єдиний унікальний номер справи 546/1201/16-ц
номер провадження 2/546/19/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 жовтня 2022 року м. Решетилівка

Решетилівський районний суд Полтавської області у складі:

головуючого судді Романенко О.О.,

за участі секретаря судового засідання Захарченко Л.Я.,

відповідача ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Решетилівка в порядку загального позовного провадження цивільну справу № 546/1201/16-ц за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ спільного сумісного майна подружжя, -

в с т а н о в и в :

30.11.2016 позивачка звернулася до суду із вищевказаним позовом у якому просила суд:

1) визнати за нею право власності на 1/2 частку житлового будинку, господарчих будівель, погребу, вбиральні, які знаходяться в АДРЕСА_1 ;

2) визнати за нею право власності на 1/2 частку нежитлової будівлі « ІНФОРМАЦІЯ_1 », яка знаходиться в АДРЕСА_2 ;

3) стягнути із відповідача на її користь 1/2 вартості автомобіля ЗАЗ «Шевролет» T TF69YO СПГ, седан В, сірого кольору, 2007 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1 , у розмірі 45 000 грн;

4) стягнути із відповідача на її користь 1/2 вартості автомобіля OPEL VIVARO, пасажирський В, 2.5 D, білого кольору, 2005 року випуску, д.н.з. НОМЕР_2 , у розмірі 120 000 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що вказане майно є спільним майном подружжя, оскільки набуте у шлюбі і після розлучення сторони не дійшли згоди щодо добровільного його поділу.

Разом з позовною заявою 30.11.2016 позивачкою ОСОБА_2 подано до суду заяву про забезпечення позову.

Ухвалою суду від 14.12.2016 заяву ОСОБА_2 про забезпечення позову задоволено. Накладено арешт на автомобіль марки ЗАЗ T TF69YO СПГ, реєстраційний номер НОМЕР_1 , двигун № НОМЕР_3 , кузов № НОМЕР_4 , який знаходиться у відповідача ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 . Накласти арешт на автомобіль марки OPEL VIVARO, реєстраційний номер НОМЕР_2 , двигун № НОМЕР_5 , кузов № НОМЕР_6 , який знаходиться у відповідача ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 . Заборонено відповідачеві ОСОБА_1 вчиняти будь-які дії по відчуженню зазначених автомобілів. Доручено державному виконавцю Решетилівського районного ВДВС ГТУЮ у Полтавській області вийти за місцем знаходження вказаного вище майна, описати майно, та передати описане майно на відповідальне зберігання відповідачеві.

Провадження у справі відкрито 14.12.2016 суддею Горульком О.М.

21.06.2017 позивачкою ОСОБА_2 подано до суду клопотання про призначення у справі авто-товарознавчої експертизи та заяву про залишення частини позовних вимог без розгляду, а саме: стягнення 1/2 вартості автомобіля ЗАЗ Шевролет, д.н.з. НОМЕР_1 та стягнення 1/2 вартості автомобіля OPEL VIVARO, д.н.з. НОМЕР_2 .

Ухвалою суду від 21.06.2017 судовий розгляд цивільної справи за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання права власності на частку у спільному майні подружжя та частковий його розподіл було поновлено після видалення суду до нарадчої кімнати.

Ухвалою суду від 21.06.2017 позовну заяву ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання права власності на частку у спільному майні подружжя та його частковий розподіл в частині позовних вимог про стягнення з відповідача на її користь 1/2 частки вартості автомобіля ЗАЗ Шевролет T TF69 YO СПГ, реєстраційний номер НОМЕР_1 , та 1/2 частки вартості автомобіля OPEL VIVARO, реєстраційний номер НОМЕР_2 залишено без розгляду.

11.12.2017 ОСОБА_2 подано позовну заяву до ОСОБА_1 у якій вона просить суд визнати за нею право власності на 1/2 автомобіля ЗАЗ Шевролет, 2007 року випуску, седан В, сірого кольору, реєстраційний номер НОМЕР_1 , стягнути із відповідача на її користь 1/2 вартості вказано автомобіля, визнати за нею право власності на 1/2 автомобіля OPEL VIVARO, 2.5 D. , пасажирський В, білого кольору, д.н.з. НОМЕР_2 , стягнути із відповідача на її користь 1/2 вартості вказано автомобіля, стягнути із відповідача на користь позивачки судові витрати.

12.12.2017 ухвалою Решетилівського районного суду Полтавської області відкрито провадження за вищевказаною позовною заявою, об`єднано даний позов із позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання права власності на частку у спільному майні подружжя та стягнення із відповідача на її користь вартості цієї частки, присвоївши об`єднаній справі №546/1201/16-ц.

13.03.2018 представником позивачки адвокатом Кумечком І.В. подано до суду клопотання про призначення у справі автотоварознавчої експертизи на вирішення якої поставити питання щодо ринкової вартості автомобіля автомобіля ЗАЗ Шевролет, реєстраційний номер НОМЕР_1 та автомобіля OPEL VIVARO, реєстраційний номер НОМЕР_2 .

29.05.2018 ухвалою суду клопотання позивачки задоволено, призначено у справі судову автотоварознавчу експертизу для встановлення дійсної ринкової вартості спірних автомобілів, проведення якої доручено судовому експерту Конопльову С.К., провадження у справі на час проведення експертизи зупинено.

Розгляд справи не було завершено, у зв`язку зі звільненням судді ОСОБА_3 у відставку 27.09.2018.

