Справа № 214/5653/21
2-о/214/11/22
Р І Ш Е Н Н Я
Іменем України
29 вересня 2022 року м. Кривий Ріг

Саксаганський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Ткаченка А.В.,

за участю:

секретаря судового засідання Фастовець Ю.Ю.,

заявника ОСОБА_1 ,

представника заявника ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в порядку окремого провадження цивільну справу №214/5653/21 за заявою ОСОБА_1 , заінтересовані особи Саксаганський відділ у місті Кривому Розі Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області, Головне управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області про встановлення факту постійного проживання на території України,-

Представники:
від заявника адвокат Бібік П.П.,
від заінтересованих осіб ОСОБА_3 ,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою 14 липня 2021 року, в подальшому неодноразово уточнюючи зміст та заявлені вимоги, востаннє 10 травня 2022 року (а.с.67), просив суд встановити факт, що має юридичне значення, а саме факт його постійного проживання на території України в м. Кривому Розі з січня 1989 року та по цей час.

Пред`явлені вимоги мотивовано тим, що у січні 1989 року ОСОБА_1 , будучи громадянином Азербайджану, приїхав до України, м. Кривого Рогу навістити своїх земляків азербайджанців. Місто йому сподобалось, у зв`язку з чим він вирішив залишитись проживати в ньому й надалі. Спочатку ОСОБА_1 мешкав в орендованих квартирах, оскільки власного житла не мав, а потім оселився у родича ОСОБА_4 . Крім того, він влаштувався на роботу вантажником, займався ремонтом електронної техніки та іншими дрібними справами, аби заробити собі на життя. У 2003 році до нього в м. Кривий Ріг Дніпропетровської області, Україна, приїхала його дружина ОСОБА_5 разом з їх дітьми. З 01 вересня 2004 року діти вступили на навчання до Криворізької загальноосвітньої школи №7. У подальшому їх сім`я розпалась, дружина разом з дітьми повернулась до Азербайджану, а він залишився й надалі проживати в Україні, у м. Кривому Розі Дніпропетровської області. Крім того, деякий час він перебував у фактичних шлюбних стосунках із ОСОБА_6 , з якою мають спільну доньку ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Станом на момент його звернення до суду він мешкає в орендованому житловому приміщенні за адресою: АДРЕСА_1 , власником якого є ОСОБА_7 . Заявник зауважив, що він неодноразово звертався до сектору громадянства імміграції реєстрації фізичних осіб з приводу отримання посвідки на проживання або надання громадянства України, отримання паспорта громадянина України. Однак його звернення були безрезультатними з огляду на відсутність рішення суду про встановлення факту його постійного проживання на території України. За відсутності у нього паспорта громадянина України він не може знайти собі постійну офіційну роботу, належним чином та безкоштовно проводити волонтерську місію, адже протягом останніх 10 років він є волонтером танкового батальйону НОМЕР_1 окремої Маріупольської мотопіхотної бригади. ОСОБА_1 зазначив, що встановлення факту його постійного проживання на території України в м. Кривому Розі з січня 1989 року необхідне йому для набуття громадянства України. Він визнає закони України, дотримується Конституції України, володіє державною мовою - українською та розуміє її.

Ухвалою суду від 23 липня 2021 року (головуючий суддя Євтушенко О.І.) заяву прийнято до розгляду з відкриттям окремого провадження.
За результатами повторного автоматизованого розподілу на підставі розпорядження керівника апарату суду №28 від 28 квітня 2022 року та протоколу матеріали цивільної справи передано в провадження судді Ткаченку А.В. для подальшого розгляду.
Ухвалою суду від 03 травня 2022 року цивільну справу №214/5653/21 за заявою ОСОБА_1 про встановлення факту постійного проживання на території України прийнято до провадження суддею Ткаченком А.В.; заяву ОСОБА_1 залишено без руху у зв`язку з невідповідністю вимогам ст.ст.175, 177, 318 ЦПК України із наданням заявникові строку для усунення виявлених недоліків (а.с.64-65).
Ухвалою суду від 23 травня 2022 року уточнену заяву ОСОБА_1 прийнято до розгляду; задоволено клопотання заявника про допит свідків (а.с.70-71).

