Справа № 367/6651/21
Провадження № 2/367/3462/2022
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
17 жовтня 2022 Ірпінський міський суд Київської області в складі:
головуючого судді Мерзлого Л.В.,
при секретарі судових засідань Валюх В.І.,
розглянувши у судовому засіданні в м. Ірпінь цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,-
До Ірпінського міського суду Київської області надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням.
В обґрунтування позову позивач посилається на те, що ОСОБА_1 є одноособовим власником 1/2 частини житлового будинку АДРЕСА_1 , що належить позивачу на праві власності.
Разом з тим, в належній позивачу 1/2 частині житлового будинку
АДРЕСА_1 , зареєстровані: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 з 30.11.1974 року, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 з 17.12.1978 року, чоловік, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , з 04.05.1999 року, дочка, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , з 21.05.1999 року, онука, ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , з 09.11.2012 року, онук, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , з 27.05.2016 року, колишній зять.
Відповідач ОСОБА_2 являється колишнім зятем позивача.
Рішенням Ірпінського міського суду Київської області від 01 грудня 2020 року розірвано шлюб між дочкою позивача - ОСОБА_4 та ОСОБА_2 .

Згідно акта депутата Коцюбинської селищної ради від 10.08.2021 року відповідач ОСОБА_2 в належній позивачу 1/2 частині житлового будинку АДРЕСА_1 не проживає більше одного року, речей його в будинку не має.

Добровільно зареєструватися за місцем справжнього проживання, виконуючи вимоги ст. 6 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» та знятися з даного місця реєстрації ОСОБА_2 відмовляється.

Жодних матеріальних витрат щодо оплати комунальних послуг та витрат щодо утримання належної позивачу на праві власності частини будинку ОСОБА_2 не ніс та не несе, хоча нарахування за послуги здійснюється на всіх осіб, що зареєстровані в належній позивачу частині будинку.

Таким чином, зазначає про те, що ОСОБА_4 вносить платню за особу (відповідача), який з 2019 року і по теперішній час не проживав та не проживає за вищезазначеною адресою, та внаслідок чого не має змоги оформити субсидію.

Виходячи з того, що відповідач з 2019 року вибув з останнього місця реєстрації до іншого постійного місця проживання, не з`являється за останнім місцем реєстрації та не проживає понад встановлені строки, тому вважає, що є всі підстави визнати ОСОБА_2 таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме 1/2 частиною житлового будинку АДРЕСА_1 .

Просить визнати ОСОБА_2 таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме: Ѕ (однієї другої) частини житлового будинку АДРЕСА_1 .

Позивач в судове засідання не з`явилась. До суду від позивача надійшла заява про слухання справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує.

Відповідач в судове засідання не з`явився, про час, місце та дату судового розгляду справи повідомлявся належним чином, що підтверджується довідками про доставку смс-повідомлень з текстами судових повісток. Крім того, відповідач був ознайомлений про дату судового засідання, що стверджується розпискою, відзиву на позовну заяву не подав, а тому суд вважає за можливе розглянути справу без його участі та ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів.

Дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає заявлений позов таким, що підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 є одноособовим власником 1/2 частини житлового будинку АДРЕСА_1 , що належить позивачу на праві власності на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 26 квітня 2012 року, реєстрація права власності на об`єкт нерухомого майна зареєстрована Ірпінським міським бюро технічної інвентаризації та від 28 травня 2012 року.

В належній позивачу 1/2 частині житлового будинку

АДРЕСА_1 , зареєстровані: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 з 30.11.1974 року, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 з 17.12.1978 року, чоловік, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , з 04.05.1999 року, дочка, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , з 21.05.1999 року, онука, ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , з 09.11.2012 року, онук, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , з 27.05.2016 року, колишній зять.

Даний факт підтверджується витягом про зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб від 10.08.2021 року Коцюбинської селищної ради Київської області.

Відповідач ОСОБА_2 являється колишнім зятем позивача.

Рішенням Ірпінського міського суду Київської області від 01 грудня 2020 року розірвано шлюб між дочкою позивача - ОСОБА_4 та ОСОБА_2 , що зареєстрований 10 лютого 2012 року відділом реєстрації актів цивільного стану Ірпінського міського управління юстиції у Київській області, за актовим записом № 27.

Згідно акта депутата Коцюбинської селищної ради від 10.08.2021 року відповідач ОСОБА_2 в належній позивачу 1/2 частині житлового будинку АДРЕСА_1 , не проживає більше одного року, речей його в будинку не має.

Добровільно зареєструватися за місцем справжнього проживання, виконуючи вимоги ст. 6 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» та знятися з даного місця реєстрації ОСОБА_2 відмовляється.

Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ст. 72 Житлового Кодексу України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням в наслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.

Відповідно до зі статтею 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.

Згідно ч.1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Відповідно до ч.1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

За змістом ч.1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю, шляхом визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням.

За загальним правилом (ч.1 ст.13 ЦПК України) суд розглядає справу в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін, кожна з яких відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Вказаним право обґрунтовано скористалась позивач, як власник 1/2 (однієї другої) частини житлового будинку АДРЕСА_1 .

Відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою, а також інших документів, які свідчать про припинення підстав на право користування житловим приміщенням.

Відповідно до правових висновків Верховного суду України (постанова ВСУ від 16.11.2016р. справа № 6ц-709ці-16) власник житла усуває перешкоди, що чиняться зареєстрованою особою, в користуванні належним йому житлом, шляхом подання позову про визнання цієї особи такою, що втратила право на користування житлом.

Відповідно до статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на повагу до свого житла.

Пунктом 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 01.11.1996р. «Про застосування Конституції при здійсненні правосуддя» (зі змінами та доповненнями) передбачено, що при розгляді спорів про право користування жилим приміщенням необхідно брати до уваги, що ст.33 Конституції гарантує кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, свободу пересування та вільний вибір місця проживання. Це означає, що наявність чи відсутність прописки самі по собі не можуть бути підставою для визнання права користування жилим приміщенням за особою, яка там проживала чи вселилась туди як член сім`ї наймача (власника) приміщення, або ж для відмови їй у цьому.

Враховуючи вище наведені норми законодавства та конкретні обставини справи, а саме те, що відповідач в частині житлового будинку, яка належить позивачу не проживає понад встановлений законодавством строк, суд задовольняє позовні вимоги в повному обсязі.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. З огляду на викладене фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Керуючись ст. 71-72 ЖК України, ст.41 Конституції України, ст.ст. ч.1 ст.16, ч.1 ст.319,ч.1 ст.321, 391 ЦК України, ст.ст. 4, 12, 81, 141, 247, 263-268, 280, 282-283 ЦПК України суд,-, суд -

в и р і ш и в :

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням - задовольнити.

Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , РНОКПП: НОМЕР_1 , таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме: 1/2 (однієї другої) частини житлового будинку АДРЕСА_1 .

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , РНОКПП: НОМЕР_1 , 908,00 грн. судового збору.

Копію заочного рішення суду направити сторонам для відома.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом 30 днів з дня його проголошення.

Рішення суду може бути оскаржене до Київського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги на протязі 30 днів. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Л.В. Мерзлий