Справа № 204/4842/21
Провадження № 2/204/269/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 жовтня 2022 року м. Дніпро

Красногвардійський районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого - судді Черкез Д.Л.,

за участю секретаря судового засідання Старостенко Т.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Дніпрі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , Територіальної громади в особі Дніпровської міської ради, Приватного акціонерного товариства «Дніпропетровський металургійний завод», третя особа Третя дніпровська державна нотаріальна контора про визнання права на приватизацію квартири в порядку спадкування за законом, -

В С ТА Н О В И В:

У липні 2021 року до суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , Територіальної громади в особі Дніпровської міської ради, третя особа Третя дніпровська державна нотаріальна контора, в якій вона просила визнати за нею право власності на квартиру АДРЕСА_1 , що складається з приміщень: 2-1 коридор площею 6,9 кв.м., 2-2 кухня площею 11,8 кв.м., 2-3 житлова кімната площею 20,9 кв.м., 2-4 житлова кімната площею 10.4 кв.м., 2-5 коридор площею 5,4 кв.м., 2-6 житлова кімната площею 10,1 кв.м., 2-7 ванна площею 3,2 кв.м., в порядку спадкування за законом після смерті чоловіка - ОСОБА_4 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 . В обґрунтування позовних вимог зазначила, що постановою дирекції та комітету профспілки ордена Леніна металургійного заводу ім. Петровського від 21 червня 1983 року за № 163 затверджено рішення житлово-побутової комісії комітету профспілки «Про перехід особових рахунків», в тому числі, згідно пункту 7 зазначеної постанови вирішено провести розділ шести кімнатної житлової квартири АДРЕСА_2 з відкриттям окремих особових рахунків: ОСОБА_5 із сім`єю дві людини (син ОСОБА_6 , 1955 року народження, на три кімнати житловою площею 32,84 кв.м.; ОСОБА_4 з сім`єю чотири людини (дружина ОСОБА_1 (позивач) і дві доньки - ОСОБА_2 , 1982 року народження, ОСОБА_7 , 1972 року народження (відповідачі) на три кімнати житловою площею 39,72 кв.м. Рішенням виконавчого комітету Красногвардійської районної у місті Дніпропетровську ради від 19.11.2003 року за № 11/13 дозволено КЖЕП «Центральний» надати квартирі АДРЕСА_3 . Також цим рішенням надано вказівку начальнику КЖЕП «Центральний» внести зміни в нумерації квартири та особові рахунки мешканців. Згідно виписки з особистого рахунку № НОМЕР_1 від 07.07.2009 року, виданої КЖЕП Центральний», основний квартиронаймач ОСОБА_4 , 1949 року народження, проживає за адресою: АДРЕСА_4 , займає три кімнати житловою площею 41,4 кв.м., загальною площею 68,1 кв.м. ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_4 . Після його смерті спадковим майном, яке входить до складу спадщини, є квартира в будинку АДРЕСА_5 . Наполягає, що позивач набула право власності на квартиру АДРЕСА_6 в порядку спадкування після смерті чоловіка - ОСОБА_4 , зареєстрована та проживає за адресою знаходження спадкового майна. Інші спадкоємці - дочки спадкодавця - ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на спадщину не претендують, хоча і не визнають право позивача на спадщину. Вона не зверталась до нотаріальної контори з питанням оформлення спадщини після смерті чоловіка, спадкова справа не заводилась, однак у розумінні закону вона прийняла спадщину. У зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів на спадкове майно позивач позбавлена можливості на отримання свідоцтва про право на спадщину за законом, що позбавляє її можливості здійснення права власності у повному обсязі. На підставі викладеного позивач звернулась до суду з даним позовом.

Ухвалою суду від 03 серпня 2022 року за клопотанням представника позивача - ОСОБА_8 до участі у справі в якості співвідповідача було залучено Приватне акціонерне товариство «Дніпропетровський металургійний завод», (а.с. 153).