Присутні в судовому засіданні заявник ОСОБА_1 та його представник адвокат Бібік П.П., кожен окремо, заявлені вимоги підтримали, наполягали на їх задоволенні. Крім того, просили врахувати, що ОСОБА_1 має зареєстроване місце проживання за адресою: АДРЕСА_2 .
Представник заінтересованих осіб ОСОБА_3 заперечувала проти задоволення заявлених вимог, про що подала письмові заперечення (а.с.58-59, 84-88). Представник акцентувала увагу, що питання встановлення, оформлення та перевірки належності до громадянства України, прийняття до громадянства України, оформлення його набуття та припинення, скасувань рішень про оформлення набуття громадянства України, а також процедура подання цих документів, провадження за ними регламентовано Законом України «Про громадянства України», Указом Президента України «Питання організації виконання Закону України «Про громадянство України» №215/2001 від 27 березня 2001 року, яким затверджено Порядок провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень. Так, представник зазначила, що ОСОБА_1 не надано жодних доказів, які б підтверджували факт його постійного безперервного перебування проживання на території України, у тому числі станом на 24 серпня 1991 року (зокрема, але не виключно: трудову книжку, військовий квиток, атестати або дипломи про навчання, копію прибудинкової книжки зі штампом реєстрації його місця перебування / проживання на території України, копію паспорта громадянина колишнього СРСР 1974 року з внесенням запису органами внутрішніх справ України «громадянин України»). Крім того зазначила, що 08 вересня 2022 року Саксаганським відділом у місті Кривому Розі Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області було прийнято рішення про примусове повернення ОСОБА_1 до країни його походження Азербайджану; він дав зобов`язання покинути Україну до 05 жовтня 2022 року. Постановою від 08 вересня 2022 року ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.203 КУпАП за фактом умисного ухилення від виїзду з території України після закінчення терміну перебування, із накладенням стягнення у виді штрафу в сумі 1700 грн., який ним добровільно сплачено, на підтвердження чому надано відповідну квитанцію.
У подальшому представник заінтересованих осіб правом на участь в судовому засіданні не скористалась, подавши заяву про розгляд справи за її відсутності. Попередньо висловлену по справі позицію підтримала та у задоволенні заявлених ОСОБА_1 вимог просила відмовити.
Допитані попереднім складом суду як свідки ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , кожен окремо, підтвердили, що з ОСОБА_1 знайомі вже тривалий час, приблизно з кінця 1980-х, спілкуються з ним, стосунки нормальні. Крім того, свідок ОСОБА_8 зазначив, що ОСОБА_1 огли наприкінці 1989 року проживав по АДРЕСА_3 , а свідок ОСОБА_9 стверджував, що заявник мав у м. Кривому Розі зареєстроване місце проживання.
З урахуванням позиції заявника, його представника, та враховуючи, що після повторного автоматизованого розподілу справи розгляд справи продовжено, суд вважає за можливе врахувати покази вказаних свідків при ухваленні рішення. Доцільності в їх повторному допиті в судовому засіданні сторона заявника не вбачала.
Допитаний судом як свідок ОСОБА_10 огли суду показав, що з ОСОБА_1 він знайомий з 1989 року, на території м. Кривого Рогу Дніпропетровської області зареєстрованим не значився. При цьому зі слів ОСОБА_1 йому відомо, що він значився зареєстрований в Херсонській області. З 1989 року вони раз на 1-2 місяці зустрічались. У 2017 році, коли він проходив військову службу, ОСОБА_1 раз на 3 місяці привозив їм до ВЧ НОМЕР_2 продукти харчування.
Будучи допитаним як свідок ОСОБА_11 суду показав, що з ОСОБА_1 знайомий з 1989 року, він проживав в м. Кривому Розі. Часто бачив його на оптовому ринку та на ринку «Соцмісто» у м. Кривому Розі.
Доцільності у допиті інших заявлених свідків сторона заявника не вбачала, а тому від їх допиту судом відмовилась.

