Справа №345/2572/22
Провадження № 2/345/906/2022
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12.10.2022 р. м.Калуш

Калуський міськрайонний суд Івано-Франківської області в складі:

головуючого судді Кардаш О.І.

секретаря судового засідання Боднар Н.Ю,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Калуші в порядку спрощеного позовного провадження справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення додаткових витрат на неповнолітню дитину, -

в с т а н о в и в :

Позивач звернулася до суду з вищевказаним позовом. Свої вимоги мотивує наступним. Відповідач являється батьком її неповнолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Рішенням Калуського міськрайонного суду від 22.12.2017 року шлюб між сторонами було розірвано та дітей залишено проживати разом з матір`ю, з якою неповнолітня ОСОБА_3 проживають по даний час. В липні 2022 року дочка ОСОБА_3 вступила до Івано-Франківського медичного фахового коледжу Івано-Франківської обласної ради та зарахована на денну форму здобуття освіти за освітньо-професійною програмою Медсестринство за спеціалізацією Лікувальна справа для здобуття освітньо-професійного ступеня фахового молодшого бакалавра. У зв`язку з цим нею укладено договір № 45 від 29.07.2022 з навчальним закладом про надання платної освітньої послуги для підготовки фахівців, відповідно якого загальна вартість платної освітньої послуги за 2022-2023 навчальний рік становить 22900 грн.

Нею 29.07.2022 було оплачено 11450,00 грн. за половину навчального року, сплата решти 50% за навчання є обов`язком відповідача як батька дочки. Позивачка на даний час не працює, перебивається тимчасовими заробітками, а відповідач участі у вихованні дочки не бере, однак має можливість сплачувати додаткові кошти на дочку у розумінні ст. 185 СК України, оскільки матеріально забезпечений, працює.

Посилаючись на те, що відповідач повинен брати участь у витратах на навчання, а в загальному участь у додаткових витратах відповідача становить 11450,00 грн. на навчальний рік, просила стягнути з відповідача у її користь додаткові витрати на навчання дочки. Тому позивач змушена звернутися до суду та просить стягнути з відповідача на її користь додаткові витрати.

Ухвалою Калуського міськрайонного суду від 07.09.2022 відкрито провадження у справі, розгляд справи вирішено проводити в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін, оскільки частиною 6 ст. 19 ЦПК України визначено, що справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб є малозначними справами. Ціна позову у даній справі не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, то вона відноситься до малозначних справ.

Копію ухвали про відкриття провадження у справі та копію позовної з додатками відповідачу було надіслано 07.09.2022 (а.с.21).

Від відповідача до суду надійшов відзив на позов відповідно до якого позов не визнає та заперечує проти стягнення з нього додаткових витрат, оскільки вважає такі вимоги позивачки незаконні. Зазначає, що він справно сплачує аліменти на утримання дитини , а оплачувати навчання , щоб отримати професію це не є додаткові витрати викликані особливими обставинами (розвиток здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом та ін.). Вказує, що позивачка з ним не обговорювала витрати на навчання дочки, а її твердження про те, що він добровільно не бажає приймати участь у додаткових витратах на дитину є завчасними, оскільки з ним вона не радилася з приводу платного навчання доньки, та не встановлювала, чи він буде мати матеріальну змогу оплачувати навчання. Якщо позивачка ніде не працює, та перебувається тимчасовими заробітками , то на що вона розраховувала при влаштування доньки на платну основу навчання. Вважає, що є достатні кількість навчальних закладів з державним забезпеченням. Поряд з цим, зазначає, що він проживає та працює в Чехії де ціле літо їхня дочка перебувала в нього , де він їй все купував, що вона бажала і дальше буде дитині допомагати. А сама позивачка постійно працює в Польщі, і також має змогу оплачувати та утримувати дитину. Окремо зазначає, що здобуття професійної освіти не належить до тих особливих обставин, які передбачають стягнення додаткових витрат на утримання дитини, і до такого висновку дійшов ВС в постанові №336/1488/19. Тому просить в задоволенні позову відмовити повністю.