10 серпня 2022 року представник позивача - Кондрашова В.О. подала до суду заяву про зміну предмету позову, в якій зазначено наступне. На адвокатський запит 13 липня 2022 року позивачем від КП «ДМБТІ» ДОР отримано довідку, відповідно до якої право власності на спірне домоволодіння за адресою АДРЕСА_5 зареєстровано за Дніпровським металургійним заводом. Крім того, з вказаної відповіді вбачається, що квартира АДРЕСА_2 приватизована, а спірна квартира не приватизована. Також зазначено, що в 2009 році для приватизації проведена поточна інвентаризація та встановлено самовільне будівництво 1983 року. Приватизація державного житлового фонду здійснюється на підставі рішень відповідних органів приватизації, що приймаються не пізніше місяця з дня одержання заяви громадянина, який постійно мешкає у квартирі (будинку), відносно якої вирішується питання про передачу у власність. Для проведення процедури приватизації громадянином до органу приватизації подається відповідний перелік документів, у тому числі оформлена заява на приватизацію квартири. Разом з цим, в разі непередання квартири (будинку) у власність наймачеві, його спадкоємці вправі вимагати визнання за ними права власності на неї лише в тому разі, коли наймач звертався з належно оформленою заявою про це до відповідного органу приватизації або власника державного чи громадського житлового фонду, однак вона не була розглянута в установлений строк або в її задоволенні було незаконно відмовлено за наявності підстав і відсутності заборон для передачі квартири наймачеві. У разі, коли громадянин, який висловив волю на приватизацію займаної ним квартири, помер до прийняття компетентним органом рішення про приватизацію, але не пізніше місяця з дня одержання заяви, до його спадкоємців у порядку спадкування переходить право вимагати визнання за ними права власності на таку квартиру. У позивача відсутні докази прийняття належно оформленої заяви про оформлення приватизації. Та враховуюче, що на 2009 рік самовільні прибудови повинні були пройти узаконення, також не можна вважати незаконною відмовою вимогу узаконення самовільного будівництва для проведення приватизації. Таким чином, немає підстав вимагати визнання права власності. Зважаючи на вищевикладене вважає, що необхідно змінити предмет позову. На підставі вищенаведеного, просила визнати за ОСОБА_1 право на приватизацію квартири АДРЕСА_6 .

Представник позивача - Кондрашовова В.О. в судове засідання з`явилась, надала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує та просить позов задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явилась, надала до суду заяву про розгляд справи без її участі.

Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання не з`явилась, надала до суду заяву про розгляд справи без її участі.

Представник відповідача Територіальної громади в особі Дніпровської міської ради в судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, причин неявки суду не повідомив.

Представник відповідача Приватного акціонерного товариства «Дніпропетровський металургійний завод» в судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, причин неявки суду не повідомив.

Представник третьої особи в судове засідання не з`явився, але надав до суду заяву про розгляд справи без його участі.

Допитаний в судовому засіданні 24 травня 2022 року в якості свідка ОСОБА_9 суду пояснив, що він проживає у квартирі АДРЕСА_7 . Він з дитинства дружив з чоловіком позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_4 . Їх будинки знаходяться поряд. На день смерті ОСОБА_4 разом з останнім у квартирі в будинку АДРЕСА_5 проживали його дружина позивач по справі та дві дочки відповідачі по справі.

Допитана в судовому засіданні 24 травня 2022 року в якості свідка ОСОБА_10 суду пояснила, що вона проживає в будинку АДРЕСА_8 . Позивач ОСОБА_1 є її сусідкою, їх будинки розташовані навпроти. Вони з позивачем дружать, а також дружили і їх діти. Чоловік ОСОБА_1 - ОСОБА_4 помер. На день смерті ОСОБА_4 разом з останнім у квартирі в будинку АДРЕСА_5 проживали його дружина позивач по справі та дві дочки відповідачі по справі.

У зв`язку з неявкою осіб, які приймають участь у справі, суд розглядає справу у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Дослідивши матеріали справи та оцінивши наявні докази у їх сукупності, допитавши свідків, судом встановлені наступні фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено, що з 04 вересня 1971 року позивач ОСОБА_1 перебувала в зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_4 , що підтверджується свідоцтвом про одруження серії НОМЕР_2 , виданим 04 вересня 1971 року Будинком щастя Ленінського району м. Дніпропетровська, актовий запис № 1719 (а.с. 28).

