Постанова

Іменем України

19 жовтня 2022року

м. Київ

справа № 201/5579/20

провадження № 61-4342св22

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

Тітова М. Ю. (суддя-доповідач), Зайцева А. Ю., Коротенка Є. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - товариство з обмеженою відповідальністю «НПЛЮС»,

провівши в порядку письмового провадження попередній розгляд справи за касаційною скаргою ОСОБА_1 на додаткову постанову Дніпровського апеляційного суду від 05 квітня 2022 рокув складі колегії суддів: Макарова М. О., Демченко Е. Л., Куценко Т. Р.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст вимог та судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій

У червні 2020 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю «НПЛЮС» (далі - ТОВ «НПЛЮС»), у якому просив суд стягнути з відповідача на його користь кошти в розмірі 11 320, 00 грн, сплачені за неякісні медичні послуги, а також моральну шкоду в розмірі 1 051 000, 00 грн.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 01 листопада 2021 року, залишеним без змін постановою Дніпровського апеляційного суду від 15 лютого 2022 року, у задоволенні позову відмовлено.

Додатковим рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 12 листопада 2021 року, залишеним без змін постановою Дніпровського апеляційного суду від 15 лютого 2022 року, стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «НПЛЮС» понесені судові витрати на правову допомогу у розмірі 10 000, 00 грн.

Додатковою постановою Дніпровського апеляційного суду від 05 квітня 2022 року стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «НПЛЮС» витрати на правову допомогу в розмірі 9 100, 00 грн.

Суд апеляційної інстанції виходив з того, що витрати ТОВ «НПЛЮС» за надану йому професійну правничу допомогу у зв'язку з розглядом справи в апеляційному суді складають 9 100, 00 грн, що підтверджено угодою, актом виконаних робіт та квитанцією про оплату вказаних послуг адвоката.

Короткий зміст та узагальнені доводи касаційної скарги

12 травня 2022 року ОСОБА_1 засобами поштового зв`язку надіслав до Верховного Суду касаційну скаргу, у якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права з підстав, передбачених пунктами 1 та 4 частини другої статті 389 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України),просив скасувати рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 01 листопада 2021 року, додаткове рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 12 листопада 2021 року, постанову Дніпровського апеляційного суду від 15 лютого 2022 року та додаткову постанову Дніпровського апеляційного суду від 05 квітня 2022 року та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвалою Верховного Суду від 05 серпня 2022 року відмовлено у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 в частині оскарження рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 01 листопада 2021 року, додаткового рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 12 листопада 2021 року та постанови Дніпровського апеляційного суду від 15 лютого 2022 року.

Касаційна скарга в частині оскарження додаткової постанови Дніпровського апеляційного суду від 05 квітня 2022 року мотивована тим, що до закінчення судових дебатів у справі жодної заяви про відшкодування витрат на професійну правову допомогу в апеляційному суді відповідачем подано не було, копія такої заяви на адресу заявника не направлялись та суду відповідні докази не надавались. Також заявник вказує, що відповідач звернувся до суду апеляційної інстанції з заявою про стягнення витрат на правову допомогу після спливу 35 днів з дня ухвалення постанови по суті справи, не надсилав йому копію такої заяви та не заявляв клопотання про поновлення строку на подання заяви про відшкодування витрат на правову допомогу.

Крім того, ОСОБА_1 зазначає, що в судове засідання з розгляду заяви ТОВ «НПЛЮС» про ухвалення додаткової постанови суд апеляційної інстанції в порушення вимог статті 270 ЦПК України його не викликав, що позбавило його процесуального права подати клопотання про зменшення розміру витрат на правову допомогу або про відмову у їх стягненні.

Ураховуючи викладене, заявник просить скасувати додаткову постанову Дніпровського апеляційного суду від 05 квітня 2022 року, посилаючись на те, що судом було застосовано норми права без урахування висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у постанові Верховного Суду від 19 лютого 2020 року в справі № 755/9215/15-ц (пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України), а також на порушення норм процесуального права, оскільки апеляційним судом розглянуто питання про ухвалення додаткової постанови за його відсутності, суд належним чином не повідомив заявника про дату, час і місце судового засідання (пункт 4 частини другої статті 389 ЦПК України).

Рух справи в суді касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 05 серпня 2022 року відкрито касаційне провадження у справі в частині оскарження додаткової постанови Дніпровського апеляційного суду від 05 квітня 2022 року та витребувано її матеріали із Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська.

19 вересня 2022 року справа № 201/5579/20 надійшла до Верховного Суду.

Позиція Верховного Суду

Відповідно до частини першої статті 400 ЦПК України переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення з таких підстав.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Згідно з пунктом 3 частини першої статті 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.

За приписами частини першої, пунктів 1, 4 частини третьої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. До витрат, пов'язаних з розглядом справи, належать, зокрема витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до частини першої статті 137 ЦПК України, яка регламентує витрати на професійну правничу допомогу, витрати, пов'язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Згідно з частиною другою статті 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов'язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. За приписами частини третьої статті 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Порядок розподілу судових витрат вирішується за правилами, встановленими в статтях 141-142 ЦПК України.

Частиною восьмою статті 141 ЦПК України передбачено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Таким чином, ЦПК України передбачено такі критерії визначення та розподілу судових витрат: їх дійсність; необхідність; розумність їх розміру, з урахуванням складності справи та фінансового стануучасників справи.

Такий висновок міститься у додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19).