Позивач своїм правом подати відповідь на відзив скористалася та зазначила, що відповідач має змогу сплачувати запропоновані нею аліменти на утримання дітей.

Суд, перевіривши матеріали справи, приходить до таких висновків.

Судом установлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, рішенням Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 22.12.2017 року шлюб між ними розірвано (а.с.4).

Від шлюбу народилася ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.5). Донька проживає з позивачкою, що визначено рішенням Калуського міськрайонного суду від 22.12.2017 року та вбачається з довідки Управління ЦНАП виконавчого комітету Калуської міської ради про склад сім`ї за №828298 від 01.09.2022 року (а.с.4,6).

Відповідно до довідки Комунального закладу фахової перед вищої освіти «Івано-Франківського медичного фахового коледжу» Івано-Франківської обласної ради за №1/Е від 29.08.2022 року ОСОБА_4 дійсно навчається у Комунальному закладі фахової перед вищої освіти «Івано-Франківського медичного фахового коледжу» Івано-Франківської обласної ради на першому курсі за спеціальністю 223 Медсестринство, спеціалізація «Лікувальна справа» (а.с.11).

Відповідно до договору про надання платної освітньої послуги для підготовки фахівців від 29.07.2022, укладеного між Комунальним закладом фахової перед вищої освіти «Івано-Франківського медичного фахового коледжу» Івано-Франківської обласної ради та ОСОБА_1 , загальна вартість платної освітньої послуги за весь строк навчання ОСОБА_5 становить 95600 грн., за роками вартість навчання становить 2022-2023 навчальний рік 22900 грн. (а.с.10).

Згідно копій платіжної квитанції від 29.07.2022 (а.с.15) позивачка сплатила за навчання 11 450,00 грн. за перший семестр навчання дитини.

Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно ч. 1-3 ст. 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними; за домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі; за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Відповідно до ч. 1 ст. 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо).

Це положення стосується особливих обставин, приблизний перелік яких надається цією статтею. До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат, у тому числі у зв`язку з розвитком певних її здібностей. Визначення таких особливих обставин відноситься до компетенції суду, і вони є індивідуальними у кожному конкретному випадку.

Згідно ч.2 ст.185 СК України розмір участі одного збатьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду,з урахуванням обставин,що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово ,періодично або постійно.

Таким чином, додаткові витрати не є додатковим стягненням коштів на утримання дитини, вони необхідні для того щоб за певних обставин можна було забезпечити нормальні матеріальні умови для життя дитини. Розмір додаткових витрат повинен визначатися залежно від передбачуваних або фактично понесених витрат на дитину та обґрунтовуватися відповідними документами, а відтак і підтверджувати наявність особливих обставин, що спричинили додаткові витрати і свідчать про їх необхідність.

Наявність таких додаткових витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про їх стягнення. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини.

Оскільки тягар доказування покладено на позивача, то заявляючи додаткові витрати, позивач в будь-якому випадку повинен їх обґрунтувати та надати беззаперечні докази на їх підтвердження. Дані додаткові витрати, на відміну від аліментів, мають бути викликані саме особливими обставинами.

Якщо стягнення аліментних зобов`язань викликане необхідністю дитини у вихованні, освіті, харчуванні, одязі та забезпеченні елементарних умов життя і враховуються при визначенні розміру аліментів, які підлягають стягненню з відповідача, то додаткові витрати заявляються саме у зв`язку з хронічними або разовими проблемами зі здоров`ям дитини, або у разі обставин, які пов`язані з розвитком здібностей дитини.

Відповідні правові висновки щодо застосування ст. 185 СК України наведені в постановах Верховного Суду від 10.10.2019 у справі № 638/13860/16-ц; від 16.10.2019 у справі № 219/1766/18,; від 26.08.2020 у справі № 336/1488/19; від 25.02.2020 у справі № 521/4397/17; від 01.04.2020 у справі № 521/16268/18.

Судова палата у цивільних справах Верховного Суду України у справі № 749/106/17 (6-1489цс17 від 13.09.2017) дійшла правового висновку, що згідно із ч. 1 ст. 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо).