Під час перебування у шлюбі у позивача ОСОБА_1 та ОСОБА_4 народилось двоє спільних дітей: відповідач ОСОБА_11 ОСОБА_12 », яке вона змінила на « ОСОБА_13 » у зв`язку з укладенням ІНФОРМАЦІЯ_2 шлюбу з ОСОБА_14 , що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_3 , виданим повторно 05 серпня 2020 року Чечелівським районним у місті Дніпрі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), актовий запис № 52 (а.с. 31)) ОСОБА_15 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_4 , виданим 07 вересня 1972 року Будинком щастя Ленінського району м. Дніпропетровська, актовий запис № 3356 (а.с. 30); відповідач ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_5 , виданим 27 липня 1982 року Відділом РАЦС Ленінського району м. Дніпропетровська, актовий запис № 2684 (а.с.29).

З відповідної відмітки у паспорті громадянина України серії НОМЕР_6 , виданому 01 березня 2001 року Красногвардійським РВ УМВС України в Дніпропетровській області, вбачається, що позивач ОСОБА_1 з 11 листопада 1971 року зареєстрована у квартирі АДРЕСА_2 (а.с. 20-21).

При цьому, будинок АДРЕСА_5 перебував на балансі заводу ім. Петровського, що вбачається з відповіді Комунального підприємства «Дніпровське міське бюро технічної інвентаризації» Дніпровської міської ради № 4967 від 13 липня 2022 року (а.с. 147), а також вбачається з інвентаризаційної справи на будинок АДРЕСА_5 (а.с. 177-188).

У частині 1 статті 9 Житлового кодексу Української РСР закріплено, що громадяни мають право на одержання у безстрокове користування у встановленому порядку жилого приміщення в будинках державного чи громадського житлового фонду.

Основний квартиронаймач ОСОБА_5 , який працював на заводі ім. Петровського, та займав житлову площу шестикімнатної квартири, звернувся з заявою від 09 червня 1983 року, в якій просив розділити особові рахунки: на його ім`я - площею з 3-х кімнат складом сім`ї він з сином ОСОБА_6 , який працює на заводі ім. Петровського; на ім`я ОСОБА_4 , який працює на заводі ім. Петровського площею з 3-х кімнат складом сім`ї він, дружина ОСОБА_1 , дочка ОСОБА_7 та дочка ОСОБА_2 (а.с. 19).

Постановою дирекції та комітету профспілки ордену Леніна металургійного заводу імені Петровського від 21 червня 1983 року № 163 було розглянуто та затверджено рішення житлово-побутової комісії комітету профспілки «Про переведення особових рахунків», яким, зокрема, було вирішено здійснити розділ шестикімнатної квартири АДРЕСА_2 , з відкриттям окремих особових рахунків: ОСОБА_5 з сім`єю дві особи (син ОСОБА_6 , 1955 року народження) на три кімнати житловою площею 32,84 кв.м.; ОСОБА_4 з сім`єю чотири особи (дружина ОСОБА_1 та дві дочки - 1972 та 1981 року народження) на три кімнати житловою площею 39,72 кв.м. (а.с. 7-8).

Рішенням виконавчого комітету Красногвардійської районної у місті Ради було дозволено комунальному житлово-експлуатаційному підприємству «Центральний» надати квартирі АДРЕСА_3 , а також доручено КЖЕП «Центральний» внести зміни в нумерації квартири та особистий рахунок мешканців (а.с. 9).

Отже, судом встановлено, що квартира АДРЕСА_2 була розділена на дві окремі квартири, одну з яких займав ОСОБА_5 з родиною, а іншу - ОСОБА_4 з членами своєї сім`ї: дружиною ОСОБА_1 та дочками ОСОБА_3 та ОСОБА_2 . Факт поділу квартири АДРЕСА_2 на дві окремі квартири (квартира АДРЕСА_9 ) додатково підтверджується Експлікацією приміщень до плану житлового будинку садибного типу № 34 літер А-1, яка наявна в інвентаризаційній справі на будинок АДРЕСА_5 .

З виписки з особового рахунку № НОМЕР_1 від 07 липня 2009 року, наданої Комунальним житлово-експлуатаційним підприємством «Центральний» Дніпропетровської міської ради, вбачається, що основний квартиронаймач ОСОБА_4 в будинку АДРЕСА_5 займав 3 кімнати житловою площею 39,7 кв.м., загальною площею 67,2 кв.м., разом з ним зареєстровані та проживали: дружина ОСОБА_1 , дочка ОСОБА_3 , дочка ОСОБА_2 , онук ОСОБА_16 (а.с. 10).

Маючи на меті приватизувати займані квартири в будинку АДРЕСА_5 ОСОБА_5 та ОСОБА_4 ініціювали процес приватизації з метою отримання права власності на це житло.

