ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
справа № 753/2278/18
провадження № 2/753/2052/22
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"14" вересня 2022 р. Дарницький районний суд м. Києва у складі головуючого судді Трусової Т. О. з секретарем судового засідання Кирик К. С., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу, визнання майна спільною сумісною власністю та поділ спільного сумісного майна,

В С Т А Н О В И В:

У лютому 2018 р. ОСОБА_1 (далі також - ОСОБА_1 , позивачка) звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3 (далі також - ОСОБА_3 , відповідач, разом - сторони), у якому, з урахуванням заяви про збільшення розміру позовних вимог, просила:

?встановити факт проживання сторін однією сім`єю без реєстрації шлюбу в період з 2005 р. по листопад 2017 р.;

?визнати спільною сумісною власністю набуте в період спільного проживання майно, а саме: будинок загальною площею 490 кв.м, житловою площею 296.2 кв.м., розташований за адресою: АДРЕСА_1 , вартістю 8 774 649 грн; автомобіль «Форд Транзит», 1998 р.в., д.н.з. НОМЕР_1 , вартістю 170 000 грн; автомобільний причеп КНОТТ 91Н, 2015 р.в, д.н.з. НОМЕР_2 , вартістю 35 000 грн; човен з причепом д.н.з. НОМЕР_3 , вартістю 60 000 грн (далі також - спірне майно);

?в порядку поділу спільного сумісного майна визнати за нею та за ОСОБА_1 право власності на Ѕ частину спірного будинку;

?виділити ОСОБА_3 неподільні речі (транспортні засоби) та стягнути на її користь грошову компенсацію замість її частки у праві спільної сумісної власності на це майно в розмірі 265 000 грн.

На обґрунтування позову зазначила, що з 17.06.1978 сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано рішенням суду від 03.08.1992. Незважаючи на розірвання шлюбу, фактичного припинення шлюбних відносин не відбулося, вони продовжили проживати однією сім`єю та вести спільне господарство, були пов`язані спільним побутом та мали взаємні права і обов`язки, опікувались один одним, спільно лікували молодшого сина. У період спільного проживання ними було збудовано спірний житловий будинок та придбано транспортні засоби. На підставі кредитного договору від 19.07.2007 їх старший син ОСОБА_2 отримав кредитні кошти в сумі 91 350 дол. США, які вклав у будівництво спірного будинку. Будівництво тривало до 2014 р., а у грудні 2016 р. відповідач зареєстрував право власності на новозбудований будинок на себе. Останнім часом відносини між сторонами погіршились, при цьому відповідач погрожує продати їх спільний будинок, не визнаючи її право на спільне майно.

Ухвалою судді Гальонкіної Ю. С. від 09.02.2018 вжито заходи забезпечення позову - накладено арешт на спірний будинок (т. 1 а.с. 98).

Ухвалою судді 15.02.2018 відкрито провадження у справі, та справу призначено до розгляду в порядку загального позовного провадження в підготовче засідання на 29.03.2018 (т. 1 а.с. 101-102).

29.03.2018 розгляд справи перенесено у зв`язку з хворобою судді (т. 1 а.с. 110).

03.04.2018 від відповідача надійшла апеляційна скарга на ухвалу про забезпечення позову, у зв`язку з чим виділені матеріали справи були передані до Київського апеляційного суду (т. 3 а.с. 84-97).

Ухвалою Київського апеляційного суду 24.04.2018 апеляційну скаргу відповідача залишено без задоволення, а ухвалу суду від 09.02.2018 - без змін (т. 3 а.с. 127-130).

18.04.2018 від відповідача надійшов відзив на позовну заяву (т. 1 а. с. 114-137).

У відзиві на позов відповідач виклав свої заперечення проти вимог позивачки, які мотивував тим, що наведені у позовній заяві факти не відповідають дійсним обставинам, а вимоги позову безпідставні і необґрунтовані, оскільки після розірвання шлюбу вони не проживали однією сім`єю, усе спірне майно було набуте особисто ним, жодної участі у будівництві будинку позивачка не приймала, а укладений їх сином кредитний договір не доводить будівництво будинку за кредитні кошти.