Вирішуючи питання щодо розміру коштів, які підлягають стягненню на додаткові витрати, суди повинні враховувати, в якій мірі кожен із батьків зобов`язаний брати участь у цих витратах з огляду на матеріальне та сімейне становище сторін та інші інтереси й обставини, що мають істотне значення. У випадку, коли матеріальне становище батьків не дозволяє забезпечити повну оплату додаткових витрат, вони можуть бути компенсовані лише частково.

Ураховуючи зазначені обставини, суд визначає розмір додаткових витрат на дитину, зумовлених особливими обставинами, одному з батьків у твердій грошовій сумі.

Наявність таких додаткових витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про їх стягнення. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини.

Згідно ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Відповідач в своєму відзиві посилається на висновок викладений у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 26.08.2020 року у справі № 336/1488/19, що навчання особи з метою здобуття професійної освіти не відноситься до тих особливих обставин, які передбачають можливість стягнення додаткових витрат з батьків на утримання дитини. Та зазначає, що такі витрати не є додатковими витратами, які викликані особливими обставинами, у розумінні статті 185 СК України. Крім того, позивачка не довела існування особливих обставин, які зумовили б необхідність платного навчання дитини при наявності можливості проходження навчання у державних закладах освіти, не навела мотивів вибору освітнього закладу, що, зокрема, залежить від матеріальних можливостей та бажання батьків, а також погодження такого вибору з батьком дитини. Позивачкою не надано доказів на підтвердження того, що між нею та відповідачем були узгоджені питання щодо навчання дочки. Навчальний заклад було обрано позивачкою на власний розсуд, без погодження із відповідачем.

Однак, судом встановлено, що позивачкою доведено належним чином в суді понесені нею додаткові витрат на оплату навчання дитини і такі витрати є додатковими, які зумовлені необхідність навчання дитини. Надані позивачкою докази відповідачем не спростовані.

Щодо заперечень відповідача про те, що позивачка не довела існування особливих обставин, які зумовили б необхідність платного навчання дитини при наявності можливості проходження навчання у державних закладах освіти, не навела мотивів вибору освітнього закладу, що, зокрема, залежить від матеріальних можливостей та бажання батьків, а також погодження такого вибору з батьком дитини, та що ненадання позивачкою доказів про узгодження між сторонами питання щодо навчання дочки, а навчальний заклад було обрано нею на власний розсуд, суд зазначає наступне.

З огляду на положення ст. 180 та 185 СК України участь у додаткових витратах на дитину є не правом, а обов`язком батьків незалежно від сплати ним аліментів і закон не передбачає можливості повного звільнення особи від участі в таких витратах, а обставини, що мають істотне значення, враховуються лише при визначенні судом розміру участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору.

Сімейний кодекс України виходить з принципу рівності прав та обов`язків батьків (ст. 141 СК). Відповідно до закону брати участь у додаткових витратах зобов`язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким з них проживає дитина. При визначенні розміру стягнення з одного з батьків суд відносить частину витрат на іншого.

Відповідно до ч 7, 8 ст. 7 СК України кожна дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї.

Навчання дитини у закладі фахової передвищої освіти з метою отримання професії не може не вважатися розвитком її здібностей з огляду на положення Закону України «Про освіту», де в преамбулі зазначено, що освіта є основою інтелектуального, духовного, фізичного і культурного розвитку особистості, її успішної соціалізації, економічного добробуту, запорукою розвитку суспільства, об`єднаного спільними цінностями і культурою, та держави. Метою освіти є всебічний розвиток людини як особистості та найвищої цінності суспільства, її талантів, інтелектуальних, творчих і фізичних здібностей, формування цінностей і необхідних для успішної самореалізації компетентностей, виховання відповідальних громадян, які здатні до свідомого суспільного вибору та спрямування своєї діяльності на користь іншим людям і суспільству, збагачення на цій основі інтелектуального, економічного, творчого, культурного потенціалу Українського народу, підвищення освітнього рівня громадян задля забезпечення сталого розвитку України та її європейського вибору.