Дослідивши письмові докази по справі, вислухавши покази свідків, надавши їм оцінку в сукупності на достовірність, належність, допустимість та достатність, враховуючи позицію учасників справи, суд дійшов висновку про необхідність відмови у задоволенні заявлених ОСОБА_1 вимог з огляду на їх недоведеність, виходячи з такого.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 народився ІНФОРМАЦІЯ_2 в Азербайджані та є громадянином Азербайджанськї Республіки. Вказані обставини встановлено з інформації у паспорті заявника за № НОМЕР_3 (в перекладі на українську мову), виданому Міністерством внутрішніх справ 04 вересня 2019 року (а.с.4). Відомості про добровільну відмову ОСОБА_1 від громадянства Азербайджану, а також його позбавлення громадянства цієї країни, матеріали справи не містять.
ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_1 отримав реєстраційний номер облікової картки платника податків з Державного реєстру фізичних осіб платників податків на території України НОМЕР_4 , що підтверджується відповідною карткою, виданою ГУ ДПС у Дніпропетровській області (а.с.5).
Як слідує з відповідей Відділів реєстрації місця проживання громадян виконавчих комітетів Покровської, Центрально-Міської, Довгинцівської, Саксаганської районної у місті рад, наданих у відповідь на запити суду (а.с.31-36, 39) відомості про реєстрацію або зняття з реєстрації місця проживання ОСОБА_1 в реєстрі територіальної громади м. Кривого Рогу Дніпропетровської області відсутні.
Звертаючись до суду із позовом, ОСОБА_1 просив суд встановити факт його постійного проживання на території України з 1989 року, оскільки встановлення у судовому порядку цього факт має юридичне значення для нього в частині реалізації права на набуття громадянства України та отримання паспорту громадянина України.
Згідно з ч.1, п.5 ч.2 ст.293 ЦПК України, п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» суд встановлює факти, що мають юридичне значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності прав.
Відповідно до ч.2 ст.315 ЦПК України, у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Наведений у ч.1 ст.315 ЦПК України перелік фактів, які мають юридичне значення та встановлюються судом, не є вичерпним. Аналогічного висновку з цього приводу дійшов Верховний Суд у справі №363/214/17-ц, постанова від 22 серпня 2018 року.
Так, листом Верховного суду України від 01 січня 2012 року «Про судову практику розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення», роз`яснено, що у порядку ЦПК України суди встановлюють факти, що породжують право особи на набуття громадянства України, зокрема постійного проживання на території України. Для встановлення факту належності до громадянства України відповідно до положень ЦПК України та залежно від підстав цього встановлення предметом розгляду в суді можуть бути зокрема, заяви про встановлення таких фактів: постійного проживання на території України станом на 24 серпня 1991 року. Отже, реалізація права на набуття громадянства України залежить від встановлення судом факту постійного проживання на території України станом на 24 серпня 1991 року, який має юридичне значення, оскільки належність та набуття громадянства України встановлюються на підставі Закону України «Про громадянство України» і можуть пов`язуватися із фактом постійного проживання на території України в певний час.
Отже, встановлення факту постійного проживання на території України на момент проголошення незалежності України або набрання чинності Законом України «Про громадянство України» є підставою для набуття громадянства України.
Статтею 4 Конституції України встановлено, що в Україні існує єдине громадянство. Підстави набуття і припинення громадянства України визначаються законом.
Питання встановлення, оформлення та перевірки належності до громадянства України, прийняття до громадянства України, оформлення набуття громадянства України, припинення громадянства України, скасування рішень про оформлення набуття громадянства України, а також процедури подання цих документів та провадження за ними врегульовано Конституцією України, законами України, указами Президента України, міжнародними договорами України. Основними нормативно-правовими актами з питань громадянства України є Закон України «Про громадянство України» та Указ Президента України від 27 березня 2001 року № 215 «Питання організації виконання Закону України «Про громадянство України», яким затверджено Порядок провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень.