В підготовчому засіданні 18.04.2018 суд прийняв до розгляду відзив на позовну заяву, частково задовольнив клопотання позивачки про приєднання доказів та оголосив перерву в підготовчому засіданні до 17.05.2018 (т. 1 а.с.114-143, 146).

11.05.2018 від позивачки надійшли відповідь на відзив, заява про збільшення розміру позовних вимог та клопотання про компенсацію витрат на професійну правничу допомогу (т. 1 а. с. 151-160, 162-164, 165).

17.05.2018 від відповідача надійшли клопотання про приєднання доказів та про допит свідка (т. 1 а.с. 167-168, 171-172, 175).

В підготовчому засіданні 17.05.2018 суд прийняв до розгляду відповідь на відзив та заяву про збільшення розміру позовних вимог, встановив строк для подання відзиву на заяву про збільшення розміру позовних вимог, задовольнив клопотання відповідача про приєднання доказів, задовольнив клопотання сторін про допит свідків та оголосив перерву в підготовчому засіданні до 06.06.2018 (т. 1 а.с. 177-179).

05.06.2018 від відповідача надійшов відзив на заяву про збільшення розміру позовних вимог та заперечення на відповідь на відзив (т. 1 а.с. 181-182, 185-191).

В підготовчому засіданні 06.06.2018 позивачка заявила клопотання про приєднання доказів, яке суд задовольнив, також суд постановив протокольну ухвалу про закриття підготовчого провадження та призначення справи до розгляду по суті (т. 1 а.с. 192, 196, 197).

В зв`язку із закінченням повноважень судді Гальонкіної Ю. С. згідно з протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 06.07.2018 справу передано до провадження судді Трусової Т. О. (т. 1 а.с. 203).

Ухвалою від 10.07.2018 справу прийнято до провадження судді Трусової Т. О. та призначено до судового розгляду на 14.11.2018 (т. 1 а.с. 204).

14.11.2018 від представника позивачки надійшло клопотання про відкладення розгляду справи, яке суд задовольнив та відклав розгляд справи на 13.03.2019 (т. 1 а.с. 210, 211).

13.03.2019 від позивачки надійшло клопотання про відкладення розгляду справи, яке суд задовольнив та відклав розгляд справи на 18.07.2019 (т. 1 а.с. 216. 217).

18.07.2019 у зв`язку з неявкою учасників справи розгляд справи відкладено на 11.11.2019 (т. 1 а.с. 222).

11.11.2019 від позивачки надійшло клопотання про відкладення розгляду справи, яке суд задовольнив та відклав розгляд справи на 24.03.2020 (т. 1 а.с. 226, 227).

20.03.2020 від представника позивачки надійшло клопотання про відкладення розгляду справи (т. 1.а.с. 230).

24.03.2020 у зв`язку з неявкою усіх учасників справи розгляд справи було відкладено на 19.08.2020 (т. а.с. 231).

19.08.2020 від представника позивачки надійшло клопотання про приєднання доказів на підтвердження піклування позивачки про відповідача після подання позову та пропозиції щодо укладення мирової угоди, яке суд задовольнив та за клопотанням представника відповідача відклав розгляд справи на 03.12.2020 (т. 1 а.с. 235-245, 246).

В судовому засіданні 03.12.2020 суд заслухав вступні промови учасників справи, допитав двох свідків зі сторони позивачки та для виклику інших свідків оголосив перерву до 02.02.2021 (т. 3 а.с. 2).

В судовому засіданні 02.02.2021 суд допитав свідка зі сторони позивачки та для виклику свідків зі сторони відповідача оголосив перерву до 19.02.2021 (т. 3 а.с. 5).

В судовому засіданні 19.02.2021 суд допитав свідків зі сторони відповідача, дослідив письмові докази та оголосив перерву до 29.03.2021 (т. 3 а.с. 9).