За результатами повторного автоматизованого розподілу справ між суддями, 13.02.2019 справу передано на розгляд головуючому судді Лизенко І.В. (відряджена до Решетилівського районного суду Полтавської області на підставі Рішення Вищої ради правосуддя від 22.01.2019 №175/о/15-19).

Ухвалою суду від 04.03.2019 справу прийнято до розгляду суддею Лизенко І.В., розгляд справи повторно розпочато у порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін.

02.05.2019 позивачкою подано до суду заяву про стягнення судових витрат в порядку ч. 8 ст. 141 ЦПК України.

Ухвалою суду від 09.09.2019 клопотання представника позивачки адвоката Кумечка І.В. про призначення автотоварознавчох експертизи задоволено. На вирішення експерта поставлено питання щодо ринкової вартості автомобілів ЗАЗ Шевролет, реєстраційний номер НОМЕР_1 та автомобіля OPEL VIVARO, реєстраційний номер НОМЕР_2 , а також питання про можливість проведення автотоварознавчої експертизи автомобілів без їх огляду, на підставі облікових карток ТЗ. Попередньо призначена експертиза не була проведена, оскільки відповідач відчужив транспортні засоби та відсутня можливість надати їх для проведення експертизи.

09.09.2019 представником позивача адвокатом Кумечком І.В. подано до суду клопотання про долучення до матеріалів справи інформаційної довідки з Державного реєстру прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта, технічний паспорт на житлову будівлю (магазин-кафе), план земельної ділянки, план поверху нежитлової будівлі, експлікація приміщень до плану поверхів нежитлової будівлі, характеристика будівель та споруд.

Розгляд справи не було завершено у зв`язку із закінченням терміну відрядження судді Лизенко І.В. згідно рішення Вищої ради правосуддя від 22.01.2019 №175/о/15-19.

Через відсутність у Решетилівському районному суді Полтавської області суддів, які б мали повноваження на здійснення судочинства, проведення повторного автоматизованого розподілу справи не відбулося, що підтверджується протоколом від 07.02.2020.

За результатами повторного автоматизованого розподілу справ між суддями, 30.07.2020 справу передано на розгляд головуючому судді Романенко О.О., яку зараховано до штату суду наказом від 06.07.2020 № 27а-ОС та повноваження на здійснення правосуддя якої розпочалися із 28.07.2020.

03.08.2020 ухвалою суду справу прийнято до провадження суддею Романенко О.О., поновлено провадження у справі, ухвалено розгляд справи проводити повторно в порядку загального позовного провадження зі стадії підготовчого судового засідання та призначено відкрите підготовче судове засідання.

03.08.2020 ухвалою суду поновлено провадження у справі, у зв`язку з неможливістю проведення експертизи та необхідність вирішення питання заміни експерта, якому необхідно доручити проведення експертизи.

22.10.2020 представником позивача адвокатом Кумечком І.В. подано до суду клопотання про призначення автотоварознавчої експертизи.

Ухвалою суду від 27.01.2021 задоволено клопотання представника позивача адвоката Кумечка І.В. про призначення автотоварозначої експертизи, на вирішення якої поставлено питання щодо ринкової вартості автомобілів ЗАЗ Шевролет, реєстраційний номер НОМЕР_1 та автомобіля OPEL VIVARO, реєстраційний номер НОМЕР_2 . Проведення експертизи доручено ПП «Центр незалежної оцінки та експертизи». Провадження у справі на час проведення експертизи зупинено.

23.04.2021 від ПП «Центр незалежної оцінки та експертизи» до суду надійшли звіти про незалежну оцінку майна № 274 та 276, за результатами експертизи, проведеної на підставі ухвали суду від 27.01.2021.

Ухвалою від 11.05.2021 провадження у даній справі поновлено у зв`язку із проведення призначеної експертизи та поверненням матеріалів справи до суду.

Ухвалою суду від 19.07.2021 підготовче провадження закрито та призначено справу до судового розгляду, задоволено клопотання відповідача про виклик свідків.

У судове засідання призначене на 05.10.2022 сторона позивачів не з`явилася. Про дату, час та місце проведення судового засідання повідомлені належним чином.

У матеріалах справи наявне клопотання представника позивача адвоката Кумечка І.В. від 29.11.2021, у якому він просить розгляд справи проводити за відсутності позивачки та її представника. Позовні вимоги підтримують у повному обсязі.

Представник позивача адвокат Кумечко І.В. у судовому засіданні 03.09.2021 позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив їх задовольнити із підстав викладених у позовних заявах. Зазначив, що відповідачем у порушення ухвали Решетилівського районного суду Полтавської області про забезпечення позову, якою накладено арешт на транспортні засоби, які є предметом розгляду у даній справі, було відчужено автомобілі Опель Віваро та Заз Ланос, тому з нього підлягає позивачці половина їх ринкової вартості. Об`єкти нерухомості, а саме будинок та нежитлове приміщення магазин вважає спільною сумісною власністю подружжя набиті під час зареєстрованого шлюбу, тому позивачка має такі ж самі права на них, як і відповідач.