Правові основи приватизації державного житлового фонду, його подальшого використання і утримання визначені Законом України «Про приватизацію державного житлового фонду».

Відповідно до статті 1 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» приватизація державного житлового фонду - це відчуження квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках, призначених для проживання сімей та одиноких осіб, кімнат у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів, та належних до них господарських споруд і приміщень (підвалів, сараїв і т. ін.) державного житлового фонду на користь громадян.

Згідно з п. 1 ст. 2 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» до об`єктів приватизації належать квартири багатоквартирних будинків, одноквартирні будинки, житлові приміщення у гуртожитках (житлові кімнати, житлові блоки (секції), кімнати у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів (далі - квартири (будинки), які використовуються громадянами на умовах найму.

У статті 3 зазначеного Закону закріплено, що приватизація здійснюється шляхом: безоплатної передачі громадянам квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках з розрахунку санітарної норми 21 квадратний метр загальної площі на наймача і кожного члена його сім`ї та додатково 10 квадратних метрів на сім`ю; продажу надлишків загальної площі квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках громадянам України, що мешкають в них або перебувають в черзі потребуючих поліпшення житлових умов.

За громадянами, які не виявили бажання приватизувати займане ними житло, зберігається чинний порядок одержання і користування житлом на умовах найму (ч. 1 ст. 7 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду»).

Відповідно до п. 3 ст. 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» передача квартир (будинків) у власність громадян здійснюється на підставі рішень відповідних органів приватизації, що приймаються не пізніше місяця з дня одержання заяви громадянина.

У пункті 17 Положення про порядок передачі квартир (будинків), жилих приміщень у гуртожитках у власність громадян, затвердженого наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України 16 грудня 2009 року № 396, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 29 січня 2010 року за № 109/17404, громадянин, який виявив бажання приватизувати займану ним і членами його сім`ї на умовах найму квартиру (будинок), жиле приміщення в гуртожитку, кімнату в комунальній квартирі, звертається в орган приватизації, де одержує бланк заяви та необхідну консультацію.

З відповіді Комунального підприємства «Дніпровське міське бюро технічної інвентаризації» Дніпровської міської ради № 4967 від 13 липня 2022 року (а.с. 147) вбачається, що станом на 31 грудня 2012 року в інвентаризаційній справі містяться відомості про зареєстроване право власності на квартиру АДРЕСА_10 за ОСОБА_6 на підставі свідоцтва про право власності від 01 червня 2004 року, виданого ВАТ ДМЗ ім. Петровського згідно розпорядження № 3537-П, зареєстрованого в Реєстрі прав власності на нерухоме майно за реєстровим № 6807376. Станом на 31 грудня 2012 року в інвентаризаційній справі відсутні відомості про реєстрацію права власності на квартиру АДРЕСА_6 . Згідно облікової книги житловий будинок АДРЕСА_11 значиться за заводом ім. Петровського на підставі наказу № 271 від 03 червня 1991 року, про що КП «ДМБТІ» 26 червня 1993 року зроблено відповідний запис за № 73 в облікову книгу № ХІІ. Згідно технічної інвентаризації, проведеної в 2009 році житлова прибудова літ. А2-1 самовільно побудована в 1983 році, про що виставлено відповідний штамп.

При цьому, зі статуту Приватного акціонерного товариства «Дніпропетровський металургійний завод» (нова редакція), затвердженого рішенням річних Загальних зборів акціонерів Приватного акціонерного товариства «Дніпропетровський металургійний завод» протокол від 16 квітня 2020 року, вбачається, що Приватне акціонерне товариство «Дніпропетровський металургійний завод» є правонаступником прав і обов`язків Орендного підприємства «Дніпропетровський металургійний завод ім. Петровського».

Отже, судом встановлено, що квартира АДРЕСА_2 була приватизована ОСОБА_6 , а квартира АДРЕСА_6 ОСОБА_4 приватизована так і не була, а значиться за заводом ім. Петровського, правонаступником прав і обов`язків якого є відповідач Приватне акціонерне товариство «Дніпропетровський металургійний завод».

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_7 , виданим 20 грудня 2011 року Відділом державної реєстрації смерті Дніпропетровського міського управління юстиції у Дніпропетровській області, актовий запис № 8815 (а.с. 32).

Відповідно до ч. 1 ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою.