Саме Законом України «Про громадянство України» передбачені питання належності до громадянства України (ст.3 Закону), а також набуття громадянства України як один з видів належності (ст.ст.6-15 Закону). Підстави набуття особою громадянства України визначаються індивідуально, залежно від її місця народження, походження, проживання, родинних зав`язків тощо.
Відповідно до ст.1 Закону України «Про громадянство України», громадянство України - правовий зв`язок між фізичною особою і Україною, що знаходить свій вияв у їх взаємних правах та обов`язках. Громадянин України - особа, яка набула громадянство України в порядку, передбаченому законами України та міжнародними договорами України. Реєстрація громадянства України - внесення запису про набуття особою громадянства України, спеціально уповноваженим на те органом у відповідні облікові документи. Виконання функцій спеціально уповноваженого центрального органу виконавчої влади з питань громадянства Указом Президента України покладено на Державну міграційну службу України та її територіальні органи.
Відповідно до п.1, 2 ч.1 ст.3 Закону України «Про громадянство України», громадянами України є: усі громадяни колишнього СРСР, які на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) постійно проживали на території України; особи незалежно від раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, мовних чи інших ознак, які на момент набрання чинності Закону України «Про громадянство України» (13 листопада 1991 року) проживали в Україні і не були громадянами інших держав.
Стаття 1 Закону України «Про громадянство України» дає чітке визначення поняттям «безперервне проживання на території України» та «проживання на території України на законних підставах», а саме: безперервне проживання на території України проживання в Україні особи, якщо її разовий виїзд за кордон у приватних справах не перевищував 90 днів, а в сумі за рік 180 днів; проживання на території України на законних підставах проживання в Україні іноземця чи особи без громадянства, які мають у паспорті громадянина колишнього СРСР зразка 1974 року відмітку про постійну чи тимчасову прописку на території України, або зареєстрували на території України свій національний паспорт, або мають посвідку на постійне чи тимчасове проживання на території України, або їм надано статус біженця чи притулок в Україні. Розширене тлумачення цих понять та переліку умов, за яких можливе встановлення факту безперервного проживання та прийняття до громадянства України, Законом не передбачено.
Відповідно до ч.1, ч.7 ст.8 Закону України «Про громадянство України», Порядку провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень, затвердженого Указом Президента України від 27 березня 2001 року №215/2001 (зі змінами та доповненнями), на набуття громадянства України за територіальним походженням має право особа, яка сама чи хоча б один з її батьків, дід чи баба, рідні (повнорідні та неповнорідні) брат чи сестра, син чи дочка, онук чи онука народилися або постійно проживали до 24 серпня 1991 року на території, яка стала територією України відповідно до Закону України «Про правонаступництво України», або яка сама чи хоча б один з її батьків, дід чи баба, рідні (повнорідні та неповнорідні) брат чи сестра народилися або постійно проживали на інших територіях, що входили на момент їх народження або під час їх постійного проживання до складу Української Народної Республіки, Західноукраїнської Народної Республіки, Української Держави, Української Соціалістичної Радянської Республіки, Закарпатської України, Української Радянської Соціалістичної Республіки (УРСР), і є особою без громадянства або іноземцем, який подав зобов`язання припинити іноземне громадянство, та подала заяву про набуття громадянства України. Для набуття громадянства за територіальним походженням не є обов`язковою умова про не перебування особи в іноземному громадянстві. Його може набути й іноземець, який узяв зобов`язання припинити іноземне громадянство. Датою набуття громадянства України у передбачених цією статтею випадках є дата реєстрації набуття особою громадянства України.