У судовому засіданні 26.10.2021 позивачка суду пояснила, що будинок, магазин та транспортні засоби були придбані за спільні із відповідачем кошти. Автомобіль ОСОБА_4 придбаний у кредит, який був оформлений на відповідача, однак його погашення здійснювало за рахунок спільних коштів. Автомобіль Опель був придбаний за 100 000 грн, кошти на який подружжя заробило від здійснення підприємницької діяльностю, торгуючи продовольчими та побутовими товарами у власному магазині. На даний момент дані транспортні засоби відповідачем відчужено та вибули із його фактичного користування. Рішенням Решетилівського районного суду Полтавської області договори купівлі-продажу цих автомобілів визнано недійсними та скасовано їх реєстрацію. Жодних домовленостей чи угод щодо продажу транспортних засобів у неї із відповідачем не було.

Будинок був придбаний подружжям у 2007 році за 15 000 грн у громадянки ОСОБА_5 . Правочин укладався у нотаріуса за її особистою участю.

Відповідач ОСОБА_1 у судових засіданнях позовні вимоги заперечував у повному обсязі. Стверджував, що позивачка посилається на неправдиві докази. При розірванні шлюбу із позивачкою він компенсував ОСОБА_2 вартість спільно придбаного майна. Магазин-кафе почав будувати задовго до одруження із позивачкою, однак право власності набув уже за час спільного проживання та перебування у шлюбі.

Відповідач підтвердив, що ним було відчужено автомобілі OPEL VIVARO та ЗАЗ Шевролет за домовленістю із ОСОБА_2 . Кошти за продаж даних транспортних засобів були витрачені на навчання їх спільного сина. Рішенням суду, яким визнано недійсними та скасовано дані договори купівлі-продажу транспортних засобів, він не оскаржував. Однак на даний момент автомобілі не перебувають у його користуванні. Вони були у несправному стані, тому ринкова вартість, визначена у позовній заяві, не відповідає реальній їх вартості на момент відчуження.

На виконання вимог ч.5 ст.12 ЦПК України, судом неодноразово роз`яснювалося відповідачеві право заявляти клопотання щодо призначення автотоварознавчої експертизи у разі заперечення останнім вартості автомобілів, яка вказана позивачкою. Правом на заявлення відповідних клопотань відповідач не скористався.

Повно та всебічно дослідивши письмові докази, врахувавши усні доводи сторін, надані у судових засідання, заслухавши пояснення свідків, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 24.04.1999 між ОСОБА_1 та ОСОБА_6 зареєстровано шлюб, що підтверджується свідоцтвом про одруження серії НОМЕР_7 (т.1 а.с.8).

Рішенням Київського районного суду м.Полтави від 20.05.2014 шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 розірвано (т.1 а.с.9).

Колишнє подружжя має спільного сина ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (т.1 а.с.10).

Відповідно до договору купівлі-продажу від 28.03.2006 ОСОБА_8 продала ОСОБА_1 житловий будинок, який зазначений в плані літ. «А-1», розмір житлової площі якого становить 46,9 кв.м., та господарчі будівлі: сарай «Б», погріб «В», вбиральня «Д», що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 , розташований на земельній ділянці комунальної власності пл.1200 кв.м.

Вартість зазначено житлового будинку та господарчих спору, згідно із договором, становить 15 000 грн.

Даний договір купівлі-продажу 28.03.2007 посвідчений державним нотаріусом Решетилівської державної нотаріальної контора Кириченко Т.В. (т.1 а.с.12-13).

При цьому 28.03.2007 ОСОБА_2 надала письмові згоду на придбання її чоловіком ОСОБА_1 вищевказаного домоволодіння. Згідно даної заяви ОСОБА_2 надала згоду чоловікові ОСОБА_1 купити за ціну та на умовах по його розсуду житловий будинок з господарчими будівлями, що знаходиться у АДРЕСА_1 , за кошти, які вони придбали під час зареєстрованого шлюбу (т.1 а.с.11).

Із інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно вбачається, що ОСОБА_1 на праві приватної власності належить, зокрема, житловий будинок із господарськими будівлями та спорудами, розташований за адресою: АДРЕСА_1 , дата державної реєстрації 04.07.2007 на підставі договору купівлі-продажу ВЕК/152868 від 28.03.2006 та нежитлова будівля (магазин-кафе), яка розташована за адресою: АДРЕСА_2 , дата державної реєстрації 17.03.2011 на підставі свідоцтва про право власності НОМЕР_8 від 17.03.2011 (т.1 а.с.14-15, 196-200).

Відповідно до облікових карток приватних ТЗ, ОСОБА_1 25.07.2012 набув права власності на автомобіль OPEL VIVARO, реєстраційний номер НОМЕР_2 та 14.08.2008 права власності на автомобіль ЗАЗ T TF69Y0 СПГ, реєстраційний номер НОМЕР_1 (т.1 а.с.16, 17, 60, 61).

Відповідно до звіту про оцінку майна вартості житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , станом на 2016 рік, ринкова вартість даного об`єкту становить 212 100 грн (т.1 а.с.22-34).

Відповідно до звіту про оцінку майна вартості нежитлової будівлі (магазину-кафе), загальною площею 79,9 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , станом на 2016 рік, ринкова вартість даного об`єкту становить 123 700 грн (т.1 а.с.35-48).

Заочним рішенням Решетилівського районного суду Полтавської області від 07.12.2020 у справі 546/730/18 позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , треті особи - ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , про визнання договорів купівлі-продажу недійсними задоволено повністю.

Визнано недійсним та скасовано реєстрацію договору купівлі-продажу № 5346/2017/763677 автомобіля OPEL VIVARO, 2005 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_2 , кузов № НОМЕР_9 , укладеного 26.12.2017 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_9 .

