ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/6057/22 Справа № 212/2084/22 Суддя у 1-й інстанції - Суддя у 2-й інстанції - Ткаченко І. Ю.
П О С Т А Н О ВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 жовтня 2022 року Дніпровський Апеляційний суд у складі: головуючого - судді Ткаченко І.Ю.

суддів - Деркач Н.М., Пищиди М.М.,

за участю секретаря Піменової М.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу

за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства Криворізький залізорудний комбінат про відшкодування моральної шкоди у зв`язку з ушкодженням здоров`я внаслідок професійного захворювання

за апеляційними скаргами ОСОБА_1 та Акціонерного товариства Криворізький залізорудний комбінат

на рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 11 липня 2022 року, -

В С Т А Н О В И В:

25 квітня 2022 року ОСОБА_1 , звернувся до суду з позовною заявою до АТ Криворізький залізорудний комбінат про відшкодування моральної шкоди у зв`язку з ушкодженням здоров`я внаслідок професійного захворювання. В обґрунтуванні позовних вимог зазначено, що з червня 1992 року позивач працював на шахті Родіна Акціонерного товариства Криворізький залізорудний комбінат (далі АТ Кривбасзалізрудком) на різних посадах, 21 жовтня 2020 року був звільнений з роботи відповідно до п.2 ч.1 ст.40 КЗпП України у зв`язку з виявленням невідповідності працівника виконуваній роботі внаслідок стану здоров`я. Стаж роботи у цеху в умовах впливу шкідливих факторів складає 26 років 03 місяці. Робота у підземних умовах за час трудових відносин з відповідачем негативно вплинула та стан здоров`я позивача, що призвело до виникнення у нього хронічного професійного захворювання. За час роботи на підприємстві відповідача позивач отримав професійні захворювання: радикулопатія попереково-крижова L4, L5, S1 і шийна С6, С7 з враженим порушенням біомеханіки хребта, стійким больовим і мязово-тонічним синдромами, периферичним нейросудинним синдромом, часто рецидивуючий перебіг з нейродистрофічними проявами у вигляді: двобічного плечолопаткового періартрозу (ПФ другого ступеня), остеоартрозу у поєднанні з періартрозом ліктьових та колінних суглобів (ПФ другого ступеня), хронічне обструктивне захворювання легень першої стадії (пиловий бронхіт першої стадії, емфізема легень першої стадії), група В, легенева недостатність першого-другого ступеня. По факту виникнення хронічного професійного захворювання було проведено розслідування та складено акт за формою П-4. Висновком МСЕК від 22 березня 2022 року позивачу вперше встановлено 65 % втрати професійної працездатності безстроково та ІІІ групу інвалідності, противопоказана важка фізична праця, переохолодження, тривала хода, вимушена поза. Позивач вважає, що підприємство відповідача не створило для нього безпечних, нешкідливих умов праці він отримав професійне захворювання, через яке порушено його нормальні життєві зв`язки, він позбавлений можливості реалізовувати свої звички та бажання. З моменту отримання хронічного професійного захворювання позивач відчуває фізичні страждання та біль. Внаслідок систематичного отримання медичної допомоги, позивач відчуває психологічний дискомфорт, почуття розпачу, тривоги, дратівливості, страху, поганий сон на фоні сильних больових відчуттів та кашлі, що спричиняє задуху. На теперішній час самопочуття не поліпшується, негативні зміни є незворотними, що викликає у позивача переживання, страждання та стрес. У зв`язку із отриманими професійними захворюваннями йому заподіяна моральна шкода, розмір якої позивач оцінює в 422 500 грн., яку просив стягнути з відповідача (а.с.1-7).

Рішенням Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 11 липня 2022 року позовні вимоги ОСОБА_1 до АТ Криворізький залізорудний комбінат про відшкодування моральної шкоди у зв`язку з ушкодженням здоров`я внаслідок професійного захворювання задоволено частково. Стягнуто з АТ Криворізький залізорудний комбінат на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в розмірі 200000 (двісті тисяч) гривень без утримання податку з доходу фізичних осіб. Стягнуто з АТ Криворізький залізорудний комбінат на користь держави судовий збір в розмірі 2000 гривень. В іншій частині позовних вимог відмовлено (а.с. 86-92).

Не погодившись з таким рішенням суду АТ Криворізький залізорудний комбінат звернулось до суду з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду змінити, зменшивши розмір моральної шкоди, стягнутої з відповідача на користь позивача з 200 000 грн. до 137 321 грн. з урахуванням податків та інших обов`язкових платежів (а.с.102-104).

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 , звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та порушення процесуального права, просила рішення суду скасувати в частині відмови у задоволені позовних вимог та ухвалити в цій частині нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі (а.с.123-127).

Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційних скарг та заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга позивача підлягає залишенню без задоволення, а апеляційна скарга відповідача підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджено, що позивач працював на підприємстві відповідача на різних посадах, а саме: з 25.06.1992 року по 31.10.1992 року підземним гірником дільниці внутрішньошахтного транспорту шахти Родіна об`єднання Кривбасруда; з 01.11.1992 року по 08.05.1995 року підземним перекидальником дільниці внутрішньошахтного транспорту шахти Родіна об`єднання Кривбасруда; з 22.01.1997 року по 06.06.2003 року - підземним перекидальником дільниці внутрішньошахтного транспорту шахти Родіна ВАТ Кривбасзалізрудком; з 09.06.2003 року по 31.08.2009 року підземним люковим дільниці внутрішньошахтного транспорту шахти Родіна ВАТ Кривбасзалізрудком; з 01.09.2009 року по 21.10.2020 року підземним підривником дільниці № 16 (вибухові роботи) шахти Родіна ПАТ Кривбасзалізрудком. Звільнений 21 жовтня 2020 року на підставі п. 2 ч. 1 ст. 40 КЗпП України у зв`язку з виявленням невідповідності працівника виконуваній роботі внаслідок стану здоров`я, яке перешкоджає продовженню даної роботи, що підтверджується копією трудової книжки (а.с.10-12).

Згідно медичного висновку лікарсько-експертної комісії Українського науково-дослідного інституту промислової медицини від 11 січня 2022 року № 51, позивачу були встановлені професійні захворювання: радикулопатія попереково-крижова L4, L5, S1 і шийна С6, С7 з враженим порушенням біомеханіки хребта, стійким больовим і мязово-тонічним синдромами, периферичним нейросудинним синдромом, часто рецидивуючий перебіг з нейродистрофічними проявами у вигляді: двобічного плечолопаткового періартрозу (ПФ другого ступеня), остеоартрозу у поєднанні з періартрозом ліктьових та колінних суглобів (ПФ другого ступеня). Хронічне обструктивне захворювання легень першої стадії (пиловий бронхіт першої стадії, емфізема легень першої стадії), група В. Легенева недостатність першого-другого ступеня (а.с.19-20).

Актом розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання за формою П-4 від 03 лютого 2022 року, проведеного на АТ Кривбасзалізрудком, встановлено обставини виникнення хронічного професійного захворювання позивача: працюючи підземним підривником на шахті Родіна АТ Кривбасзалізрудком у період з 01.09.2009 року по 21.10.2020 року ОСОБА_1 виконував в підземних умовах складні підривні роботи в підземних виробках; заряджав шпури, свердловини, камери та iншi виробки, які проводяться для підривних робіт, в т.ч. механiзовано; готував та використовував для підривних робіт забійку; проводив заряджання шрупів і свердловин пневмозарядниками рiзних типів; готував та використовував для підривних робіт забійку; перевіряв справність, готував до заряджання, заряджав та розряджав підривну апаратуру; отримував вибухові речовини та засоби підривання на підземному складi вибухових матеріалів та доставляв їх на дільниці шахти. В підземних умовах шахти не завжди була можливість використовувати засоби малої механiзацii для переміщення вантажів з причин технологічного обмеження робочого простору, перешкоджаючого їх застосуванню, внаслідок чого умови праці характеризувалися фізичним перенавантаженням. Внаслідок недосконалості технології підземного видобутку руди, мавши місце порушень систем вентиляції, пилоподавлення та режимiв експлуатації гірничошахтного устаткування, підпадав під вплив параметрів, аерозолів фіброгенної дії, що перевищували нормативні. Згiдно медичного висновку лікарсько-експертної комісії Українського науково-дослідного інституту промислової медицини від 11.01.2022 року № 51 підставою для встановлення професійного характеру захворювання також послужив профмаршрут: з 01.11.1992 року по 08.05.1995 року, з 22.01.1997 року по 09.06.2003 року - підземний перекидальник шахти Родіна ВО Кривбасруда, ДП та ВАТ Кривбасзалізрудком; з 10.06.2003 року по 31.08.2009 року - підземний люковий шахти Родіна ВАТ Кривбасзалізрудком (а.с.13-15).

Пунктом 18 Акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання за формою П-4 від 03 лютого 2022 року причиною виникнення хронічного професійного захворювання є важкість праці: маса вантажу, що постійно підіймається та переміщується вручну, перевищувала на 10 кг і складала 40 кг при допустимій до 30 кг; періодичне перебування у незручній робочій позі 52,4 % при допустимому до 25 %, згідно з вимогами Державних санітарних норм та правил Гігієнічна класифікація праці за показниками шкідливості та небезпечності факторів виробничого середовища, важкості та напруженості трудового процесу, затверджених наказом МОЗ України № 248 від 08.04.2014 року. Пил переважно фіброгенної дії: концентрація пилу переважно фіброгенної дії з вмістом вiльного діоксиду кремнію від 10 до 70 % в повітрі робочої зони перевищувала гранично-допустиму в 1,5 разів і складала 3,0 мг/м3 при ГДК 2,0 мг/м3 згiдно вимог Гігієнічних регламентів хімічних речовин у повітрі робочої зони, затверджених наказом Міністерства охорони здоров`я від 14.07.2020 року № 1596.

