Провадження № 2/344/1171/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 вересня 2022 м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський міський суд Івано-Франківської області в складі:

головуючого судді Бородовського С.О.

за участі секретаря Герлан Н.В.,

позивача ОСОБА_1 та її представника ОСОБА_2 ,

відповідача ОСОБА_3 , його представника ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання договору оренди удаваним, -

ВСТАНОВИВ:

в позові вказано, що 01/10/2018 позивач та відповідач уклали договір оренди нежитлового приміщення, за яким позивач отримала в оренду 15 кв.м. по АДРЕСА_1 по 170 гривень за 1 кв.м. Вказаний договір є удаваним, оскільки його вчинено з метою мінімізації податків, а до укладення договору позивач була працівником відповідача - продавцем-консультантом. В наступному позивачка зареєструвалась як фізична особа - суб"єкт підприємницької діяльності і орендувала місце для торгівлі. Тому позивач просила суд про визнання договору оренди удаваним.

В судовому засіданні позивачка надала перед судом пояснення про те, що в договорі є пункт, що договір продовжується, якщо є претензії; працювала продавцем, а потім зареєструвалась як суб"єкт підприємницької діяльності на пропозицію відповідача; погодилась і особисто зареєструвалась як суб"єкт підприємницької діяльності; в наступному посварились через бажання позивача отримувати більше і небажання відповідача сприяти в отриманні більших доходів; торгові агенти привозили позивачці товар, який вона продавала і компенсовувала відповідачу його витрати та оренду; бухгалтерський і податковий облік оформлювала бухгалтер; в банк позивач ходила з бухгалтером; ЕЦП особисто виготовила і надала його бухгалтеру; даний позов подано позивачем через поданий відповідачем раніше позов до позивачки про стягнення заборгованості; погодилась на розірвання трудового договору та укладення цивільно-правового договору; підписала договір оренди особисто і самостійно; під час дії договору оренди і самостійної підприємницької діяльності отримувала проценти від продажу товару; підписувала і подавала декларації в податкову про свої доходи.

В судовому засіданні представник позивача надав перед судом пояснення про те, що удаваність договору підтверджує трудова книжка, зміна з трудового на цивільно-правовий договір був вигідним для позивачки, оскільки вона почала отримувати більший заробіток; договір оренди не читала; сплата за договором не здійснювалась взагалі; договір є декларативним; бухгалтерський облік вела бухгалтер; дійсність удаваного договору не заперечується і не оскаржується; позов виник через недобросовісну поведінку відповідача, який пред"явив позивачці позов про стягнення з неї заборгованості; вони мирно розійшлись з цивільних відносин, а відповідач пред"явив вимоги; електронно-цифровий підпис був у бухгалтера для формування і подання звітності; позивачка показувала мінімальні доходи до 30000 гривень; договір оренди підписувала особисто; яка різниця в податках між трудовими відносинами і цивільно-правовими повідомити не може.

В судовому засіданні відповідач надав перед судом пояснення про те, що було укладено з позивачкою договір оренди та складено акт приймання-передачі; позивачка отримувала для своєї діяльності товар, який від власного імені особисто продавала та отримувала самостійні доходи, про які звітувала в податкову; до цього її ніхто не примушував, оскільки це було її особисте бажання з метою отримання більших доходів ніж в трудових відносинах; є і інші орендарі, які здійснюють аналогічну діяльність; даний позов подано в якості реакції на позов відповідача про стягнення з позивача грошових коштів, оскільки позивачка мала заборгованість і вирішила для себе самостійно піти і пропасти, і не повертати заборгованість, не виконувати її зобов"язання; позивачка сама хотіла перейти з трудових відносин на цивільні для отримання більшого доходу як орендар; укладення договору оренди було ініціативою позивачки про, що вона особисто поставила свій підпис і визнає цю обставину; спочатку позивач була в трудових відносинах і отримувала зарплату, а потім уклала цивільно-правовий договір і отримувала проценти від продажу товарів, які постачали торгові агенти їй; позивач побачила, що інші орендарі отримують значно вищі доходи від продавця і сама бажала перебувати в цивільних відносинах, для цього самостійно зареєструвалась підприємцем і здійснювала підприємницьку діяльність; оренда враховувала комунальні платежі, які сплачує відповідач як власник приміщення; позивачка повністю самостійно взаємодіяла з торговими агентами на власний розсуд; після формування нею заборгованості відповідач висловлював усні претензії про виплату заборгованості і замість виконання зобов"язань позивачка все залишила і пропала, відмовилась погашати заборгованість і не розрахувалась; бухгалтер допомагав всім орендарям в питаннях бухгалтерії та звітності.