Визнано недійсним та скасовано реєстрацію договору купівлі-продажу № 5346/2018/794091 автомобіля ЗАЗ LANOS, 2007 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 , кузов № НОМЕР_4 , укладеного 20.01.2018 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_10 .

Дане рішення суду не було оскаржене та набуло законної сили (т.2 а.с.27-30).

Згідно звіту №274 про незалежну оцінку майна: автомобіля OPEL VIVARO 2005 року випуску, ринкова вартість даного транспортного засобу становить 178 800,00 грн (т.2 а.с.43-63).

Згідно звіту №276 про незалежну оцінку майна: автомобіля ЗАЗ T TF69Y0 СПГ, 2007 року випуску, ринкова вартість даного транспортного засобу з округленням становить 84 400,00 грн (т.2 а.с.64-85).

Свідок ОСОБА_7 у судовому засіданні 03.09.2021 суду пояснив, що є сином колишнього подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 . На даний час він навчається в університеті у Польщі. Кожний рік батьки давали йому 1200 євро для оплати навчання та додаткові кошти на особисті потреби. Батько передав йому 2500 євро та повідомив, що це виручені кошти за продажу автомобіля ЗАЗ Ланос. Свідком під час продажу автомобіля він не був. Кожен із батьків брав участь у його утриманні.

У судовому засіданні 26.10.2021 були допитані як свідки ОСОБА_11 , ОСОБА_8 , ОСОБА_12 та ОСОБА_13 .

Свідок ОСОБА_11 суду повідомила, що є матір`ю відповідача ОСОБА_1 . Подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 проживали разом із нею, у зв`язку із чим вона купила будинок за власні кошти, щоб вони переїхали від неї та жили окремо. Будинок коштував 3000 доларів, що становив еквівалент 15000 гривень. 3000 гривень на купівлю будинку вона позичила у ОСОБА_12 , а 12000 гривень мала особистих коштів. Гроші за дане житло вона передавала продавцеві особисто. Однак її син оформив домоволодіння на своє ім`я.

На придбання автомобіля Ланос вона дала сину 17 000 гривень, а пізніше три рази по 10 000 гривень на погашення кредиту за дане.

На автомобіль Опель вона надала сину кошти у загальному розмірі 110 000 гривень, із яких 30000 гривень особисто позичала у громадянки ОСОБА_14 , НОМЕР_10 у громадянки ОСОБА_15 та 20000 гривень у громадянки Шості, 30000 гривень були її особистими заощадженнями.

Жодних договорів позики, розписок про отримання у борг чи передачу коштів сину у неї немає. Люди давали гроші на слово.

Усе майно придбане ОСОБА_1 та ОСОБА_2 під час перебування у шлюбі вона купувала за власні та запозичені нею кошти. Жодних грошей за весь час колишнє подружжя їй не повернуло.

Із 2004 року вона пенсіонерка, на той час її пенсія складала 360 гривень. Дома вона тримала худобу та здійснювала реалізацію продукцію на базарі, за виручені кошти розраховувалася із боргами.

Також повідомила, що кошти за продаж автомобіля Ланос пішли на оплату навчання онука у Польщі, вона особисто дала йому 15 000 гривень.

Свідок ОСОБА_8 повідомила, що вона проживала у с.Плоске Решетилівського району, однак після розпаду колгоспу вирішила переїхати у інше місце та повідомила односельців, що має намір продати будинок. Першою до неї із пропозицією придбати домоволодіння звернулася ОСОБА_11 тому вона і продала його останній. Договір купівлі-продажу укладали у нотаріуса. Хто був зазначений покупцем у даному договір не пам`ятає. Розрахунок відбувався після укладення договору. Кошти за даний будинок їй віддавала ОСОБА_11 , а свідком цьому була ОСОБА_16 . Жодних письмових розписок про отримання коштів вона не надавала.

Свідок ОСОБА_12 суду пояснила, що вона разом із своїм чоловіком позичили ОСОБА_11 . Один раз 3 000 гривень, зі слів останньої, на придбання будинку, а інший раз 20 000 гривень на придбання автомобіля. Жодних письмових розписок про передачу чи отримання коштів вони не укладали.

Свідок ОСОБА_13 зазначила, що ОСОБА_11 взяла у неї у борг 30 000 гривень, повідомивши, що має намір придбати автомобіль для свого сина. Жодних боргових документів чи договору позики у письмовому вигляді вони не укладали. Повертала кошти також ОСОБА_11 .

Свідок ОСОБА_17 у судовому засіданні 20.01.2022 надала пояснення, що у 2012 році ОСОБА_11 позичила у неї 30 000 гривень, зі слів останньої, щоб придбати синові вантажівку, адже той займався підприємницькою діяльністю. Договору позики чи боргових розписок у письмовому вигляді не укладали.

У судовому засіданні 05.10.2022 свідок ОСОБА_18 повідомила суду, що у 2004-2005 році, точної дати не пам`ятає, ОСОБА_8 продавала хату на вулиці, де вона проживає. ОСОБА_18 повідомила про це ОСОБА_11 . Остання, позичивши кошти у односельців, разом із ОСОБА_18 віднесли їх ОСОБА_8 у рахунок купівлі домоволодіння. ОСОБА_11 говорила, що купляє будинок для свого сина. Чи оформляла ОСОБА_11 договори позики їй не відомо.