29.03.2021 від позивачки надійшла заява про зупинення провадження у справі у зв`язку зі смертю відповідача (т. 3 а.с. 14).

Ухвалою від 29.03.2021 суд зупинив провадження у справі до залучення до участі у ній правонаступника померлого відповідача ОСОБА_3 (т. 3 а.с. 18-19).

Ухвалою від 05.11.2021 суд поновив провадження у справі, витребував від Першої київської нотаріальної контори відомості про відкриття спадкової справи після смерті ОСОБА_3 і про осіб, які подали заяви про прийняття спадщини, та призначив справу до судового розгляду (т. 3 а.с. 22).

24.01.2022, 21.03.2022 та 07.06.2022 суд відкладав розгляд справи у зв`язку з неявкою її учасників та відсутністю відомостей про відкриття спадкової справи після смерті ОСОБА_3 і коло його спадкоємців (т. 3 а.с. 26, 28, 31).

01.08.2022 від приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Меженської К. С. надійшли копії матеріалів спадкової справи до майна померлого ОСОБА_3 (т. 2 а.с. 33-47), після чого суд призначив справу до розгляду в судовому засіданні 14.09.2022.

14.09.2022 суд постановив ухвалу про залучення до участі у справі як правонаступника померлого відповідача його сина ОСОБА_2 (т. 3 а.с. 50).

В судовому засіданні позивачка позовні вимоги підтримала частково- просила встановити факт проживання її однією сім`єю без реєстрації шлюбу з ОСОБА_3 в період з 2005 р. по листопад 2017 р., визнати їх спільною сумісною власністю будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1 , та в порядку поділу спільного сумісного майна визнати за нею право власності на Ѕ його частину, від вимог про поділ транспортних засобів відмовилась.

Правонаступник відповідача ОСОБА_2 заявив про повне та безумовне визнання підтриманих позивачкою вимог.

Заслухавши учасників справи та дослідивши докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, суд дійшов висновку про обґрунтованість позову з таких підстав.

Відповідно до положень частини статті 206 ЦПК України відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві.

У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Судом установлено, що з 17.06.1978 ОСОБА_1 та ОСОБА_3 перебували у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 03.08.1992 (т. 1 а.с. 16).

Після припинення шлюбу, що було засвідчено свідоцтвом про розірвання шлюбу від 05.08.2005 (т . 1 а.с. 17), у повторний шлюб сторони не вступали.

У шлюбі у сторін народилося двоє синів - ОСОБА_4 та ОСОБА_5 .

ІНФОРМАЦІЯ_1 син сторін ОСОБА_5 помер (т. 1 а.с. 18).

У 2006 р. ОСОБА_3 було видано правовстановлюючі документи на успадковані після смерті родичів земельні ділянки, розташовані за адресами: АДРЕСА_1 (державний акт на право власності на земельну ділянку № НОМЕР_4 , серія та номер: КВ № 135794, виданий 25.08.2006); АДРЕСА_1 (державний акт на право власності на земельну ділянку № НОМЕР_5 , серія та номер: КВ № 142420, виданий 03.08.2006).

Розпорядженням Дарницької районної у м. Києві державної адміністрації від 01.11.2006 № 1221 ОСОБА_3 надано дозвіл на здійснення будівництва нового житлового будинку і будівництво господарських споруд за адресою: АДРЕСА_1 , та на розширення і реконструкцію житлового будинку і будівництво господарських споруд за адресою: АДРЕСА_1 (т. 1 а.с. 19).

19.07.2007 між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» (банком) та сином сторін ОСОБА_2 (позичальником) укладено кредитний договір № 014/1179/81/1421, предметом якого є надання банком позичальнику кредиту у вигляді невідновлювальної кредитної лінії з лімітом у розмірі 91 350 дол. США на споживчі цілі «Кредит на будівництво власного житла» зі строком кредитування до 19.07.2027 (т. 1 а.с. 24-31).

