Справа № 353/230/22
Провадження № 22-ц/4808/922/22
Головуючий у 1 інстанції ЛУЩАК Н. І.
Суддя-доповідач Пнівчук
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 жовтня 2022 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючої Пнівчук О.В.

суддів: Бойчука І.В., Томин О.О.

з участю секретаря Працун В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Тлумацького районного суду від 10 травня 2022 року, у складі судді Лущак Н.І., у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, служба у справах дітей Олешанської сільської ради Івано-Франківського району Івано-Франківської області, про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів,

в с т а н о в и в:

У квітні 2022 року ОСОБА_2 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_1 , в якому просила позбавити ОСОБА_1 батьківських прав відносно малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання сина в твердому грошовому розмірі по 2500 грн на місяць до досягнення дитиною повноліття.

Свої вимоги обґрунтовувала тим, що 21.09.2012 року між нею та відповідачем ОСОБА_1 було укладено шлюб, у якому в них народився син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішенням Тлумацького районного суду від 04.12.2019 року шлюб між ними розірвано, сина ОСОБА_4 залишено на проживання з нею.

15.08.2020 року між нею та ОСОБА_5 укладено шлюб, після укладення якого їй присвоєно прізвище « ОСОБА_6 ». У шлюбі з ОСОБА_5 у них народився син ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . На даний час діти проживають з нею та її чоловіком ОСОБА_5 та знаходяться на їхньому утриманні та вихованні.

Відповідач ОСОБА_1 після розірвання шлюбу не бере участі у вихованні сина ОСОБА_3 , не піклується про його фізичний та духовний розвиток, матеріально не допомагає, не цікавиться станом його здоров`я та не привітав сина з днем народження, натомість цими питаннями займається її чоловік ОСОБА_5 .

21.02.2022 року ОСОБА_1 написав заяву, в якій не заперечив проти позбавлення його батьківських прав відносно сина ОСОБА_4 .

Рішенням Тлумацького районного суду від 10 травня 2022 року позов ОСОБА_2 задоволено.

Позбавлено ОСОБА_1 батьківських прав відносно малолітнього сина ОСОБА_3 , який проживає разом з матір`ю ОСОБА_2 .

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання сина ОСОБА_3 в твердій грошовій сумі в розмірі по 2500 грн на дитину щомісячно. Стягнення розпочато з 11 квітня 2022 року та постановлено проводити до досягнення дитиною повноліття.

Вирішено питання судових витрат.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу. Вважає рішення суду незаконним та необґрунтованим.

Зазначає, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, який необхідно розглядати як виключний і надзвичайний спосіб впливу на недобросовісних батьків. Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тобі, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків.

Суд першої інстанції прийшов до помилкового висновку про позбавлення апелянта батьківських прав відносно сина ОСОБА_4 , оскільки сама по собі нотаріальна заява, яка фактично була підставою видачі висновку органу опіки і піклування щодо доцільності позбавлення відповідача батьківських прав, без дослідження інших беззаперечних достатніх доказів на підтвердження його винної поведінки та свідомого нехтування своїми батьківськими обов`язками стосовно сина ОСОБА_4 , не є тим єдиним фактором (підставою) для позбавлення його батьківських прав. Позивачкою не надано жодного доказу вчинення відповідачем будь-яких неправомірних дій.

Апелянт зазначає, що жодної заяви про визнання позову до суду не подавав, йому не було відомо про існування спору. Крім того, ухвалюючи рішення в підготовчому засіданні, суд зобов`язаний був перевірити чи і надалі підтримується відповідачем його нотаріально посвідчена заява від 21.02.2022 року про не заперечення щодо позбавлення його батьківських прав відносно сина ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 . Крім того, нотаріально посвідченою заявою від 23.06.2022 року заяву від 21.02.2022 року ним відкликано.

Ухвалюючи рішення про стягнення з відповідача на користь позивачки аліменти у твердій грошовій сумі у розмірі 2500 грн суд не взяв до уваги істотні обставини, а саме середній місячний дохід відповідача за останні три місяці який становить 5232,50 грн, на його утриманні також перебуває син ОСОБА_8 ІНФОРМАЦІЯ_3 , який перебуває на диспансерному обліку з діагнозом гідроцефальний синдром з відставанням у фізичному розвитку, у зв`язку з чим потребує постійного реабілітаційного лікування, також на утриманні перебуває і дружина ОСОБА_9 , яка здійснює догляд за сином ОСОБА_8 . У власності відповідача немає нерухомого майна та транспортних засобів.

Стягнення з відповідача 2500 грн аліментів поставить апелянта та його сім`ю у скрутне матеріальне становище, внаслідок чого порушиться баланс між утриманцями. Зазначає, що усвідомлюючи свій обов`язок, має змогу оплачувати аліменти на утримання сина ОСОБА_4 у розмірі 1500 грн щомісячно.

Просить рішення суду в частині позбавлення батьківських прав щодо сина ОСОБА_4 скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в позові, в частині стягнення аліментів змінити на 1500 грн щомісячно.

ОСОБА_2 подала відзив на апеляційну скаргу. Зазначає, що 21.02.2022 року ОСОБА_1 написав заяву якою ствердив, що не заперечує проти позбавлення його батьківських прав відносно їх малолітнього сина ОСОБА_3 , яка нотаріально посвідчена приватним нотаріусом Івано-Франківського районного нотаріального округу. Цією ж заявою ОСОБА_1 просив цивільну справу розглянути у його відсутності.

Судом першої інстанції за наявності заяви ОСОБА_1 та письмового висновку виконавчого комітету Олешанської сільської ради Івано-Франківського району Івано-Франківської області ухвалено рішення за результатами підготовчого провадження згідно ст. 200 ЦПК України.

Вважає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, з повним з`ясуванням обставин справи. Просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду без змін.

У судовому засіданні представник апелянта ОСОБА_1 ОСОБА_10 підтримав доводи апеляційної скарги з наведених у ній мотивів.

Позивачка ОСОБА_2 , її представник ОСОБА_11 , представник органу опіки та піклування Олешанської сільської ради Николин З.Д. заперечили доводи апеляційної скарги, вважають рішення суду законним та обґрунтованим.

Вислухавши суддю-доповідача, пояснення сторін, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, суд приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні.

Судове рішення ухвалене судом першої інстанції вищезазначеним вимогам частково не відповідає.

Задовольняючи позов в частині позову про позбавлення ОСОБА_1 батьківських прав, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_1 (відповідач) умисно ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків по вихованню свого малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , нездатний забезпечити йому нормальні умови проживання, розвитку та виховання, а тому позбавлення його батьківських прав буде відповідати інтересам дитини.

З таким висновком суду колегія суддів не погоджується, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що ОСОБА_12 з 21.09.2012 року перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_1 , що підтверджується копією свідоцтва про шлюб. ІНФОРМАЦІЯ_4 у них народився син ОСОБА_3 , що підтверджується копією свідоцтва про народження.

Рішенням Тлумацького районного суду Івано-Франківської області від 04.12.2019 року шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 розірвано. Місцем проживання малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визначено місце проживання його матері ОСОБА_2 . 15.08.2020 року ОСОБА_2 уклала шлюб з ОСОБА_5 .

Встановлено, що Олешанською сільською радою, як органом опіки та піклування 22.02.2022 року на засіданні комісії з питань захисту прав дитини, розглянуто питання щодо доцільності позбавлення батьківських прав ОСОБА_1 .

Згідно висновку комісії, затвердженого рішенням виконавчого комітету Олешанської сільської ради Івано-Франківського району № 12 від 24.03.2022 року, враховуючи те, що батько ОСОБА_1 свідомо самоусунувся від виховання та утримання свого сина та ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків щодо виховання неповнолітньої дитини, орган опіки та піклування Олешанської сільської ради Івано-Франківського району вважає доцільним позбавити батьківських прав ОСОБА_1 відносно малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Згідно з частиною третьою статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Відповідно до частини першої статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (частина перша статті 12 Закону України «Про охорону дитинства»).

Згідно з частиною сьомою статті 7 Сімейного кодексу України (далі - СК України) дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованою Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII (далі - Конвенція про права дитини), іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Відповідно до пунктів 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

Статтею 9 Конвенції про права дитини визначено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають окремо і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Згідно з частинами першою-четвертою статті 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, поважати дитину.

Відповідно до частини першої статті 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності.

Мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини (частина перша статті 164 СК України).

Згідно зі статтею 166 СК України позбавлення батьківських прав є винятковою мірою, яка тягне за собою надзвичайні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини.

Позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування необхідно вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених статтею 164 СК України.

Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.

Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо і лише при наявності вини у діях батьків.

Відповідно до частини першої статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права.

ЄСПЛ у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року (заява № 31111/04) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також міг свідчити про його інтерес до дитини.

Відповідно до частини шостої статті 19 СК України суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.

Позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу і повинен застосовуватись у випадках свідомого та умисного ухилення відповідача від виконання своїх батьківських обов`язків.

У рішенні по справі «Мамчур проти України» від 16 липня 2015 року (заява № 10383/09) ЄСПЛ зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте основні інтереси дитини є надзвичайно важливими.

Розірвання сімейних зв`язків означає позбавлення дитини її коріння, позбавлення батька спорідненості з дитиною, а це буде вважатись виправданим лише за виняткових обставин (рішення ЄСПЛ від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України»).

Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доведення обставин свідомого, умисного ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків, які можуть бути підставою позбавлення останнього батьківських прав, покладено на позивача.

Вирішуючи спір, дослідивши та давши оцінку наданим сторонами доказам, колегія суддів дійшла висновку про те, що підстав, передбачених пунктом 2 частиною першою статті 164 СК України для позбавлення відповідача батьківських прав, немає. ОСОБА_2 не надала належних та допустимих доказів, які б підтверджували, що відповідач умисно та злісно ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків. Батько проти позбавлення батьківських прав заперечує та бажає брати участь у вихованні сина, а позбавлення батьківських прав необхідно розглядати як крайній захід, необхідність та пропорційність застосування якого за обставин цієї справи не доведено.

Суд не погоджується з висновком органу опіки та піклування про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав, оскільки він є недостатньо обґрунтованим та має рекомендаційний характер.

Таким чином, суд першої інстанції неповно з`ясував обставини, що мають значення для справи, ухвалив рішення з порушенням вимог норм матеріального права та необґрунтовано задовольнив позов ОСОБА_2 .

Відповідно до положень ст. 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу ОСОБА_1 слід задовольнити, рішення суду першої інстанції в частині задоволення позову ОСОБА_13 про позбавлення ОСОБА_1 батьківських прав скасувати та постановити нове рішення яким відмовити у задоволенні позову в цій частині.

Що стосується рішення суду в частині стягнення з відповідача аліментів на утримання малолітнього сина ОСОБА_3 , то колегія суддів погоджується з висновком суду в цій частині вимог.

Судом встановлено, що відповідач ОСОБА_1 після розірвання шлюбу з позивачкою, з якою залишився проживати їх син ОСОБА_14 , 2014 року народження у добровільному порядку не надавав матеріальної допомоги на утримання сина, тобто син перебував на повному матеріальному забезпеченні позивачки.

Надаючи нотаріально засвідчену заяву від 21.02.2022 року, ОСОБА_1 не заперечив проти позбавлення його батьківських прав, чим фактично визнав те, що він належним чином не виконує свої батьківські обов`язки щодо утримання та виховання сина ОСОБА_4 .

Відповідно до положень ч.2 ст. 182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Судом встановлено, що позивачка на даний час перебуває у відпустці по догляду за дитиною - сином ОСОБА_15 ІНФОРМАЦІЯ_2 (народженого у шлюбі з ОСОБА_5 ) до досягнення сином трирічного віку.

Відповідно до положень ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2022 рік» прожитковий мінімум для дітей віком від 6 до 18 років з 1 січня 2022 року становить 2618 грн, з 1 липня - 2744 грн, з 1 грудня 2833 грн.

Апелянт ОСОБА_1 , заперечуючи спроможність ним сплати аліментів на утримання сина у твердій грошовій сумі в розмірі 2500 грн щомісячно, не подав суду належних доказів щодо отримуваного ним доходу, зокрема довідки з податкового органу, а відтак колегія суддів не вбачає підстав для зміни рішення суду в частині визначення розміру аліментів на утримання неповнолітнього сина та вважає, що відповідач спроможний сплачувати аліменти на утримання сина ОСОБА_4 у розмірі 2500 грн щомісячно.

Крім того, згідно ст. 192 СК України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду в частині стягнення з відповідача аліментів на утримання малолітнього сина ОСОБА_3 слід залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 374, 376, 381-384, 389, 390 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Тлумацького районного суду від 10 травня 2022 року, в частині задоволення позову ОСОБА_2 про позбавлення ОСОБА_1 батьківських прав відносно малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , скасувати та постановити нове рішення.

У задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, служба у справах дітей Олешанської сільської ради Івано-Франківського району Івано-Франківської області про позбавлення ОСОБА_1 , батьківських прав відносно малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , відмовити.

Рішення суду в частині стягнення аліментів залишити без зміни.

Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 13 жовтня 2022 року.

Головуюча О.В. Пнівчук

Судді: І.В. Бойчук

О.О. Томин