Спір у справі виник із сімейно-майнових правовідносин та регулюється нормами цивільного та сімейного законодавства.

Статтею 15 Цивільного кодексу України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи (ст.76 ЦПК України).

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч.ч.1, 2 ст.77 ЦПК України).

Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (допустимість доказів ст.78 ЦПК України).

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст. 79 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмету доказування (ч. 1 ст. 80 ЦПК України).

Частиною 1, 5, 6 статті 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності (ч. 2, 3 ст. 89 ЦПК України).

Відповідно до вимог ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно з вимогами ст.264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Щодо позовних вимог про визнання за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частку житлового будинку із господарчими будівлями, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 та 1/2 частку нежитлової будівлі (магазину-кафе), що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , суд зазначає наступне.

Відповідно до частини першої статті 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно).

Згідно частини першої статті 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка, зокрема, є майно: набуте нею, ним до шлюбу; майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто.

Належність майна до об`єктів права спільної сумісної власності визначено статтею 61 СК України, згідно з частиною третьою якої, якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Аналогічне положення міститься й у частині третій статті 368 ЦК України.

Тлумачення статті 61 СК України свідчить, що спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу, можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були набуті.

За змістом статей 69, 70 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Зазначені норми закону свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

При цьому, не має значення за ким зареєстровано таке майно, оскільки спільна сумісна власність розповсюджується на майно і у тому випадку, коли право власності на нього, майно, зареєстровано лише за одним з подружжя.

Якщо майно придбано під час шлюбу, то реєстрація прав на нього (транспортний засіб, житловий будинок чи іншу нерухомість) лише на ім`я одного із подружжя не спростовує презумпцію належності його до спільної сумісної власності подружжя.Заінтересована особа може довести, що майно придбане нею у шлюбі, але за її особисті кошти. У цьому разі презумпція права спільної сумісної власності на це майно буде спростована.Якщо ж заява, одного з подружжя, про те, що річ була куплена на її особисті кошти не буде належним чином підтверджена, то презумпція права спільної сумісної власності подружжя не спростована. Таким чином, тягар доказування у справах цієї категорії покладено на того із подружжя, хто заперечує проти визнання майна об`єктом спільної сумісної власності подружжя.

Дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними (стаття 63 СК України).

У статті 68 СК України закріплено, що розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Розпоряджання майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності, після розірвання шлюбу здійснюється співвласниками виключно за взаємною згодою, відповідно до ЦК України.

Наведені правові висновки викладено у постановах Великої Палати Верховного Суду та Верховного Суду, зокрема: від 21 листопада 2018 року у справі № 372/504/17, від 11 квітня 2019 року у справі № 339/116/16-ц, від 26 червня 2019 року у справі № 641/5115/16-ц, від 12.02.2020 у справі № 725/1776/18, від 09.07.2021 у справі № 161/8116/19, інш.

Таким чином, презумпція спільності майна подружжя може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує та може доводитися лише належними і допустимими доказами.

Окрім того, у постанові Верховного Суду від 15.04.2020 у справі № 565/495/18 вказано, що поділ майна подружжя здійснюється таким чином: по-перше, визначається розмір часток дружини та чоловіка в праві спільної власності на майно (стаття 70 СК України); по-друге, здійснюється поділ майна в натурі відповідно до визначених часток (стаття 71 СК України). При цьому не виключається звернення одного із подружжя з позовом про визнання права на частку в справі спільної власності без вимог щодо поділу майна в натурі.

Відповідно до частини третьої статті 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з частинами першою, другою статті 369 ЦК України співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпоряджання майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників, якщо інше не встановлено законом. Згода співвласників на вчинення правочину щодо розпорядження спільним майном, який підлягає нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, має бути висловлена письмово і нотаріально посвідчена.

Відповідно до статті 372 ЦК України у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється.

Під час розгляду даної справи судом встановлено та не заперечується сторонами, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 з 24.04.1999 по 20.05.2014 перебували у зареєстрованому шлюбі (т.1 а.с.8, 9).

Із інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно вбачається, що ОСОБА_1 на праві приватної власності належить, зокрема, житловий будинок із господарськими будівлями та спорудами, розташований за адресою: АДРЕСА_1 , дата державної реєстрації 04.07.2007 на підставі договору купівлі-продажу ВЕК/152868 від 28.03.2006 та нежитлова будівля (магазин-кафе), яка розташована за адресою: АДРЕСА_2 , дата державної реєстрації 17.03.2011 на підставі свідоцтва про право власності НОМЕР_8 від 17.03.2011 (т.1 а.с.14-15, 196-200).

Відповідно до договору купівлі-продажу від 28.03.2006 ОСОБА_8 продала ОСОБА_1 житловий будинок, який зазначений в плані літ. «А-1», розмір житлової площі якого становить 46,9 кв.м., та господарчі будівлі: сарай «Б», погріб «В», вбиральня «Д», що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 , розташований на земельній ділянці комунальної власності пл.1200 кв.м.

При цьому 28.03.2007 ОСОБА_2 надала письмову згоду на придбання її чоловіком ОСОБА_1 вищевказаного домоволодіння за кошти, які вони придбали за час зареєстрованого шлюбу (т.1 а.с.11).

Таким чином надання згоди ОСОБА_2 на придбання домоволодіння за кошти подружжя підтверджує джерело придбання спірного майна й спростовує доводи відповідача про придбання даного майна за його особисті кошти, отримані від його матері.