З метою забезпечення виконання зобов`язань за вищевказаним кредитним договором ОСОБА_3 передав в іпотеку банку належну йому на праві власності земельну ділянку загальною площею 0, 0320 га, кадастровий номер: :63:325:0018, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 (т. 1 а.с. 32-34).

На вказаній земельній ділянці було збудовано спірний житловий будинок загальною площею 490 кв.м, житловою площею 296.2 кв.м, що підтверджується технічним паспортом на цей будинок, виготовленим ТОВ «Архітектурне бюро технічних ідей» станом на 14.12.2016 (т. 1 а.с. 35-40).

Згідно з внесеними до технічного паспорту відомостями 17.11.2016 у Департаменті з питань державного архітектурно-будівельного контролю м. Києва виконавчого органу Київської міської ради (КМДА) було зареєстровано декларацію про початок виконання будівельних робіт № КВ 4917, а 12.12.2016 на новозбудований будинок видано декларацію про готовність об`єкта до експлуатації, який належить до І-ІІІ категорії складності, серія та номер: КВ № 71.

22.12.2016 до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно внесено відомості про реєстрацію права власності ОСОБА_3 на житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 000).

Незважаючи на те, що право власності на спірний будинок було набуте ОСОБА_3 після розірвання шлюбу з позивачкою, суду надані належні, допустимі та достатні докази проживання їх однією сім`єю без шлюбу у період набуття цього майна.

Так, згідно з даними виписки по картковому рахунку позивачки в АТ «Банк «Аваль» у період з червня по серпень 2005 р. трансакції по рахунку здійснювались ОСОБА_3 під час його перебування в Ізраїлі (т. 1 а.с. 46-49), що підтверджує пояснення позивачки щодо обставин лікування їх молодшого сина на наявність у сторін на цей період спільного бюджету.

Виписка з медичної карти стаціонарного хворого ОСОБА_3 від 30.03.2011 містить відомості про те, що у лікарню він був доставлений у супроводі дружини (т. 1 а.с. 51).

Лист адміністрації санаторію «Медичний центр реабілітації залізничників» (Вінницька обл., м. Хмельник), наданий у відповідь на адвокатський запит представника позивачки, підтверджує факти спільного лікування сторін у санаторії у 2010 і 2012 роках та проживання їх в одній кімнаті (т. 1 а.с. 52).

18.11.2011 позивачка надала нотаріально засвідчену згоду на відчуження ОСОБА_3 об`єкта права спільної сумісної власності - земельної ділянки площею 0,084 га, розташованої в садовому товаристві «Вишеньки-2» у Бориспільському р-ні Київської обл. (т. 1 а.с. 53), що узгоджується з її поясненнями про те, що одержані від продажу цієї земельної ділянки кошти були вкладені у будівництво спірного будинку.

Той факт, що після завершення будівництва спірного будинку позивачка здійснювала правомочності власника майна, підтверджується укладеними нею від власного імені договорами оренди житлових приміщень від 23.04.2014, від 14.12.2011 та від 13.02.2015 (т. 1.а.с. 54-56).

Допитані на прохання позивачки як свідки близькі сусіди сторін ОСОБА_6 і ОСОБА_7 та подруга і хрещена мати сина сторін ОСОБА_8 підтвердили в суді, що до завершення будівництва нового будинку сторони жили як повноцінна сім`я - мешкали в одному житлі, вели спільне господарство, виховували дітей, опікувались один одним, разом відпочивали і приймали гостей, у зв`язку з чим до останнього часу вони не знали про їх розлучення. Після смерті батьків ОСОБА_9 сторони розібрали стару будівлю та спільно з старшим сином ОСОБА_4 побудували новий будинок, на будівництво якого їх син узяв кредит. Разом з батьком ОСОБА_4 обкладав будинок цеглою, а позивачка забезпечувала побут сім`ї - готувала їжу та прибирала.

Що стосується показань двоюрідного брата відповідача ОСОБА_10 та його товариша ОСОБА_11 про те, що відповідач постійно скаржився на позивачку та між ними періодично виникали побутові сварки, то ці обставини не лише не спростовують доводи позову, а навпаки підтверджують факт їх проживання однією сім`єю.

