 19 лютого 2010 року заборгованість ОСОБА_3 становить 13411,30 доларів США, з яких: 10038,81 доларів США - заборгованість за кредитом, 2043,17 доларів США - заборгованість за відсотками за користування кредитом, 660,93 доларів США пеня за несвоєчасне виконання зобов`язань за договором, 31,24 доларів США - штраф (фіксована частина), 637,15 доларів США - штраф (процентна складова);

за кредитним договором № 98354-cred від 7 листопада 2007 року, станом на 19 лютого 2010 року заборгованість ОСОБА_3 становить 12695,30 доларів США, з яких: 9177,56 доларів США - заборгованість за кредитом, 2883,45 доларів США - заборгованість за відсотками за користування кредитом, 31,24 доларів США - штраф (фіксована частина), 603,05 доларів США - штраф (процентна складова);

за кредитним договором № DNL0GА від 21 липня 2008 року, станом на 19 лютого 2010 року заборгованість ОСОБА_3 становить 94063,25 доларів США, з яких: 67378,61 доларів США - заборгованість за кредитом, 11158,79 доларів США - заборгованість за відсотками за користування кредитом, 2836,12 доларів США пеня за несвоєчасне виконання зобов`язань за договором, 8180,77 доларів США - комісія за користування кредитом, 31,24 доларів США - штраф (фіксована частина), 4477,71 доларів США - штраф (процентна складова).

Згідно ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту (ст. 527 Цивільного кодексу України).

Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (частина 1 ст. 530 Цивільного кодексу України). Якщо кожна із сторін у зобов`язанні має одночасно і права і обов`язки, вона вважається боржником у тому, що вона зобов`язана вчинити на користь другої сторони, і одночасно кредитором у тому, що вона має право вимагати від неї (п. 3 ст. 510 Цивільного кодексу України). Позичальник зобов`язується повернути (погасити) кредитодавцеві кредит, сплатити проценти згідно умов договору.

Відповідно до ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ч.1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Виконання зобов`язання може забезпечуватися, зокрема, порукою (ч. 1 ст. 546 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку.

У відповідності до ч. 1 ст. 533 ЦК України - «Грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях».

Так, ч. 3 ст. 533 ЦК України визначено, що «використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов`язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом».

Згідно з п. 1.6. Положення про порядок здійснення банками України вкладних (депозитних) операцій з фізичними та юридичними особами, затвердженого постановою № 516 Правління Національного банку України від 03 грудня 2003 року «Банк сплачує вкладнику суму вкладу (депозиту) в нараховує за ним проценти: у валюті вкладу (депозиту), якщо грошові кошти надійшли на вкладний (депозитний) рахунок в іноземній валюті, або на умовах та в порядку, передбачених договором, відповідно до заяви вкладника - в іншій іноземній чи в національній валюті». В даному випадку грошові кошти надані в гривні і доларах США, що підтверджується умовами договору та відповідними квитанціями про сплату (що додаються). Відповідно позивач вимагає стягнути заборгованість у тій валюті, в якій відповідач повинен був виконати зобов`язання, а саме у гривні і доларах США.

Сторони визначили відповідні правила у договорі, встановили обов`язкові для обох сторін правила поведінки, яких вони повинні дотримуватися. Сторони врегулювали свої відносини за правилами частини третьої статті 6 ЦК України на власний розсуд.

Встановивши, що позивач всі передбачені договорами сторін умови виконав в повному обсязі, відповідач укладав договори та приймав кошти і зобов`язувався їх виконати у відповідності до норм чинного законодавства, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про стягнення з відповідачів виниклої заборгованості, оскільки зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства.

Доводи апелянта в скарзі про те, що позивачем було порушено визначений ст. 11 ЗУ Про захист прав споживачів та кредитним договором порядок направлення повідомлень, на відповідачів не могло бути покладено тягар дострокового погашення заборгованості за кредитним договором, - колегія суддів вважає безпідставними, з огляду на наступне.

Споживач це фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних із підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника (пункт 22 частини першої статті 1 Закону України «Про захист прав споживачів» у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин).

Споживчий кредит це кошти, що надаються кредитодавцем (банком або іншою фінансовою установою) споживачеві на придбання продукції.

Визначаючи зміст правовідносин, які виникли між сторонами кредитних договорів, колегією суддів встановлено, що апелянтом не було доведено належними та допустимими доказами, що ці кредитні договори є споживчими, а тому твердження апелянта щодо порушення Банком обов`язкового досудового порядку врегулювання питання дострокового повернення коштів за договором про надання споживчого кредиту, - є лише його припущенням, тоді як законне та обґрунтоване рішення не може ґрунтуватись на припущеннях.

Твердження апелянта про те, що Банком було пропущено строк для звернення з вимогами до ОСОБА_1 як поручителя, оскільки договори поруки є припиненими, - колегія суддів також вважає безпідставними, так як згідно договорів поруки вони діють до повного виконання зобов`язань за кредитним договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами (ч. 1 ст. 252 ЦК України). А календарна дата або вказівка на подію, яка має неминуче настати, є терміном (ч. 2 ст. 252 ЦК України).

З огляду на вказане, у договорах поруки сторони не встановили її строк у розумінні статті 251 ЦК України, а тому у цьому випадку треба застосовувати припис ч. 4 ст. 559 цього кодексу у відповідній редакції про припинення поруки, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя.

Тобто, колегія суддів вважає, що договору поруки на момент звернення Банку до суду не були припиненими, а тому ОСОБА_1 повинна нести відповідальність за невиконання боржником взятих на себе кредитних зобовязань.

Інші твердження апелянта колегією суддів перевірені та визнані такими, що не впливають на законність оскаржуваного рішення.

Рішення в оскаржуваній частині як таке, що відповідає нормам матеріального та процесуального права повинне бути залишене без змін, а апеляційна скарга без задоволення.

В зв`язку із залишенням апеляційної скарги без задоволення, відповідно до ст. 141 ЦПК України, сплачений апелянтом судовий збір за подання апеляційної скарги поверненню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 259, 367, 374, 375 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 01 жовтня 2010 року- залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий суддя М.О. Макаров

Судді Е.Л. Демченко

Т.Р. Куценко