Доводи відповідача та свідка ОСОБА_11 про те, що все майно було придбане за особисті та запозичені кошти останньої, яка їх передала безпосередньо сину (відповідачу у справі), не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи та не доводяться жодними належними та допустимими доказами, зокрема борговими розписками чи договорами позики.

Факт отримання грошових коштів у позику не може бути підтверджений показами свідків.

Окрім того, матеріали справи не містять договору дарування грошових коштів на придбання певного майна, укладеного між ОСОБА_11 та ОСОБА_1 .

Також, суд звертає увагу на те, що можливе отримання ОСОБА_11 коштів у позику, не є безумовною підставою для того, аби вважати, що мати подарувала грошові кошти сину із метою придбання ним особисто житла.

Таким чином, факт, що ОСОБА_11 брала кошти у борг у інших осіб нібито на придбання спірного майна для свого сина та вона передавала їх безпосередньо ОСОБА_1 не підтверджуються жодними письмовими доказами.

Також, доводи відповідача про те, що магазин-кафе будувався задовго до укладення шлюбу, а був лише введений в експлуатацію під час шлюбу, не доведені належними і допустимими доказами.

Надавши оцінку показам свідків у їх сукупності поряд із наданими суду письмовими доказами, суд прийшов до переконання, що відповідачем ОСОБА_1 не спростовано презумпцію спільності майна подружжя, придбаного під час перебування сторін у шлюбі.

Таким чином судом встановлено, що житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1 (на момент придбання), Полтавської області та нежитлова будівля (магазин-кафе), яка розташована за адресою: АДРЕСА_2 (на момент придбання), Полтавської області, набуті подружжям під час шлюбу, де частки чоловіка та дружини є рівними, тобто по 1/2 частки за кожним.

Щодо позовних вимог про визнання за позивачкою право власності на 1/2 автомобілів OPEL VIVARO, д.н.з. НОМЕР_2 , і ЗАЗ T TF69Y0 СПГ, д.н.з. НОМЕР_1 , та компенсації їй половини їх вартості, суд зазначає наступне.

Відповідно до облікових карток приватних транспортних засобів, ОСОБА_1 14.08.2008 набув права власності на автомобіль ЗАЗ T TF69Y0 СПГ, реєстраційний номер НОМЕР_1 , номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_4 та 25.07.2012 на автомобіль OPEL VIVARO, реєстраційний номер НОМЕР_2 , номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_9 , тобто під час зареєстрованого шлюбу із позивачкою (т.1 а.с.16, 17, 60, 61).

Із заочного рішення Решетилівського районного суду Полтавської області від 07.12.2020 у справі № 546/730/18 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , треті особи - ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , про визнання договорів купівлі-продажу недійсними (т.2 а.с.27-30) вбачається, що судом встановлено, що 26.12.2017 року в територіальному сервісному центрі МВС 5346 РСЦ МВС в Полтавській області, відповідач ОСОБА_1 (далі - «Продавець») з однієї сторони та третя особа ОСОБА_19 (далі - «Покупець») з другої сторони, уклали Договір купівлі-продажу № 5346/2017/763677 транспортного засобу (далі - Договір). Відповідно до п. 1.1. Договору, на умовах даного Договору Продавець зобов`язується передати у власність Покупцеві транспортний засіб: автомобіль OPEL VIVARO, 2005 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_2 , кузов № НОМЕР_9 , зареєстрований за Продавцем 25.07.2012 року підрозділом МВС ТСЦ 5346. Згідно з п. 1.2. Договору, Продавець гарантує, що майно, яке є предметом продажу за даним договором, належить йому на праві власності, не обтяжене арештом, у розшуку, заставі не перебуває та не являється предметом спору у суді.

Також у справі № 546/730/18 судом встановлено, що 20.01.2018 року в територіальному сервісному центрі МВС 5346 РСЦ МВС в Полтавській області, відповідач ОСОБА_1 (далі - «Продавець») з однієї сторони та третя особа ОСОБА_10 (далі - «Покупець») з другої сторони, уклали Договір купівлі-продажу № 5346/2018/794091 транспортного засобу (далі - Договір). Відповідно до п. 1.1. Договору, на умовах даного Договору Продавець зобов`язується передати у власність Покупцеві транспортний засіб: автомобіль ЗАЗ LANOS, 2007 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 , кузов № НОМЕР_4 , зареєстрований за Продавцем 14.02.2008 року підрозділом МВС ТСЦ 5346. Згідно з п. 1.2. Договору, Продавець гарантує, що майно, яке є предметом продажу за даним договором, належить йому на праві власності, не обтяжене арештом, у розшуку, заставі не перебуває та не являється предметом спору у суді.

Окрім того, у справі № 546/730/18, суд констатував, що доказів про те, що зазначені транспортні засоби належать ОСОБА_1 на праві приватної власності матеріали справи не містять.

Рішення суду у справі № 546/730/18 не оскаржувалося відповідачем ОСОБА_1 , набрало законної сили, тому обставини встановлені судом у цій справі мають преюдиційне значення.

Те, що договори купівлі-продажу автомобілів були укладені без згоди ОСОБА_2 (колишнього подружжя) також підтверджується тими обставинами, що спір про визнання їх недійсними ініціювала саме ОСОБА_2 .