Після смерті ОСОБА_4 відкрилася спадщина, на належне йому майно.

У відповідності до ст. 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

З витребуваної судом копії спадкової справи № 679/2021 щодо майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 , заведеної Третьою дніпровською державною нотаріальною конторою (а.с. 109-125), вбачається, що за життя ОСОБА_4 заповіт не складав.

Згідно з ч. 1 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки, що визначено у статті 1261 ЦК України.

12 листопада 2021 року позивач ОСОБА_1 звернулась до Третьої дніпровської державної нотаріальної контори з заявою, в якій зазначила, що на день смерті її чоловіка - ОСОБА_4 залишилась спадщина все належне йому майно, яку вона прийняла як спадкоємець за законом згідно ч. 3 ст. 1268 ЦК України (а.с. 110 (зворотній бік)). 28 квітня 2022 року ОСОБА_1 звернулась до Третьої дніпровської державної нотаріальної контори з заявою, в якій просила видати їй свідоцтво про право на спадщину за законом на майно, що залишилось після смерті ОСОБА_4 , а саме на частку житлового будинку з господарчими будівлями та спорудами за адресою: АДРЕСА_5 (а.с. 117).

Однак, постановою державного нотаріуса Третьої дніпровської державної нотаріальної контори Янкової І.В. від 28 квітня 2022 року ОСОБА_1 було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на частку житлового будинку з господарчими будівлями та спорудами за адресою: АДРЕСА_5 , після померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 , оскільки факт прийняття спадщини ОСОБА_1 спільним проживанням та реєстрацією зі спадкодавцем не підтверджується (а.с. 124 (зворотній бік) - 125).

При цьому, з копії спадкової справи № 679/2021 щодо майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 вбачається, що ОСОБА_2 та ОСОБА_3 з заявами про видачу їм свідоцтва про право на спадщину на майно, що залишилось після смерті ОСОБА_4 , до нотаріальної контори не звертались.

Разом з цим, згідно з ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Відповідно до ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово.

Відповідно до абз. 4 ст. 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» місце проживання - житло з присвоєною у встановленому законом порядку адресою, в якому особа проживає, а також заклад для бездомних осіб, інший надавач соціальних послуг з проживанням, стаціонарна соціально-медична установа та інші заклади соціальної підтримки (догляду), у яких особа отримує соціальні послуги.

Будь-яка особа, яка постійно проживала разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається такою, що своєчасно прийняла спадщину.

З показань допитаних під час розгляду справи свідків ОСОБА_9 та ОСОБА_10 судом встановлено, що на час відкриття спадщини зі спадкодавцем ОСОБА_4 у квартирі АДРЕСА_6 постійно проживали його дружина ОСОБА_1 та діти ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , а отже вказані особи як спадкоємці першої черги, які постійно проживали разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважаються такими, що прийняли спадщину після смерті ОСОБА_4 .

У пункті 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 року № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» роз`яснено, що якщо квартира (будинок) не була передана у власність наймачеві, його спадкоємці вправі вимагати визнання за ними права власності на неї лише в тому разі, коли наймач звертався з належно оформленою заявою про це до відповідного органу приватизації, однак вона не була розглянута в установлений строк або в її задоволенні було незаконно відмовлено при наявності підстав і відсутності заборон для передачі квартири у власність наймачеві.

Спадкоємці наймача квартири вправі вимагати визнання за ними права власності коли наймач звернувся з належною заявою про її приватизацію, однак вона не була розглянута або в її задоволенні було незаконно відмовлено, про що зазначено у постанові Верховного суду від 09 лютого 2018 року по справі № 719/179/17.

Як вже було зазначено вище, за життя ОСОБА_4 не було оформлено правовстановлюючих документів на квартиру АДРЕСА_6 , вказана квартира ним приватизована так і не була.

Матеріали справи не містять будь-яких доказів на підтвердження факту звернення ОСОБА_4 за життя до відповідних органів з належно оформленою заявою щодо приватизації квартири АДРЕСА_6 , а також доказів незаконної відмови у проведенні приватизації, а тому ОСОБА_1 позбавлена можливості визнання за нею права власності на квартиру у порядку спадкування за законом.

Разом з цим, позивач ОСОБА_1 і на теперішній час продовжує постійно проживати у квартирі АДРЕСА_6 , позивач на законних підставах як член сім`ї наймача вселилась у вказану квартиру, все життя вела у вказаній квартирі спільне господарство з ОСОБА_4 .

