Справа № 350/1122/22
Номер провадження 2/350/428/2022
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 жовтня 2022 року селище Рожнятів

Рожнятівський районний суд Івано-Франківської області

в складі :

головуючого судді Бейка А.М.

секретаря Маєвської С.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду селища Рожнятів у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, -

у с т а н о в и в:

позивач звернувся до Рожнятівського районного суду Івано-Франківської області із позовною заявою до відповідачки, у якій просив розірвати шлюб укладений між ним та відповідачкою, зареєстрований 02.08.2005 у виконавчому комітеті Раківської сільської ради Долинського району Івано-Франківської області за актовим записом №9.

В основу своїх позовних вимог позивач зіслався на те, що з відповідачкою по справі він перебуває у зареєстрованому шлюбі. Від спільного подружнього життя у них є неповнолітні діти. Спільне життя з відповідачкою не склалося і їхній шлюб має формальний характер, з причин відсутності взаєморозуміння між ними, відсутності спільних поглядів на життя, шлюб та сім`ю тощо. Сторони проживають окремо, примирення між ними є неможливим, а шлюбні відносини не можуть бути поновлені.

У судове засідання позивач не прибув, направив до суду заяву, в якій просив розглянути справу у його відсутності, позов підтримує, не заперечує проти ухвалення заочного рішення у справі.

Відповідачка у судове засідання не прибула, направила до суду заяву, у якій просила справу розглянути у її відсутності та зазначила, що позов визнає, не заперечила проти задоволення позову. Окрім цього, відповідачка просила залишити їй прізвище « ОСОБА_2 ».

Частиною 1 статті 206 ЦПК України встановлено, що відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві.

Відповідно до ч.4 ст.206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Згідно з вимогами ч.4 ст.206 ЦПК України, судом перевірено, що заява відповідачки про визнання позову не суперечить закону, не порушує прав, свобод та інтересів інших осіб.

Враховуючи, що відповідачка позов визнала, визнання нею позову не суперечить інтересам сторін, тому суд приймає визнання позову та вважає за можливе і доцільне розглянути справу у відсутності сторін при наявних матеріалах справи, яких достатньо, щоб вирішити питання про права та обов`язки сторін.

У зв`язку з неявкою в судове засідання учасників справи, суд вважає за можливе не здійснювати фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, що буде відповідати вимогам ст.247 ч.2 ЦПК України.

Вивчивши матеріали цивільної справи, дослідивши та оцінивши в судовому засіданні письмові докази в їх сукупності, встановивши таким чином фактичні обставини справи, суд вважає, що позовні вимоги слід задоволити, виходячи з наступного.

Частиною 1 статті 15, частиною 1 статті 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно з ч.1 ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

Статтею 5 Протоколу №7 «Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод» встановлено, що кожен із подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу в шлюб, перебування в шлюбі та щодо його розірвання.

Частиною 3 статті 56 СК України передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини.

Згідно з ч.3 ст.105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу.

Частиною 1 статті 110 СК України встановлено, що позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя.

Стаття 112 СК України передбачає, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Як визначено ч.2 ст.114 СК України, у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу.

Відповідно до свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 , сторони уклали шлюб 02.08.2005 у виконавчому комітеті Раківської сільської ради Долинського району Івано-Франківської області, про що зроблено відповідний актовий запис №9. Після реєстрації шлюбу прізвище відповідачці присвоєно ОСОБА_2 (а.с. 3).

Відповідно до ст.16 Загальної декларації прав людини від 10 грудня 1948 року чоловіки і жінки користуються однаковими правами щодо одруження, під час шлюбу та під час його розірвання.

З матеріалів справи встановлено, що між сторонами по справі склалися такі стосунки, які призвели до припинення між ними сімейних відносин, розпаду їх сім`ї. Позивач не бажає зберегти сім`ю, що суперечило б його інтересам, оскільки вони не підтримують шлюбні відносини, не ведуть спільного побуту, їх сім`я розпалася, шлюб існує формально, що підтверджено його заявою.

Разом з тим, суд враховує, що відповідачка згодна на розірвання шлюбу з позивачем, що також підтверджено її заявою.

За таких обставин збереження шлюбу суперечило б інтересам сторін, а тому шлюб між сторонами необхідно розірвати.

Вирішуючи вимогу позивача про залишення дітей на проживанні із відповідачкою, суд враховує наступне.

Від спільного подружнього життя у сторін є неповнолітні діти - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджено копіями свідоцтв про народження (а.с. 6, 7).

У відповідності до ч.1 ст.141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дітей.

У відповідності до ч.2 ст.160 СК України, місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Крім цього, за правилом ч.1 ст.161 Сімейного кодексу України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання неповнолітніх дітей беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дітей до кожного з них, вік дітей, стан їх здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до ч.1 ст.3 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

З огляду на вищенаведене, керуючись принципом рівності прав та обов`язків батька й матері щодо своєї дитини, при цьому враховуючи інтереси дітей, а також те, що батько дітей, тобто позивач, просив залишити неповнолітніх дітей на проживанні з відповідачкою, тому суд приходить до переконання про те, що найбільш доцільним буде визначити місце проживання неповнолітніх дітей сторін із їх матір`ю - ОСОБА_2 .

При цьому суд зазначає, що таке рішення суду не позбавляє можливості та обов`язку кожного з батьків брати участь у вихованні, спілкуванні та матеріальному утриманні дитини.

Відповідно до ст.113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище.

Оскільки відповідачка просила залишити обране нею прізвище « ОСОБА_2 », враховуючи її інтереси та керуючись вимогами законодавства України, суд вважає її вимогу підставною.

Аналізуючи вищевикладене, дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, виходячи з принципів розумності, виваженості та справедливості, враховуючи визнання відповідачкою позову в повному обсязі, суд дійшов висновку про обґрунтованість та доведеність позовних вимог, у зв`язку з чим позов слід задоволити.

На підставі викладеного, ст.ст.24, 56, 105, 110, 112, 114, 141, 160 Сімейного кодексу України, керуючись ст.ст.258, 259, 263, 265, 268 Цивільного процесуального кодексу України, суд -

у х в а л и в:

позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу - задоволити.

Шлюб, зареєстрований 02.08.2005 у виконавчому комітеті Раківської сільської ради Долинського району Івано-Франківської області за актовим записом №9 між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 - розірвати.

При реєстрації розірвання шлюбу прізвище ОСОБА_2 - залишити ОСОБА_2 .

Неповнолітніх дітей - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 - залишити на проживанні з матір`ю ОСОБА_2 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Івано-Франківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення учасників справи, апеляційна скарга може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя А.М. Бейко