З аналізу наведеного слідує, що однією з умов набуття громадянства України за територіальним походженням є факт народження або постійного проживання до 24 серпня 1991 року на території, яка стала територією України відповідно до Закону України «Про правонаступництво України», самого заявника або близького родича.
У п.п.7, 44 Порядку провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень, затвердженого Указом Президента України від 27 березня 2001 року №215, встановлено, що у разі відсутності документів, що підтверджують факт постійного проживання особи до 24 серпня 1991 року на території, яка стала територією України, або проживання в Україні станом на 13 листопада 1991 року, для оформлення набуття громадянства України відповідно до ст.8 Закону України «Про громадянство України» та встановлення належності до громадянства України відповідно до п.1 ч.1 ст.3 Закону України «Про громадянство України» подається відповідне рішення суду.
Відповідно до ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.
Згідно з ч.ч.1, 6 ст.81, ст.89 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
При зверненні до суду із заявою та у судовому засіданні заявник і його представник посилались на те, що ОСОБА_1 безперервно проживає на території м. Кривого Рогу Дніпропетровської області, держави Україна з 1989 року, що є підставою для набуття ним громадянства України. Вказану обставину вони підтверджують показами свідків та актом з місця проживання, засвідченим ТОВ «Житлосервіс-КР» від 23 червня 2021 року. Однак, суд вважає, що вказані докази в сукупності не є достатніми, які б підтверджували заявлений ОСОБА_1 факт.
Наданий заявником акт з місця проживання від 23 червня 2021 року, засвідчений ТОВ «Житлосервіс-КР» (а.с.3) суд вважає неналежним доказом, оскільки він не містить інформації щодо предмета доказування. Так, в акті зазначено, що ОСОБА_1 мешкає без реєстрації за адресою: АДРЕСА_1 . Однак, з якого періоду часу він мешкає за вказаною адресою, в акті не зазначено. Жоден із допитаних судом свідків не підтвердив факт проживання заявника за вказаною адресою.
Доказів, які б свідчили про трудову діяльність ОСОБА_1 на території України з 1989 року, проживання разом з дружиною ОСОБА_12 та їх дітьми, здобуття ним чи його дітьми освіти в українських навчальних закладах, ним суду також не надано.
Посилання заявника на наявність у нього зареєстрованого місця проживання за адресою: АДРЕСА_2 , на підтвердження чому ним надано архівну довідку №1336/01-20 від 22 серпня 2022 року, видану Кочубеївською територіальною громадою, з долученням витягів з погосподарських книг, суд оцінює критично, оскільки вони викликають сумнів в їх належності та допустимості. Так, зі змісту вказаних документів не можливо встановити, коли конкретно ОСОБА_1 був зареєстрований за вказаною адресою та чи значиться зареєстрованим на даний час або коли знятий з обліку. До того ж у довідці зазначено, що ОСОБА_1 проживав фактично за адресою: АДРЕСА_2 , що йде у супереч з поясненнями заявника та показами допитаних свідків, які вказували, що ОСОБА_1 фактично жив у м. Кривому Розі. До того ж копії з погосподарських книг є нечитабельними та жодна з них не містить інформації про адресу, де заявник був зареєстрованим.
Не менш вагомим є той факт, що зазначені докази щодо реєстрації місця проживання видані органами, які наразі перебувають під тимчасовою окупацією з боку рф та не можуть здійснювати своїх повноважень. У ході розгляду справи заявник зазначив, що ці докази він отримав безпосередньо від керівництва Кочубеївської територіальної громади у серпні 2022 року, в той час аргументувати причини неможливості їх отримання та надання суду раніше, у мирний час, з огляду на перебування справи в провадженні суду з липня 2021 року, не зміг.
Сам факт наявності у ОСОБА_1 дитини від ОСОБА_13 доньки ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка народилась в м. Кривому Розі Дніпропетровської області (а.с.8) за своїм логічним та хронологічним змістом не може вважатись доказом його постійного та безперервного проживання на території України з 1989 року.
Факт перебування ОСОБА_1 серед членів Громадської організації «Ветеранс Хаб Одеса» (а.с.6) та наявність подяки від командира танкового батальйону НОМЕР_5 окремої Маріупольської мотопіхотної бригади від 28 грудня 2020 року (а.с.7) суд залишає поза увагою з огляду на відсутність їх істотного значення для доведення факту його постійного проживання на території України.