Згідно технічного паспорту на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами АДРЕСА_5 , виготовленого Товариством з обмеженою відповідальністю «Бюро інвентаризації нерухомості» станом на 03 серпня 2020 року (а.с. 11-17) вбачається, що житловий будинок літ. А складається з двох квартир: квартира АДРЕСА_12 АДРЕСА_13 АДРЕСА_14 ванна загальною площею 3,2 кв.м.

Відповідно до статті 345 ЦК України фізична або юридична особа може набути право власності у разі приватизації державного майна та майна, що є в комунальній власності. Приватизація здійснюється у порядку, встановленому законом.

Право на приватизацію квартири, яка належить до державного житлового фонду, мають особи, які постійно проживають у цій квартирі. Для отримання права власності на житло особа повинна звернутись до відповідного органу приватизації з належно оформленною заявою, яка підлягає розгляду вказаним органом у строк, передбачений чинним законодавством.

Відповідно до п. 11 ст. 8 Закону «Про приватизацію державного житлового фонду», спори, що виникають при приватизації квартир державного житлового фонду, вирішуються судом.

Відповідно до п. 10 ст. 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» органи приватизації, органи місцевого самоврядування не мають права відмовити мешканцям квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках у приватизації займаного ними житла, крім випадків, передбачених законом. Згідно з п. 2 ст. 2 вказаного Закону, не підлягають приватизації: квартири-музеї; квартири (будинки), житлові приміщення у гуртожитках, розташовані на територіях закритих військових поселень, підприємств, установ та організацій, природних та біосферних заповідників, національних парків, ботанічних садів, дендрологічних, зоологічних, регіональних ландшафтних парків, парків-пам`яток садово-паркового мистецтва, історико-культурних заповідників, музеїв; квартири (будинки), житлові приміщення у гуртожитках, що перебувають в аварійному стані (в яких неможливо забезпечити безпечне проживання людей); квартири (кімнати, будинки), віднесені у встановленому порядку до числа службових, а також квартири (будинки), житлові приміщення у гуртожитках, розташовані в зоні безумовного (обов`язкового) відселення, забрудненій внаслідок аварії на Чорнобильській АЕС. Даний перелік підстав для відмови в приватизації квартири є вичерпним та розширеному тлумаченню не підлягає.

Спірна квартира розташована в житловому будинку та не відноситься до житла, що не підлягає приватизації у розумінні п. 10 ст. 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду».

ОСОБА_1 іншого житла не має, право на приватизацію іншої квартири не використала, а спірна квартира є об`єктом приватизації відповідно до чинного законодавства України.

Позивач ОСОБА_1 є членом сім`ї ОСОБА_4 та є його спадкоємцем першої черги спадкування за законом, а також постійно на законних підставах проживає у квартирі АДРЕСА_6 , а тому враховуючи все вищенаведене суд приходить до переконливого висновку про наявність законних підстав для визнання за ОСОБА_1 права на приватизацію вказаної квартири.

Оскільки, позивач в іншій спосіб, окрім як звернутися з позовом до суду про визнання за нею права на приватизацію квартири, захистити своє порушене право не може, то суд вважає за можливе визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 право на приватизацію квартири АДРЕСА_6 .

Таким чином, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням того, що відповідно до ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд приходить до переконливого висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають задоволенню.

На підставі ст.ст. 15, 16, 345, 1216, 1217, 1218, 1222, 1261, 1268 ЦК України, ст.ст. 1, 2, 3, 7, 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», Положення про порядок передачі квартир (будинків), жилих приміщень у гуртожитках у власність громадян, затвердженого наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України 16 грудня 2009 року № 396, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 29 січня 2010 року за № 109/17404, та керуючись ст.ст. 2, 4, 76-82, 128, 141, 142, 259, 263-265, 268, 272, 273 ЦПК України, -

В И Р І Ш И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , Територіальної громади в особі Дніпровської міської ради, Приватного акціонерного товариства «Дніпропетровський металургійний завод», третя особа Третя дніпровська державна нотаріальна контора про визнання права на приватизацію квартири в порядку спадкування за законом задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 (РНОКПП НОМЕР_8 ) право на приватизацію квартири АДРЕСА_6 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

На рішення може бути подана апеляційна скарга безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Д.Л. Черкез