Доводи відповідача про те, що між ним та позивачкою була досягнута згода на відчуження спірних автомобілів задля здійснення оплати навчання сина, не доведено належними і допустимими доказами.

Рішення суду не може ґрунтуватися на припущеннях лише на показах однієї із сторін без підтвердження їх належними і допустимими доказами.

Окрім того, під час розгляду даної справи стороною відповідача не доведеного належними та допустимими доказами того факту, що спірні автомобілі були придбані за його особисті кошти чи кошти третіх осіб для його власних потреб не в інтересах сім`ї, тому кореспондується, що дане майно є об`єктом спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , набутими за час шлюбу, тому підлягає розподілу в порядку поділу майна подружжя.

Надавши оцінку показам свідків у їх сукупності поряд із наданими суду письмовими доказами, суд прийшов до переконання, що відповідачем ОСОБА_1 не спростовано презумпцію спільності майна подружжя, придбаного під час перебування сторін у шлюбі.

Відповідно до вимог ст.183 ЦК України, автомобіль є неподільною річчю, яку не можна поділити без втрати її цільового призначення.

За змістом частини четвертої статті 71 СК України присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно допускається лише за його згодою (позиція ВСУ від 18.01.2017 року у справі № 6-2565цс16), крім випадків, передбачених ЦК України.

Відповідно до ч.3 ст.370 ЦК України виділ частки з майна, що є у спільній сумісній власності, здійснюється у порядку, встановленому статтею 364 цього Кодексу, частиною другою якої передбачено, що якщо виділ у натурі частки зі спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (ч.2 ст.183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки.

У наслідок виділення автомобіля у власність відповідачеві і стягнення право спільної сумісної власності на автомобіль припиняється. Окрема вимога припинити право спільної сумісної власності є неефективним способом захисту.

Дана позиція узгоджується із висновками Великої Палати Верховного Суду, викладеними у постанові від 08.02.2022 у справі № 209/3085/20 (провадження № 14-182цс21).

Подаючи даний позов, ОСОБА_2 фактично висловила свою згоду з присудженням їй грошової компенсації замість частки в спільному майні.

Оскільки судом встановлено, що спірні автомобілі придбані під час перебування сторін у зареєстрованому шлюбі, належать їм на праві спільної сумісної власності подружжя, кожен з транспортних засобів, в силу ст. 183 ЦК України, є неподільною річчю, суд прийшов до переконання про неможливість поділу без втрати їх цільового призначення, тому у задоволенні позовних вимог про визнання права власності на 1/2 частину автомобіля OPEL VIVARO, 2005 року випуску, та 1/2 частину автомобіля ЗАЗ Т ТF69Y0 СПГ, 2007 року випуску, за позивачкою слід відмовити.

Окрім того, суд вважає, що за встановлених у справі обставин та вирішення питання щодо стягнення компенсації вартості рухомого майна, заявлені позовні вимоги про визнання за позивачкою права власності на Ѕ частину автомобілів, є неефективним способом захисту.

Відповідно до звітів №274, 276 про незалежну оцінку майна: ринкова вартість автомобіля OPEL VIVARO 2005 року випуску, становить 178 800,00 гривень, а автомобіля ЗАЗ T TF69Y0 СПГ, 2007 року випуску, 84 400,00 гривень відповідно.

У пунктах 22, 30 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» роз`яснено, що вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. У випадку, коли при розгляді вимоги про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі.

Отже, вартість майна, що підлягає поділу, слід визначати виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи.

У випадку відчуження майна одним із подружжя проти волі іншого з подружжя та у зв`язку з цим - неможливості встановлення його дійсної (ринкової) вартості, визначенню підлягає ринкова вартість подібного за своїми якостями (технічними характеристиками) майна на час розгляду справи. Такий підхід є гарантією справедливої сатисфакції особі у зв`язку з припиненням її права на спільне майно.

Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 03.10.2018 у справі № 127/7029/15-ц (провадження№ 61-9018сво18).

Враховуючи вищевикладене та те, що дані автомобілі відчужені відповідачем без згоди іншої сторони подружжя позивачки, фактично на даний момент вибули із користування ОСОБА_1 , позивачці в порядку поділу майна, належить компенсувати 1/2 частину ринкової вартості зазначених автомобілів, а саме: 41 200,00 грн в рахунок автомобіля ЗАЗ Т ТF69Y0 СПГ, 2007 року випуску, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_11 ) та 89 400,00 грн в рахунок автомобіля OPEL VIVARO, 2005 року випуску, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_9 ( НОМЕР_12 ).

Вирішуючи питання розподілу судових витрат суд приходить до наступного.

Згідно з ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат пов`язаних із розглядом справи відносяться витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Позивачкою сплачено судовий збір у розмірі 3329,00 грн за розгляд позовних вимог про визнання за нею права власності на 1/2 частку житлового будинку та господарських будівель, розташованих за адресою: АДРЕСА_1 та 1/2 частку нежитлова будівля (магазин-кафе), яка розташована за адресою: АДРЕСА_2 (т.1 а.с.1).

Позивачкою сплачено судовий збір у розмірі 1575,00 грн за розгляд позовних вимог про визнання за нею права власності на 1/2 автомобілів OPEL VIVARO та ЗАЗ Т ТF69Y0 СПГ та компенсацію їй 1/2 їх ринкової вартості (т.2 а.с.1).