В судовому засіданні представник відповідача надала перед судом пояснення про те, що позов не відповідає положенню ЦК України про удаваність правочину; в договорі визначені всі істотні умови і його зміст які виконували орендар та орендодавець; договір підписано і виконано особисто позивачкою; договір є договором найму і відповідає вимогам до таких договорів; цей позов подано виключно через попередній позов відповідача до позивачки про виплату нею її заборгованості, що особисто визнано позивачем та її представником; цей позов розглядається позивачем як уникнення від цивільної відповідальності; трудовий договір не може бути удаваним; удаваність договору може підтверджуватись виключно письмовими доказами за ст. 218 ЦК України; трудова книжка про попередню роботу позивача будь-яким чином не свідчить про удаваність договору оренди; запис в трудовій книжці про звільнення позивача навпаки свідчить про те, що позивачка свідомо і особисто звільнилась з трудової функції у відповідача; позивачка подавала особисто і від власного імені звітність про її самостійні підприємницькі доходи і сплачувала з них податки.

Відповідно до ст. 218 ЦК України заперечення однією із сторін факту вчинення правочину або оспорювання окремих його частин може доводитися письмовими доказами, засобами аудіо-, відеозапису та іншими доказами. Рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків.

Відповідно до п. 1 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до ст. 59 ЦПК України суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

В п. 4 ч. 3 ст. 411 ЦПК України вказано, що встановлення обставини, що мають суттєве значення, на підставі недопустимих доказів є підставою для скасування рішення та направлення справи на новий розгляд.

Крім цього в ст. 78 ЦПК України вказано, що суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом.

Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Отже сторонам не гарантовано встановлення обставин за опосередкуванням засобів доказування, що безпосередньо заборонені до використання цивільним процесуальним законом.

Єдиним правовим наслідком використання сторонами засобів доказування, всупереч встановленій цивільним процесуальним законом забороні їх використання є недопустимість таких доказів.

Тому судом відмовлено у відповідному порушенні процесуального закону стороною позивача, про що суд просила сторона відповідача.

Судом встановлено наступні обставини.

Відповідно до ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.

Отже обставину укладення договору оренди від 01/10/2021 сторони не заперечили, його особисте підписання не заперечили та дійсність договору оренди позивач не оспорювала за позовом, також в судовому засіданні представник позивача особисто надав перед судом пояснення про те, що дійсність договору не заперечується.

Підставою звернення до суду є те, що оскільки позивач раніше працювала у відповідача за трудовим договором та припинила його і звільнилась з трудових відносин, тому цивільно-правовий договір оренди 15 кв. м. в приміщенні відповідача вона просила суд визнати удаванням трудового договору.

Відповідно до ч. 1 ст. 235 ЦК України удаваним є правочин, який вчинено сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили.

Відповідно до ч. 2 ст. 235 ЦК України, якщо буде встановлено, що правочин був вчинений сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили, відносини сторін регулюються правилами щодо правочину, який сторони насправді вчинили.

Таким чином, по-перше, удавання правочину має своїм наслідком не визнання правочину удаваним, а регулювання відносин сторін правилами щодо правочину, який сторони насправді вчинили.

По-друге, за змістом ч. 2 ст. 235 ЦК України удавати правочин можуть виключно обидві сторони одночасно, а не лише одна з них.

Так відповідачем та його представником надано перед судом пояснення про те, що відповідач не удавав вказаний позивачем правочин. На підтвердження цього відповідач надав перед судом пояснення про те, що перед укладенням цивільно-правового договору найму ним та позивачем було свідомо припинено трудовий договір позивачки; позивачка зареєструвалась суб"єктом підприємницької діяльності; отримала в оренду місце для торгівлі; здійснювала торгівлю товарами від власного імені; окремо звітувала про отримані доходи; самостійно сплачувала податки та обов"язкові платежі.

Здійснюючі усі зазначені дії позивач не мала правових підстав для висновку про те, що вона перебуває в трудових відносинах з відповідачем.

Таким чином пояснення позивача є неправдивими і спростовані відповідачем.

Відповідно до ч. 4 ст. 43 ЦПК України за введення суду в оману щодо фактичних обставин справи винні особи несуть відповідальність, встановлену законом.

Також позивачем порушено положення ч. 2 ст. 235 ЦК України про те, що застосування правил про новий правочин може бути здійснено виключно у випадку одночасного удавання іншого правочину усіма сторонами.

Так в постанові Верховного Суду в справі №910/19473/17 вказано, що дослідження в справах про удаваність правочину підлягає воля сторін правочину.

Отже в судовому засіданні відповідач та його представник надали перед судом пояснення про те, що відповідач не мав наміру приховувати трудовий договір з позивачкою, оскільки він не укладав з нею трудовий договір, а уклав з нею саме цивільно-правовий договір оренди.

Усі інші пояснення сторін, їх докази і арґументи не спростовують висновків суду, зазначених в цьому судовому рішенні, їх дослідження та оцінка судом не надала можливості встановити обставини, які б були підставою для ухвалення будь-якого іншого судового рішення.

Відповідно до зазначеного суд,-

УХВАЛИВ:

в позові ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання договору оренди удаваним відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів безпосередньо до апеляційного суду, з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя Бородовський С.О.