При цьому, суд зауважує, що поняття здібність не зводиться до знань, умінь і навичок, що є у людини, але вони забезпечують їх швидке надбання. Як і всі інші індивідуально-психологічні особливості, здібності не даються людині відразу, не є природною властивістю. Здібності кожної людини, її індивідуальні особливості є результатом її розвитку.

Посилання відповідача на застосування висновку ВС в постанові №336/1488/19 до вказаної справи, є необґрунтованим, з огляду на те, що у зазначеній постанові предметом позову є стягнення додаткових витрат на навчання дитини за кордоном, дорогу до Канади та неузгодженість додаткових витрат з батьком. Поряд з цим, обставинами подання вказаного позову є стягнення додаткових витрат за навчання неповнолітньої дитини в закладі освіти в межах України, про що сам відповідач ствердив у відзиві, зазначивши, що дитина в нього перебувала ціле літо в Чехії, де він все їй купляв і дальше буде дитині допомагати. Факт незнання відповідача про оплатне навчання дочки ОСОБА_3 в судовому засіданні не знайшов підтвердження.

З огляду на вказане вище, витрати понесені позивачем по оплаті за навчання доньки у закладі фахової передвищої освіти, що розміщений у регіоні проживання дитини, пов`язані з необхідністю розвитку здібностей дитини, отримання нею освіти, і в розумінні ст. 185СК України є додатковими.

Враховуючи норми законодавства,які регулюють спірні правовідносини, встановлені обставини,матеріальне та сімейне становище сторін, зокрема, що відповідач проживає та працює за кордоном, є фізично здоровою особою працездатного віку, законом встановлено його обов`язок надавати матеріальну допомогу доньці в рівних долях, оскільки остання продовжує навчання, у зв`язку з чим потребує матеріальної допомоги батька, обставин, які б свідчили про відсутність взагалі можливостей надавати таку допомогу, відповідачем не надано, інших утриманців не має, суд дійшов висновку, що відповідач зобов`язаний брати участь у додаткових витратах на дитину в розмірі 1/2 частини.

Відповідно до наявних у матеріалах справи договору №45 про надання платної освітньої послуги для підготовки фахівців та копії квитанції (а.с.10,15) позивачем на навчання доньки ОСОБА_3 за перший семестр навчального року 2022-2023 витрачено 11450,00 грн.

Відповідно до ст.180 СК України обов`язок утримувати дитину є рівною мірою обов`язком як матері, так і батька. Тому, виходячи з принципу рівності прав та обов`язків батьків відносно дітей, суд приходить до висновку, що з відповідача слід стягнути 11450,00 грн. додаткових витрати на утримання доньки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Згідно з положеннями ст. 141 ЦПК України, Закону України «Про судовий збір», зважаючи на те, що позивачка була звільнена від сплати судового збору при поданні даного позову до суду, судовий збір в розмірі 992,40 грн слід стягнути з відповідача на користь держави.

Відповідно до ч.2 ст.141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача.

З матеріалів справи вбачається, що 25.08.2022 ОСОБА_1 уклала з адвокатом Сидор Я.М. договір про надання правової допомоги та сплатила визначену договором вартість послуг в загальній сумі 1000,00 грн., що підтверджено квитанцією №100912 від 01.09.2022 (а.с. 14).

За таких обставин суд приходить до висновку, що з відповідача на користь позивача слід стягнути 1000 грн. витрат за надання правничої допомоги.

На підставі викладеного, керуючись ст.180-182,184 СК України, ст.ст. 19,141, 259, 263-265, 274 ЦПК України, суд -

ухвалив:

Позов задовольнити.

Стягнути із ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , жителя с.Володимирівці Стрийського району Львівської області на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 11450,00 грн. додаткових витрат на дитину ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави 992,40 гривень судового збору.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 1000 (одну тисячу) гривень за надання професійної правничої допомоги.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Івано-Франківського апеляційного суду, шляхом подачі через Калуський міськрайонний суд Івано-Франківської області апеляційної скарги на рішення суду протягом тридцяти днів з дня його складення. Учасник справи, якому рішення не були вручені у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому рішення суду.

Суддя: