З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
07 жовтня 2022 року місто Ужгород
Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області у складі:
головуючої судді Лемак О.В.,
за участю секретаря судового засідання Сухан Н.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в місті Ужгороді в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю «Росвен Інвест Україна», приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Хара Наталії Станіславівни про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню,-
ОСОБА_1 звернулася до Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області з позовною заявою до товариства з обмеженою відповідальністю «Росвен Інвест Україна», приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Хара Наталії Станіславівни, про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню.
Зазначає, що виконавчий напис здійснено на підставі укладеного між ТОВ «Росвен Інвест Україна» та ПАТ «Дельта Банк» договору відступлення права вимоги від 06.10.2017 року № 31/К.
Вважає, що даний виконавчий напис не підлягає виконанню, так як підставою для його здійснення були документи, що є не достатніми та вичерпними для здійснення виконавчого напису. Зазначає, що серед документів на підставі яких здійснено оскаржуваний виконавчий напис відсутня відповідна виписка з рахунку позивача у кредитора.
Також стверджує, що датою закінчення кредитного договору є 23.09.2015 рік, а отже, строк позовної давності за кредитним договором станом на момент вчинення виконавчого напису минув.
Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 22.11.2019 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, призначено підготовче засідання.
Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 06 вересня 2022 року підготовче провадження закрито, а справу призначено до розгляду по суті.
Позивач у судове засідання не з`явилася, однак, її представник адвокат Ковач І.В. подав до суду заяву про розгляд справи без їх участі, позовні вимоги просить задовольнити у повному обсязі.
Представник відповідача - 1 ТОВ «Росвен Інвест Україна» в судове засідання не з`явився, про дату та час розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини неявки не повідомляв, відзиву на позовну заяву не подав.
Відповідач 2 - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Хара Наталія Станіславівна в судове засідання не з`явилася, про дату та час розгляду справи повідомлялася належним чином, про причини неявки не повідомляла, відзиву на позовну заяву не подала.
У відповідності до ч. 4 ст. 223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).
Відтак, суд розглядає справу відповідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК України заочно на підставі наявних у справі доказів, оскільки проти цього не заперечує позивач.
Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з таких підстав.
Згідно зі ст. ст. 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених ч. 1 ст. 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом.
Відповідно до ст. 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і порядку, встановлених законом.
Згідно зі ст. 87 Закону України «Про нотаріат» в редакції, яка діяла на момент вчинення виконавчого напису нотаріусом 23.05.2019 року, для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Відповідно до ст. 88 Закону України «Про нотаріат» в редакції, яка діяла на момент вчинення виконавчого напису нотаріусом 23.05.2019 року, нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку.
При цьому ст. 50 Закону України «Про нотаріат» в редакції, яка діяла на момент вчинення виконавчого напису нотаріусом передбачає, що нотаріальна дія або відмова у її вчиненні оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії.
Відповідно до ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.
Відповідно до ст. 89 Закону України «Про нотаріат» у виконавчому написі повинні зазначатися: дата (рік, місяць, число) його вчинення, посада, прізвище, ім`я, по батькові нотаріуса, який вчинив виконавчий напис, найменування та адреса стягувача; найменування, адреса, дата і місце народження боржника, місце роботи (для громадян), номери рахунків в установах банків (для юридичних осіб); строк, за який провадиться стягнення; суми, що підлягають стягненню, або предмети, які підлягають, витребуванню, в тому числі пеня, проценти, якщо такі належать до стягнення, розмір плати, сума державного мита, сплачуваного стягувачем, або мита, яке підлягає стягненню з боржника; номер, за яким виконавчий напис зареєстровано; дата набрання юридичної сили; строк пред`явлення виконавчого напису до виконання. Виконавчий напис скріплюється підписом і печаткою нотаріуса.
Відповідно до пунктів 1 та 2 постанови Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року №1172 «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріуса», для одержання виконавчого напису щодо стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості.
Судом встановлено, що виконавчий напис виданий на підставі п. 2 Переліку документів, за яким стягнення заборгованості провадиться в безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172.
Зазначена постанова апеляційного суду відповідно до п. 4 ст. 254 КАС України (в редакції, що діяла на момент винесення постанови) набула законної сили з моменту проголошення, з 22 лютого 2017 року, а отже з цієї ж дати законодавство не передбачало можливості вчинення виконавчого напису щодо заборгованості, яка випливає із кредитних відносин. Таким чином, в момент вчинення виконавчого напису 23.05.2019 року були відсутні правові підстави для його вчинення, а отже такий виконавчий напис не підлягає виконанню.
Крім того, на думку суду, неможливість вчинення виконавчого напису у цій справі була обумовлена й іншими обставинами, наведеним нижче.
Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником.
Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем.
Захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчинення виконавчого напису.
Згідно з правовим висновком, викладеним у постанові Верховного суду України від 05.06.2017 року у справі №6-887цс17, при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, суд не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачам документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису.
З наданих суду документів неможливо встановити, чи дійсно на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі. Відповідачем не подано до суду належних та достовірних доказів щодо спростування доводів позивача.
Крім того, з матеріалів справи не вбачається, що при вчиненні напису нотаріус отримував від банку засвідчену стягувачем виписку з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості, тому у нотаріуса були відсутні підстави вважати, що розмір заборгованості перед банком зазначеної у написі, є безспірною.
Отже, на думку суду, у даному випадку, нотаріус при вчиненні оспорюваного виконавчого напису не переконався належним чином у безспірності розміру сум, що підлягають стягненню за виконавчим написом, чим порушив норми Закону України «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів.
Окрім того, при детальному вивченні змісту виконавчого напису, суд встановив, що такий не містить жодних відомостей стосовно дати настання строку погашення кредитної заборгованості.
Разом з тим, в матеріалах справи, а також матеріалах направлених нотаріусом на запит ОСОБА_1 , на підставі яких був вчинений виконавчий напис, відсутній кредитний договір, що не дає можливості суду встановити строк дії кредитного договору. Однак, в матеріалах справи міститься копія Витягу з реєстру боржників до Договору про відступлення прав вимоги за кредитними договорами № 31/К від 06.10.2017 року, укладеного між ТОВ «Росвен Інвест Україна» та ПАТ «Дельта Банк» по боржнику ОСОБА_1 , з якого вбачається, що датою закінчення кредитного договору є 23.09.2015 рік.
Тому суд погоджується з твердженнями позивача про те, що в даному випадку банком не надано приватному нотаріусу всі документи, що підтверджують безспірність існуючої заборгованості, з врахування того, що строк дії кредитного договору закінчився, а згідно ч. 2 ст. 1050 ЦК України припиняється нарахування передбачених договором відсотків поза межами строку кредитного договору.
У пунктах 91-93 Постанови Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12-ц зроблено висновок, що після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.
Разом з тим стягнення за оспорюваним виконавчим написом проводиться за період з 06.10.2017 року по 17.05.2019 року, тобто за межами строку дії кредитного договору.
Вказані обставини на переконання суду свідчать, що в даному випадку подані відповідачем документи не підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем, тому є підстави вважати, що з дня виникнення права вимоги минуло більше трьох років. При цьому факт заміни кредитора у зобов`язанні не змінює жодним чином порядку обчислення та перебігу позовної давності.
З огляду на вищевикладене, беручи до уваги недоведеність відповідачем факту подання нотаріусу документів на підтвердження безспірної заборгованості позивача, а також заперечення позивача щодо наявності безспірної заборгованості, суд дійшов висновку про задоволення позову та визнання виконавчого напису, таким, що не підлягає виконанню.
Згідно зі ст. 12 та ст. 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, і сторони у справі мають рівні права щодо надання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.
Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
За таких обставин, суд приходить до висновку, що оспорюваний виконавчий напис нотаріусом було вчинено з порушенням чинного законодавства, а тому він підлягає визнанню таким, що не підлягає виконанню.
За правилами ст. 141 ЦПК України суд стягує з відповідача на користь позивача судові витрати, які пов`язані із сплатою судового збору у розмірі 768,40 грн.
Керуючись ст. ст. 4, 5, 13, 76, 81, 141, 223, 258, 259, 263-265, 273, 354, 355 ЦПК України, суд,
Позовну заяву задовольнити повністю.
Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , яка проживає за адресою: АДРЕСА_1 .
Відповідач - 2: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Хара Наталія Станіславівна, пров. Музейний, буд. 10, прим. 505, м. Київ.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до Закарпатського апеляційного суду.

Дата складення повного судового рішення 07 жовтня 2022 року.

Суддя Ужгородського міськрайонного суду

Закарпатської області О.В. Лемак