Отже, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд має враховувати конкретні обставини справи, загальні засади цивільного законодавства та критерії відшкодування витрат на професійну правничу допомогу.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 20 вересня 2018 року у справі № 751/3840/15-ц (провадження № 14-280цс18) зазначила, що склад та розмір витрат, пов'язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі.

На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), розрахунок наданих послуг, документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов'язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).

Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені.

З матеріалів справи вбачається, що 14 грудня 2021 року до закінчення судових дебатів у справі ТОВ «НПЛЮС» засобами поштового зв'язку надіслало до Дніпровського апеляційного суду відзив на апеляційну скаргу ОСОБА_1 з доказами направлення указаного відзиву з доданими до нього документами на адресу позивача у справі.

У відзиві на апеляційну скаргу представник ТОВ «НПЛЮС» - адвокат Мізевич Д. А. просив стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВ «НПЛЮС» понесені судові витрати на правову допомогу у розмірі 9 100, 00 грн. До відзиву ним було долучено такі документи: копію договору про надання правової допомоги від 03 серпня 2020 року №108, укладеного між ТОВ «НПЛЮС»та адвокатом Мізевичем Д. А., копію платіжного дорученнявід 10 грудня 2021 року № 1367про сплату 9 100, 00 грн, у якому призначенням платежу зазначено: оплата згідно з договором від 03 серпня 2020 року № 108,та копію акту приймання-передачі виконаних робіт (наданих послуг) від 10 грудня 2021 року, згідноз яким загальна вартість наданих послуг складає9 100, 00 грн, копіюсвідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю Мізевича Д. А., ордер на надання правничої (правової) допомоги серії АЕ № 1108968 на підтвердження повноважень адвоката Мізевича Д. А. представляти інтереси ТОВ «НПЛЮС» у Дніпровському апеляційному суді в справі № 201/5579/20.

Постанова Дніпровським апеляційним судом винесена 15 лютого 2022 року.

Ураховуючи наведене, доводи касаційної скарги ОСОБА_1 стосовно того, що відповідач не подавав до суду апеляційної інстанції заяву про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу до закінчення судових дебатів у справі, не надсилав позивачеві копію такої заяви та не надавав суду доказів її надіслання останньому, є безпідставними, оскільки ТОВ «НПЛЮС» звернулось до суду з відповідною заявою, викладеною у відзиві на апеляційну скаргу, та доказами її надіслання позивачеві у визначений частиною восьмою статті 141 ЦПК України строк.

Також слід звернути увагу на те, що відповідно до частини п'ятої статті 137 ЦПК України у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Оскільки ТОВ «НПЛЮС» надіслало позивачеві копію заяви про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, тому доводи ОСОБА_1 стосовно позбавлення його права подати клопотання про зменшення або відмову у стягненні зазначених витрат є необґрунтованими.

18 березня 2022 року та 22 березня 2022 року відповідач звернувся до Дніпровського апеляційного суду із заявами про ухвалення додаткового рішення у справі щодо розподілу судових витрат під час перегляду справи в суді апеляційної інстанції.

Суд апеляційної інстанції, установивши, що витрати ТОВ «НПЛЮС» за надану йому професійну правничу допомогу у зв'язку з розглядом справи в апеляційному суді складають 9 100, 00 грн, що підтверджується відповідними доказами, дійшов обґрунтованого висновку про наявність правових підстав для ухвалення додаткового рішення про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «НПЛЮС» витрат на правову допомогу.

Колегія суддів відхиляє доводи касаційної скарги стосовно того, що апеляційний суд ухвалив додаткове рішення за відсутності ОСОБА_1 , що на думку останнього є порушенням вимог законодавства, оскільки за змістом частини четвертої статті 270 ЦПК України у разі необхідності суд може викликати сторони або інших учасників справи в судове засідання. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви.

Крім того, у матеріалах справи міститься довідка Дніпровського апеляційного суду від 29 березня 2022 року № 20619/22-з/803/142/22/201/5579/20/18, згідно з якою заява ТОВ «НПЛЮС» про ухвалення додаткового рішення у справі за позовом ОСОБА_1 до ТОВ «НПЛЮС» про захист прав споживача, стягнення грошових коштів і відшкодування моральної шкоди була призначена до розгляду на 14 год 05 хв 05 квітня 2022 року без повідомлення учасників справи.

Також необґрунтованими є посилання касаційної скарги на неврахування судом апеляційної інстанції висновків, викладених у постанові Верховного Суду від 19 лютого 2020 року в справі № 755/9215/15-ц, оскільки висновки апеляційного суду не суперечать висновкам, викладеним у зазначеній заявником постанові.

Таким чином, доводи касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, не знайшли свого підтвердження та не дають підстав для висновку про неправильне застосування норм матеріального права чи порушення судом норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Згідно з частиною третьою статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Не може бути скасоване правильне по суті й законне рішення з одних лише формальних міркувань.

Оскаржуване судове рішення відповідає вимогам закону й підстави для його скасування відсутні.

Ураховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а додаткову постанову Дніпровського апеляційного суду від 05 квітня 2022 року залишити без змін.

Оскільки касаційна скарга залишена без задоволення, немає підстав для нового розподілу судових витрат.

Керуючись статтями 400, 401, 409, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Додаткову постанову Дніпровського апеляційного суду від 05 квітня 2022 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: М. Ю. Тітов

А. Ю. Зайцев

Є. В. Коротенко