Згідно довідки МСЕК від 22 березня 2022 року позивачу первинно встановлено 65 % втрати працездатності за захворюванням: радикулопатія 50 %, ХОЗЛ 15 % безстроково з 14 березня 2022 року та ІІІ групу інвалідності (а.с.17).

У зв`язку з отриманими професійними захворюваннями та трудовим каліцтвом позивач неодноразово звертався до закладу медичного лікування, що підтверджується наявними в матеріалах справи виписками із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого (а.с.27-31).

Суд, частково задовольняючи позов, виходив з доведеності позовних вимог ОСОБА_1 та вірно встановив, що між сторонами склалися трудові правовідносини, оскільки професійне захворювання отримано позивачем під час виконання ним трудових обов`язків і пов`язане з виробництвом, і наявності у зв`язку з цим підстав, передбачених ст. ст. 153, 237-1 КЗпП України, для відшкодування моральної шкоди.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо наявності правових підстав для стягнення з відповідача на користь позивача моральної шкоди, однак не погоджується з розміром відшкодування моральної шкоди, з наступних підстав.

Згідно ст. 4 Закону України «Про охорону праці», державна політика в галузі охорони праці базується, зокрема на принципах пріоритету життя і здоров`я працівників, повної відповідальності роботодавця за створення належних, безпечних і здорових умов праці; соціального захисту працівників, повного відшкодування шкоди особам, які потерпіли від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань.

Відповідно до ч. 2 ст. 153 КЗпП України, забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.

Частиною першої ст. 237-1 КЗпП України передбачено відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі порушення його законних прав, що призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

У пункті 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз`яснено, що відповідно до статті 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідно до п. 17 Акту розслідування хронічного професійного захворювання від 03.02.2022 року, професійне захворювання (отруєння) позивача виникло через працю на підприємстві відповідача, де він виконував роботу в умовах важкої фізичної праці.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що професійне захворювання позивача, яке завдає йому фізичного болю та душевних страждань, виникло також з вини ПАТ «Криворізький залізорудний комбінат»,правонаступником якого є АТ «Криворізький залізорудний комбінат», яким було допущено перевищення гранично допустимого рівня небезпечних та шкідливих факторів.

Колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги відповідача АТ «Криворізький залізорудний комбінат», щодо недоведення позивачем позовних вимог, оскільки, факт заподіяння моральної шкоди позивачу у зв`язку з отриманим ним професійним захворюванням встановлений в судовому засіданні. Так, позивач час від часу змушений проходити стаціонарний курс лікування та періодичні обстеження, переносить щоденний фізичний біль та моральні страждання, позбавлений нормальних життєвих зв`язків, у зв`язку з тим, що професійне захворювання обмежує його життєву активність і вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя

Доводи апеляційної скарги про те, що судом першої інстанції надано перевагу лише аргументам та доводам, які викладені в заяві позивача, колегією суддів відхиляються, оскільки, як вбачається з матеріалів справи, суд першої інстанції повно і всебічно з`ясував обставини справи, взяв до уваги пояснення та відзив відповідача на позовну заяву разом з письмовими додатками.

Крім того, згідно рішення Конституційного Суду України від 27.01.2004 року, моральна шкода потерпілого від нещасного випадку на виробництві чи професійного захворювання полягає, зокрема, у фізичному болю, фізичних та душевних стражданнях, яких він зазнає у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності спричиняють йому моральні та фізичні страждання.

Не заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги відповідача про те, судом першої інстанції не було враховано положення Закону України від 16 січня 2020 року № 466-ІХ «Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо вдосконалення адміністрування податків, усунення технічних та логічних неузгодженостей у податковому законодавстві», яким внесено зміни до п.п.164.2.14 а) статті 164 Податкового кодексу України щодо оподаткування податком на доходи фізичних осіб сум відшкодування моральної шкоди, норма набрала чинності з 23.05.2020 року, з огляду на наступне.

Чинним податковим законодавством передбачено, що суми відшкодування немайнової (моральної) шкоди, стягнуті на підставі судового рішення, включаються до оподаткованого доходу платника податку, відповідно підлягають оподаткування, крім сум, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування збитків, завданих платнику внаслідок заподіяння йому шкоди життю та здоров`ю.