Будь-яких відомостей, які б вказували на те, що джерелом набуття спірного майна були особисті кошти відповідача, свідки не повідомили, інших належних та допустимих доказів на підтвердження вказаної обставини відповідачем не надано.

Сукупність встановлених на підставі вищенаведених доказів обставин дає достатні підстави вважати, що і після розірвання шлюбу ОСОБА_1 та ОСОБА_3 проживали разом, мали спільний побут і бюджет, взаємні права і обов`язки, притаманні подружжю, та спільно придбавали спірне майно.

Правовими підставами заявлених ОСОБА_1 вимог є положення сімейного законодавства, які визначають правовий режим майна, набутого жінкою та чоловіком за час спільного проживання, та регулюють питання поділу майна подружжя.

Так, статтею 74 СК України передбачено, що якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними.

На майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу.

Сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства (частини 2, 4 статті 3 СК України) .

Про ознаки проживання однією сім`єю висловився і Конституційний Суд України у своєму рішенні від 03.06.1999 №5-рп/99, у якому зазначив, що до членів сім`ї належать особи, які постійно мешкають разом та ведуть спільне господарство. Ними можуть бути не тільки близькі родичі, а й інші особи, які не перебувають у безпосередніх родинних зв`язках. Обов`язковою умовою для визнання їх членами сім`ї є факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт і т.п.

Отже для вирішення майнового спору на підставі статті 74 СК України суд повинен встановити факт проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу в період, протягом якого було придбано спірне майно.

Як роз`яснив Верховний Суд у низці своїх рішень, прийнятих в аналогічних справах, вирішуючи питання щодо правового режиму майна, набутого жінкою та чоловіком, які проживали однією сім`єю, але не перебували у шлюбі між собою, суди мають встановити факти створення (придбання) сторонами майна внаслідок спільної праці, ведення спільного господарства, побуту, виконання взаємних прав та обов`язків, з`ясувати час придбання, джерело набуття (кошти, за які таке майно було набуте), а також мету придбання майна, що дозволяє надати йому правовий статус спільної сумісної власності.

Стаття 60 СК України визначає, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності (частина 1 статті 69 СК України).

Способи та порядок поділу майна подружжя визначені статтею 71 цього Кодексу, згідно приписів якої майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі, а неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними.

Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України.

За правилом, встановленим частиною 1 статті 70 СК України, при поділі майна частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним контрактом.

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 помер (т. 3 а.с. 14).

Спащину після смерті ОСОБА_3 прийняв його син ОСОБА_2 , у зв`язку з чим суд залучив його до участі у справі як правонаступника відповідача.

Отже на підставі оцінки наявних у справі доказів та ураховуючи, що правонаступник відповідача безумовно визнав позов і таке визнання не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд дійшов висновку про задоволення вимог ОСОБА_1 про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу та поділ спірного будинку шляхом визнання за нею права власності на Ѕ його частину.

Зважаючи на сукупність встановлених обставин та зміст ухваленого судом рішення, підстави для збереження вжитих судом заходів забезпечення позову відпали, у зв`язку з чим арешт спірного житлового будинку слід скасувати.

На підставі викладеного, керуючись статтями 5, 7, 12, 13, 76, 77, 80, 81, 89, 206, 259, 263-265, 268, 273, 354 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Встановити факт проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 )та ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 ) в період з 2005 року по листопад 2017 року.

В порядку поділу спільного сумісного майна визнати за ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , рнокпп НОМЕР_6 ) право власності на Ѕ частину житлового будинку загальною площею 490 кв.м, житловою площею 296.2 кв.м., розташованого за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 000).

Скасувати арешт житлового будинку загальною площею 490 кв.м, житловою площею 296.2 кв.м., розташованого за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 000), накладений ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 09 лютого 2018 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя:

Повне рішення складене 14.09.2022.