Крім того, заявником не надано доказів правомірності його перебування на території України як громадянина іншої держави. Так, судом встановлено, що ОСОБА_1 є громадянином Азербайджанської Республіки, яка вийшла зі складу СРСР 30 серпня 1991 року (цей факт є загальновідомим та окремого доказування не потребує). Разом з тим, заявником не надано доказів наявності у нього паспорта громадянина колишнього СРСР зразка 1974 року з відмітками про постійну чи тимчасову прописку на території України або ж реєстрації його національного паспорта на території України, отримання посвідки на постійне чи тимчасове проживання на території України.
Разом з тим, як слідує з рішення Саксаганського відділу у місті Кривому Розі Головного управління ДМС України в Дніпропетровській області від 08 вересня 2022 року, ОСОБА_1 приїхав на територію України 10 вересня 2019 року через КПП «Бориспіль» до своїх знайомих, у АДРЕСА_1 . З 2019 року до ДМС із заявами про оформлення посвідки на тимчасове або постійне проживання, продовження строку перебування на території України, набуття громадянства України не звертався, та перейшов в нелегальне становище. У зв`язку з цим прийнято рішення примусово повернути його до країни походження Азербайджанської Республіки із зобов`язанням ОСОБА_1 покинути територію України в термін до 05 жовтня 2022 року (а.с.115-116). Зі змістом рішення заявник був ознайомлений під підпис 08 вересня 2022 року, зауважень чи заперечень щодо його змісту не висловив.
Постановою Саксаганського відділу у місті Кривому Розі Головного управління ДМС України в Дніпропетровській області від 08 вересня 2022 року №1229 (а.с.1178-118) ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.203 КУпАП за фактом порушення правил перебування іноземців в Україні, та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 1700 грн. Копію постанови заявник отримав 08 вересня 2022 року та добровільно виконав цього ж дня, свідченням чому є відповідна квитанція (а.с.124). Факт добровільного виконання постанови ОСОБА_1 підтвердив в ході розгляду справи, наміру оскаржувати в судовому порядку не мав.
Встановлені судом обставини в їх сукупності приводять суд до переконання про відсутність законних підстав перебування ОСОБА_1 на території України, а відсутність доказів на підтвердження постійного його проживання на території України, у м. Кривому Розі Дніпропетровської області, впродовж життя, зокрема, з 1989 року та станом на 24 серпня 1991 року, приводять суд до переконання про недоведеність заявлених ним вимог, у задоволенні яких слід відмовити.
Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд враховує ч.7 ст.294 ЦПК України, п.18 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» від 31 березня 1995 року №5, відповідно до яких при постановленні рішення в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення, відповідно до особливостей окремого провадження правила про розподіл судових витрат та їх відшкодування у цих справах не застосовуються. У зв`язку з цим понесені заявником витрати по сплаті судового збору відшкодуванню не підлягають.
Керуючись ст.ст.4, 5, 13, 19, 76-81, 89, 95, 90, 133, 141, 258-259, 263-265, 268, 272, 273, 293, 315, 354, 355 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Заяву ОСОБА_1 , заінтересовані особи Саксаганський відділ у місті Кривому Розі Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області, Головне управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області про встановлення факту постійного проживання на території України залишити без задоволення.
Рішення може бути оскаржено протягом 30 днів з дати складання повного рішення шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду. Рішення набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги усіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження, або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відомості про учасників справи:
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , адреса проживання: АДРЕСА_1 .

Саксаганський відділ у місті Кривому Розі Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області, , юридична адреса: м. Кривий Ріг, вул. Володимира Великого, буд.47-к.
Головне управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області, , юридична адреса: м. Дніпро, вул. В. Липинського, буд.7.

Повне рішення складено 13 жовтня 2022 року.

Суддя А.В. Ткаченко