Загальна сума сплаченого судового збору за розгляд позовних вимог становить 4904,00 грн (3329 + 1575 = 4904).

Суд прийшов до переконання про задоволення позовних вимог щодо поділу спільного майна подружжя.

Відповідно до звіту про оцінку майна вартості житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , станом на 2016 рік, ринкова вартість даного об`єкту становить 212 100 грн (т.1 а.с.22-34).

Оскільки суд визнав за позивачкою право власності на 1/2 вищезазначеного домогосподарства, їй належить половина його вартості, тобто 106 050 грн (212 100 : 2 = 106 050).

Відповідно до звіту про оцінку майна вартості нежитлової будівлі (магазину-кафе), загальною площею 79,9 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , станом на 2016 рік, ринкова вартість даного об`єкту становить 123 700 грн (т.1 а.с.35-48).

Оскільки суд визнав за позивачкою право власності на 1/2 вищезазначеної будівлі, їй належить половина її вартості, тобто 61 850 грн (123 700 : 2 = 61 850).

Відповідно до звітів №274, 276 про незалежну оцінку майна: ринкова вартість автомобіля OPEL VIVARO 2005 року випуску, становить 178 800,00 гривень, а автомобіля ЗАЗ T TF69Y0 СПГ, 2007 року випуску, 84 400,00 гривень відповідно (т.1 а.с.22-34, 35-48).

Суд прийшов до переконання про задоволення позовних вимог про компенсацію позивачці ринкової вартості 1/2 частини автомобіля OPEL VIVARO, тобто 89 400,00 грн (178 800 : 2 = 89 400).

Суд прийшов до переконання про задоволення позовних вимог про компенсацію позивачці ринкової вартості 1/2 частини автомобіля ЗАЗ Т ТF69Y0 СПГ, тобто 41 200 грн (82 400 : 2 = 41 200).

Таким чином, суд задовольнив позовні вимоги позивачки на загальну суму 298 500 грн (106 050 + 61 850 + 89 400 + 41 200 = 298 500).

Відповідно до п.п.1 п.1 ч.2 ст.4 ЗУ «Про судовий збір», ставки судового збору за подання до суду фізичною особою або фізичною особою - підприємцем позовної заяви майнового характеру становить 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Таким чином, 1 відсоток від пропорційності задоволених позовних вимог становить 2985 грн (298 500 : 100 = 2985).

Окрім того, позивачкою сплачено судовий збір у розмірі 275,60 грн за заявою про забезпечення позову (т.1 а.с.56).

Позивачкою не заявлено жодних вимог щодо компенсації витрат, пов`язаних із отриманням професійної правничої допомоги та проведенням експертиз у справі.

Враховуючи вищевикладене, із відповідача на користь позивача підлягає стягнення сплачений нею судовий збір за звернення до суду із позовними вимогами пропорційно до задоволених вимог та за звернення до суду із заявою про забезпечення доказів, що сукупно становить 3260,60 грн (2985 + 275,60 = 3260,60).

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 15, 16, 183, 355, 368-370 Цивільного кодексу України, ст.ст. 57, 60, 61, 63, 65, 69, 70, 71 Сімейного кодексу України, ст.ст. 4, 5, 11, 12, 13, 76-82, 89, 141, 259, 263-265, 273, 352, 354, 355 Цивільного процесуального кодексу України, суд, -

в и р і ш и в :

Позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ спільного сумісного майна подружжя задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частину житлового будинку літ. «А-1» (житлова площа 46,9 кв.м) та господарських будівель сараю літ «Б», погрібу літ. «В», вбиральні літ. «Д», що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 .

Залишити 1/2 частину житлового будинку літ. «А-1» (житлова площа 46,9 кв.м) та господарських будівель сараю літ «Б», погрібу літ. «В», вбиральні літ. «Д», що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , у власності ОСОБА_1 .

Визнати за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частину нежитлової будівлі (магазину-кафе) (загальна площа 79,9 кв.м), що розташована за адресою: АДРЕСА_2 .

Залишити 1/2 частину нежитлової будівлі (магазину-кафе) (загальна площа 79,9 кв.м), що розташована за адресою: АДРЕСА_2 , у власності ОСОБА_1 .

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 грошову компенсацію вартості 1/2 частини автомобіля OPEL VIVARO, 2005 року випуску, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_9 , що становить 89 400,00 грн (вісімдесят дев`ять тисяч чотириста гривень 00 копійок).

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 грошову компенсацію вартості 1/2 частини автомобіля ЗАЗ Т ТF69Y0 СПГ, 2007 року випуску, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_4 , що становить 41 200,00 грн (сорок одна тисяча двісті гривень 00 копійок).

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 про визнання права власності на 1/2 частину автомобіля OPEL VIVARO, 2005 року випуску, та 1/2 частину автомобіля ЗАЗ Т ТF69Y0 СПГ, 2007 року випуску, відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 понесені нею судові витрати зі сплати судового збору у загальному розмірі 3260,60 грн (три тисячі двісті шістдесят гривень 60 копійок).

Рішення суду може бути оскаржено протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Полтавського апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому рішення суду не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення суду складено 17.10.2022.

Учасники справи:

позивачка ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_13 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_3 ;

представник позивачки адвокат Кумечко Ігор Володимирович, адреса місцезнаходження: АДРЕСА_4 ;

відповідач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_14 , адреса місця реєстрації та проживання: АДРЕСА_5 .

Суддя О.О. Романенко