Як вбачається з матеріалів справи, в даному випадку мова йде про суми відшкодування збитків, завданих платнику податків внаслідок заподіяння йому шкоди життю та здоров`ю, отже вищевказані зміни не поширюються на оподаткування сум, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування збитків, завданих платнику внаслідок заподіяння йому шкоди життю та здоров`ю.

Разом з тим, колегія суддів вважає, що розмір моральної шкоди визначений без повного урахування роз`яснень п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31 березня 1995 р. (з подальшими змінами) «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», відповідно до якого розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин.

Колегія суддів, беручи до уваги характер отриманої травми, ступінь вини позивача у настанні нещасного випадку, що потягло втрату працездатності, розмір втрати професійної працездатності, стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, вважає за необхідне, відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 376 ЦПК України, змінити рішення суду в частині визначеного судом розміру моральної шкоди і зменшити її з 200 000 грн. до 130 000 грн.

Посилання представника позивача, як приклад, на судові рішення у цивільних справах, які виникли з подібних правовідносин, а саме на Постанову Великої Палати Верховного Суду від 05.12.2018 року у справі № 210/5258/16-ц, якою стягнуто більші суми компенсації моральної шкоди, колегією суддів не приймаються, з огляду на наступні обставини.

Так, Європейський суд з прав людини в своїх рішеннях («Шевченко проти України», «Харук та інші проти України», «Скордіно проти Італії») і в Практичній інструкції по зверненню в ЄСПЛ від 28 березня 2007 року, затвердженій Головою ЄСПЛ на підставі ст. 32 Регламенту ЄСПЛ, посилається на те, що в справах про присудження морального відшкодування, суд має визначити розмір моральної шкоди з огляду на розміри присудження компенсації у подібних справах та об`єктивної оцінки психотравматичної ситуації.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

05 грудня 2018 року Велика Палата Верховного у справі № 210/5258/16-ц (провадження № 14-463цс18) прийняла постанову, у якій зробила правовий висновок про те, що у справах щодо відшкодування моральної шкоди, завданої у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, суди, встановивши факт завдання моральної шкоди, повинні особливо ретельно підійти до того, аби присуджена ними сума відшкодування була домірною цій шкоді. Сума відшкодування моральної шкоди має бути аргументованою судом з урахуванням, зокрема, визначених у частині третій статті 23 ЦК України критеріїв і тоді, коли таке відшкодування присуджується у сумі суттєво меншій, аніж та, яку просив позивач.

При цьому, суд констатував у цій справі, що характер отриманої позивачем травми, що спричинила повну втрату ним професійної працездатності, звільнення з роботи через виявлену невідповідність працівника займаній посаді або виконуваній роботі за станом здоров`я, визнання позивача особою з інвалідністю І групи безстроково, неможливість відновлення попереднього фізичного стану, тяжкість і незворотність змін у буденному житті, необхідність щорічної реабілітації, надають йому право на відшкодування моральної шкоди у розмірі 275 000,00 грн.

Отже, з урахуванням того, що позивачу встановлено втрату професійної працездатності у розмірі 65%, що безумовно тягне за собою незворотність змін у буденному житті позивача. Самопочуття позивача не поліпшується, негативні зміни в її житті є незворотними, що завдає позивачу душевного болю та страждань, колегія суддів дійшла висновку, що визначений судом першої інстанції розмір відшкодування моральної шкоди слід зменшити з 200 000 грн. до 130 000 грн., що відповідає судовій практиці Великої Палати Верховного Суду при розгляді справи з аналогічними правовідносинами, є розумним, виваженим і справедливим у його ситуації.

Інші доводи, викладені в апеляційній скарзі відповідача зводяться до переоцінки доказів та незгодою з висновками суду по їх оцінці. Проте відповідно до вимог ст. 89 ЦПК України оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів учасниками справи діючим законодавством не передбачена. Судом першої інстанції повно та всебічно досліджені обставини справи, перевірені письмові докази та надано їм належну оцінку.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог.

Так, відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Виходячи з цих обставин, колегія суддів, вважає за необхідне змінити рішення суду в частині визначеного судом розміру моральної шкоди, стягнутої з Акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» зменшивши його з 2000 гривень до 1300 гривень.

В іншій частині рішення суду відповідає нормам матеріального та процесуального права.

Керуючись ст. 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» - задовольнити частково.

Рішення Жовтневого районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 11 липня 2022 року в частині розміру моральної шкоди, стягнутої з відповідача Акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» на користь ОСОБА_1 змінити, зменшивши цей розмір з 200 000 гривень до 130 000 гривень.

Рішення Жовтневого районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 11 липня 2022 року в частині розміру судового збору, стягнутого з відповідача Акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» на користь держави змінити, зменшивши цей розмір з 2000 гривень до 1300 гривень.

В іншій частині рішення суду - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів в передбаченому законом порядку.

Судді: