Дата документу 24.10.2022 Справа № 337/6801/21
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 22-ц/807/1680/22 Головуючий у 1-й інстанції: Котляр А.М.
Є.У.№ 337/6801/21 Суддя-доповідач: Кочеткова І.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 жовтня 2022 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Кочеткової І.В.,

суддів: Дашковської А.В.,

Подліянової Г.С. ,

розглянувши в порядку спрощеного письмового позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, третя особа Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «Фінансова ініціатива» про відшкодування майнової шкоди,

за апеляційними скаргами ОСОБА_1 , Фонду гарантування вкладів фізичних осібна рішення Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 02 червня 2022 року,

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2021 ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, третя особа ПАТ «КБ «Фінансова ініціатива» про відшкодування майнової шкоди. Зазначав, що 27 червня 2014 року уклав із ПАТ КБ «Фінансова ініціатива» договір банківського вкладу «Інтернаціональний» № 325837 та вніс на рахунок Банку (депозитний) вклад у розмірі 1 260 доларів США на строк 370 календарних днів до 02 липня 2015 з нарахуванням 12,5 % річних за користування вкладними коштами. Відповідно до додаткових договорів №№1-12, укладених протягом липня 2014 року, загальна сума вкладу збільшена до 16 000 доларів США. По закінченні строку договору Банк не виконав своїх зобов`язань із повернення грошових коштів та виплати процентів, а тому у жовтні 2014 року він звернувся до суду із позовом про стягнення заборгованості за договором банківського вкладу в сумі 16 217,77 доларів США. Рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 22 грудня 2014 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Запорізької області від 02 липня 2015року, з Банку на його користь стягнуто 16 217,77 доларів США.

Постановою Правління Національного банку України від 23 червня 2015року № 408 «Про віднесення ПАТ «КБ «Фінансова ініціатива» до категорії неплатоспроможних» виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від № 121 «Про запровадження тимчасової адміністрації ПАТ «КБ «Фінансова ініціатива», згідно з яким з 24 червня 2015 запроваджено тимчасову адміністрацію та призначено уповноважену особу Фонду на тимчасову адміністрацію в ПАТ «КБ «Фінансова ініціатива». 12 серпня 2015 року Фонд виплатив йому гарантовану суму вкладу у національній валюті у розмірі 200 000 грн., що становило еквівалент 9 291, 21 доларів США, залишок заборгованості складає 6 926,56 доларів США.

На виконання рішення Правління НБУ № 352-рш від 21 травня 2019 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ «КБ «Фінансова ініціатива», яким відкликано банківську ліцензію № 219 від 11 жовтня 2011року та рішенням Виконавчої дирекції Фонду від 22 травня 2019 № 1268 «Про початок процедури ліквідації ПАТ КБ «КБ «Фінансова ініціатива» та делегування повноважень ліквідатора банку» розпочато процедуру ліквідації ПАТ КБ «КБ «Фінансова ініціатива» строком на 2 роки з 02 травня 2019 до 21травня 2021 включно. Уповноважено особою Фонду на ліквідацію призначено Кашуту Д.Є. (в подальшому змінено 03 лютого 2020 на ОСОБА_2 )

В зв`язку із запровадженням процедури ліквідації Фондом розміщено оголошення в газеті «Голос України» № 96 (7102) від 24 травня 2019 та надано 30 денний строк для подання кредиторських вимог. Позивач не зміг подати заяву про визнання вимог кредитора у встановлений законом 30-денний термін з поважних причин, у добровільному порядку Фонд відмовив включити його вимоги до реєстру кредиторів, а тому він повторно звернувся до суду з відповідним позовом. Рішенням Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 30 листопада 2020 по справі №337/2524/20, залишеним без змін постановою Запорізького апеляційного суду від 18 серпня 2021, визнано протиправною відмову Фонду та зобов`язано уповноважену особу Фонду внести зміни до реєстру акцептованих вимог кредиторів та включити його кредиторські вимоги у розмірі 6926,56 доларів США. Зазначеним судовим рішенням встановлена протиправність, незаконність та помилковість відмови уповноваженої особи Фонду щодо включення вимог позивача до акцептованих вимог кредиторів Банку.

Після набрання чинності судовим рішенням він направив відповідачеві заяву про включення його вимог до реєстру акцептованих вимог кредиторів, проте листом від 13 вересня 2021 Фонд повідомив його про необхідність надати додаткові документи, а саме: рішення суду про виникнення зобов`язань Банку до введення процедури ліквідації, заяви кредитора, яка фактично вже подавалась у 2019 році, а також оригіналу виконавчого листа з відміткою про закінчення виконавчого провадження.

05 жовтня 2021 він повторно направив Фонду листа із вимогою про виконання судового рішення від 30 листопада 2020, проте листом від 28 жовтня 2021 останній повідомив його, що 20 вересня 2021 рішенням виконавчої дирекції Фонду № 960 затверджено ліквідаційний баланс та звіт про виконання ліквідаційної процедури ПАТ «КБ «Фінансова Ініціатива», в зв`язку з зазначеним внести зміни до реєстру акцептованих вимог кредиторів Банку неможливо, а всі незадоволені вимоги вважаються погашеними.

07 жовтня 2021 він отримав виконавчий лист, проте у примусовому виконанні рішення суду немає сенсу та можливості в зв`язку з затвердженням ліквідаційного балансу та припиненням ліквідаційної процедури.

У зв`язку з непрофесіоналізмом уповноваженої особи та незаконністю відмови у включенні до акцептованого реєстру кредиторів у період з липня 2019 року (дати направлення кредиторських вимог та незаконної відмови в їх задоволенні) та невиконанням рішення суду, що набрало законної сили в період з 18 серпня 2021 по 20 вересня 2021 (дата затвердження ліквідаційного балансу) позивач був незаконно позбавлений можливості участі в ліквідаційній процедурі Банку та отримання задоволення його вимог як кредитора в сумі 6 926, 56 доларів США, чим йому відповідно було нанесено майнову шкоду.

Посилаючись на вказані обставини, ОСОБА_1 просив стягнути з Фонду гарантування вкладів фізичних осіб заподіяну йому майнову шкоду у розмірі 6 926,56 доларів США.

Рішенням Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 02 червня 2022 року позовні вимоги ОСОБА_1 залишено без задоволення.

Судове рішення мотивовано тим, що Фонд неправомірно відмовив ОСОБА_1 у внесені відповідних змін до затвердженого реєстру акцентованих вимог кредиторів, проте за браком коштів, одержаних в результаті ліквідації та продажу майна (активів) банку, вимога позивача все одно не була б виконаною та вважалась би погашеною.

В апеляційній скарзі про скасування судового рішення і ухвалення нового про задоволення позову ОСОБА_1 зазначає про порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, невідповідність висновків суду вимогам закону. Зауважує на тому, що судове рішення ґрунтується на припущеннях, в його основу покладено неналежний письмовий доказ довідку Фонду щодо остаточного розміру незадоволених кредиторських вимог ПАТ «КБ «Фінансові ініціативи», яка була надана із порушенням норм процесуального права з пропуском строку для надання доказів.

У відзиві на апеляційну скаргу Фонд гарантування вкладів зазначає, що у спорах, пов`язаних з виконанням банком, в якому введена тимчасова адміністрація чи почата процедура його ліквідації, своїх зобов`язань перед його кредиторами, норми Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» є спеціальними, даний Закон є пріоритетним відносно інших законодавчих актів України у цих правовідносинах. На виконання вимог вказаного Закону Фонд виплатив позивачеві гарантовану суму вкладу у розмірі 200 000 грн. Із заявою про включення його кредиторських вимог в межах визначених Законом строків позивач не звертався, а подав відповідну заяву після закінчення строку на прийняття кредиторських вимог. В подальшому після ухвалення судом рішення від 30 листопада 2020 року, залишеним буз змін ухвалою апеляційного суду від 18 серпня 2021 року, позивач направив Фонду вимогу від 19.08.2021 про виконання судового рішення, проте жодного додатку вказана вимога не містила. Позивач не надав засвідчену копію судового рішення, оригінал виконавчого листа, а тому уповноважена особа Фонду надіслала вкладнику роз`яснення стосовно переліку необхідних документів, які мають бути додані до заяви про включення вимог кредитора до реєстру на підставі судового рішення. Фонд також зазначив, що не був стороною банківського вкладу, заміна сторони у договорі з Банку на Фонд не відбувалася. Задоволення кредиторських вимог здійснюється за рахунок коштів, які надходять від реалізації майна Банку. За змістом ст.20 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» кошти Фонду не включаються до Державного бюджету, не підлягають вилученню і підлягають використанню виключно за призначенням, зазначеним у вказаній нормі права. Право на акцептування вимог кредитора не є шкодою у розумінні ст.22 ЦК України. Вважає помилковими доводи апеляційної скарги про те, що довідка Фонду про часткове погашення вимог кредиторів, є неналежним доказом. За формою і змістом вона відповідає вимогам ЦПК щодо письмового доказу. Інформація, викладена в довідці, є загальновідомою, оскільки оприлюднена на офіційному сайті ФГВФО в мережі Інтернет.

В апеляційній скарзі Фонд гарантування вкладів фізичних осіб просив змінити мотивувальну частину судового рішення та виключити із мотивувальної частини судового рішення висновки про те, що Фонд фактично відмовився виконувати рішення суду. Фонд зазначив, що ОСОБА_1 не подав документи, передбачені п.п.1 п.1 Розділу VII «Положення про порядок складення і ведення реєстру акцептованих вимог кредиторів банку, що ліквідується», яким передбачено, що внесення змін до затвердженого реєстру акцептованих вимог кредиторів на підставі рішення суду, яке набрало законної сили, здійснюється за заявою кредитора про кредиторські вимоги до банку, додатком до якої в обов`язковому порядку має бути копія рішення суду, належним чином засвідчена, з відміткою суду про дату набрання рішенням суду законної сили. Підставою для звернення щодо внесення змін до реєстру акцептованих вимог кредиторів є оригінал виконавчого листа, що надсилається до уповноваженої особи Фонду відповідно до вимог частини четвертої статті 39 Закону України «Про виконавче провадження», у зв`язку із закінченням виконавчого провадження на підставі прийнятого Національним банком України рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку-боржника.

У відзиві на апеляційну скаргу Фонду ОСОБА_1 зазначає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, оскільки є безпідставною та необґрунтованою. Зазначає, що рішенням Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 30.11.2020 р. по справі № 337/2524/20, залишеним без змін постановою Запорізького апеляційного суду від 18.08.2021 р. встановлена протиправність, незаконність та помилковість відмови уповноваженої особи Фонду щодо включення вимог Позивача до акцептованих вимог кредиторів Банку.

Відповідно до частини першої статті 368 ЦПК України у суді апеляційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 369 цього Кодексу.

Згідно з частиною тринадцятою статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Зважаючи на те, що справа є малозначною, її розгляд здійснено в порядку письмового провадження, без виклику сторін.

Згідно із ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до частини першої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційних скарг, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга Фонду гарантування вкладів фізичних осіб підлягає задоволенню, а апеляційна скарга ОСОБА_1 задоволенню не підлягає з огляду на таке.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (ч.ч. 1-4 ст. 12 ЦПК України).

Частиною 1 статті 13 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно до змісту ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч. 1 ст. 81 ЦПК України).

Встановлено, що 27 червня 2014 року ОСОБА_1 уклав із ПАТ КБ «Фінансова ініціатива» договір банківського вкладу «Інтернаціональний» № 325837 та вніс на рахунок Банку (депозитний) вклад у розмірі 1 260 доларів США на строк 370 календарних днів до 02 липня 2015 з нарахуванням 12,5 % річних за користування вкладними коштами. Відповідно до додаткових договорів №№1-12, укладених протягом липня 2014 року, загальна сума вкладу збільшена до 16 000 доларів США. По закінченні строку договору Банк не виконав своїх зобов`язань із повернення грошових коштів та виплати процентів, а тому у жовтні 2014 року ОСОБА_3 звернувся до суду із позовом про стягнення заборгованості за договором банківського вкладу в сумі 16 217,77 доларів США.

Рішенням Хортицького районного суду м.Запоріжжя від 22 грудня 2014 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Запорізької області від 02 липня 2015 року, (справа №334/10102/14-ц) стягнуто з ПАТ «КБ «Фінансова ініціатива» на користь ОСОБА_1 суму вкладу за депозитним договором у розмірі 16 217,77 доларів США (а.с. 7-10).

Відповідно до постанови Правління Національного банку України №408 від 23 червня 2015 року ПАТ «КБ «Фінансова ініціатива» віднесено до категорії неплатоспроможних, виконавчою дирекцією Фонду прийнято рішення №121 «Про запровадження тимчасової адміністрації в ПАТ «КБ Фінансова ініціатива» та делегування повноважень тимчасового адміністратора банку».

12 серпня 2015 року Фонд гарантування вкладів відшкодував ОСОБА_1 гарантовану суму у розмірі 200 000,00 грн., що за курсом НБУ станом на 24.06.2015 р. (дату введення тимчасової адміністрації) становило 9 291,21 долар США.

Залишок заборгованості ПАТ КБ «Фінансова ініціатива» перед вкладником становив 6 926,56 доларів США.

21 травня 2019 року постановою правлення НБУ №352-рш було прийнято рішення про відкликання банківської ліцензії, призначено ліквідатора та запроваджено процедуру ліквідації ПАТ «КБ «Фінансова ініціатива» у зв`язку із його неплатоспроможністю.

В газеті «Голос України» № 96 (7102) від 24 травня 2019 року опубліковано оголошення про ліквідацію ПАТ «КБ «Фінансова ініціатива», в якому також зазначалося, що вимоги кредиторів приймаються протягом 30 днів з дня опублікування відомостей про ліквідацію.

У визначений строк з дня оприлюднення відомостей про ліквідацію ПАТ «КБ «Фінансова ініціатива» Косатий Д.А. як кредитор не заявив про свої вимоги, а тому не був включений до реєстру акцептованих вимог кредиторів за вкладом.

У зв`язку із відмовою Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб включити ОСОБА_2 до згаданого реєстру після перебігу тридцяти денного строку, останній звернувся до суду з відповідним позовом.

Рішенням Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 30 листопада 2020 року (а.с. 11-13), залишеним без змін постановою Запорізького апеляційного суду від 18 серпня 2021 року( а.с.14-17) визнано протиправною відмову Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб Караченцева А.Ю. на ліквідацію ПАТ «КБ «Фінансова ініціатива» при розгляді вимог щодо включення вимог ОСОБА_1 до реєстру акцептованих вимог кредиторів за вкладом у ПАТ «КБ «Фінансова ініціатива» на суму 6926,56 доларів США. Зобов`язано Уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «КБ «Фінансова ініціатива» внести зміни до Реєстру акцептованих вимог кредиторів та включити кредиторські вимоги ОСОБА_1 в розмірі 6926,56 доларів США.

19 серпня 2021 року ОСОБА_1 направив Фонду вимогу про добровільного виконання рішення суду від 30.11.2020 (а.с. 21).

13 вересня 2021 року уповноважена особа Фонду направила ОСОБА_1 відповідь на вимогу, в якій роз`яснила порядок внесення змін до реєстру акцептованих вимог на підставі рішення суду та запропонувала надати документи, передбачені п.п.1 п. розділу УП Положення про порядок складання та ведення реєстру акцептованих вимог кредиторів та задоволення вимог кредиторів банку, що ліквідується (а.с. 22).

05 жовтня 2021 року ОСОБА_1 направив листа директору Фонду про сприяння у вирішенні ситуації та виконання рішення Хортицького районного суду від 30 листопада 2020 року (а.с. 22).

28 жовтня 2021 року Фонд повідомив ОСОБА_1 про те, що 20 вересня 2021 року рішенням виконавчої дирекції Фонду № 960 затверджено ліквідаційний баланс та звіт про виконання ліквідаційної процедури ПАТ «КБ «Фінансова Ініціатива», в зв`язку з зазначеним внести зміни до реєстру акцептованих вимог кредиторів Банку неможливо, а всі незадоволені вимоги вважаються погашеними (а.с.23).

Відповідно до довідки ФГВФО від 14 січня 2022 року щодо остаточного розміру незадоволених кредиторських вимог ПАТ «КБ «Фінансова Ініціатива», вимоги третьої черги погашені на 1,86%, вимоги четвертої черги повністю не погашені (а.с.63).

Статтею 15 Цивільного кодексу України встановлено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

У відповідності до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Статтею 56 Конституції України кожному гарантовано право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Частиною першою статті 1166 ЦК України унормовано, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Статті 1173, 1174 ЦК України є спеціальними й передбачають певні особливості, характерні для розгляду справ про деліктну відповідальність держави за незаконні дії чи бездіяльність органів державної влади та посадових осіб, які відмінні від загальних правил деліктної відповідальності. Так, зокрема, цими правовими нормами передбачено, що для застосування відповідальності держави за неправомірні діяння посадових осіб та органів державної влади наявність їх вини не є обов`язковою.

Необхідною підставою для притягнення держави до відповідальності у вигляді стягнення шкоди є наявність трьох умов: неправомірні дії органу державної влади, наявність шкоди та причинний зв`язок між неправомірними діями і заподіяною шкодою, і довести наявність цих умов має позивач, який звернувся з позовом про стягнення шкоди на підставі статті 1173 ЦК України.

На державу покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність дій органів державної влади та посадових осіб, мінімізують ризик помилок і сприятимуть юридичній визначеності у цивільних правовідносинах.

Відповідно до частини другої статті 2, частини першої статті 170 ЦК України учасниками цивільних відносин є: держава Україна, Автономна Республіка Крим, територіальні громади, іноземні держави та інші суб`єкти публічного права. Держава набуває і здійснює цивільні права та обов`язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом.

Згідно частини другої статті 48 ЦПК України позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава.

Належним відповідачем у справах про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, посадовою або службовою особою, є держава як учасник цивільних відносин, як правило, в особі органу, якого позивач зазначає порушником своїх прав.

Правові, фінансові та організаційні засади функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб, повноваження Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, порядок виплати Фондом відшкодування за вкладами встановлені, зокрема, Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Відповідно до пункту 17частини першої статті 2 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» уповноважена особа Фонду працівник Фонду, який від імені Фонду та в межах повноважень, передбачених цим Законом та/або делегованих Фондом, виконує дії із забезпечення виведення банку з ринку під час здійснення тимчасової адміністрації неплатоспроможного банку та/або ліквідації банку.

За змістом статті 3 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» Фонд є установою, що виконує спеціальні функції у сфері гарантування вкладів фізичних осіб та виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків у випадках, встановлених цим Законом.

Фонд є юридичною особою публічного права, має відокремлене майно, яке є об`єктом права державної власності і перебуває у його господарському віданні. Фонд є суб`єктом управління майном, самостійно володіє, користується і розпоряджається належним майном, вчиняючи стосовно нього будь-які дії (у тому числі відчуження, передача в оренду, ліквідація), що не суперечать законодавству та меті діяльності Фонду.

Фонд є економічно самостійною установою, має самостійний баланс, поточний та інші рахунки в Національному банку України, а також рахунки в цінних паперах у депозитарних установах державних банках.

Згідно з частиною першою статті 4 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» основним завданням Фонду є забезпечення функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб та виведення неплатоспроможних банків з ринку.

Відповідно до частини першої, другої, сьомої статті 26 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» Фонд гарантує кожному вкладнику банку відшкодування коштів за його вкладом. Фонд відшкодовує кошти в розмірі вкладу, включаючи відсотки, нараховані на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку, але не більше суми граничного розміру відшкодування коштів за вкладами, встановленого на дату прийняття такого рішення, незалежно від кількості вкладів в одному банку. Сума граничного розміру відшкодування коштів за вкладами не може бути меншою 200 000 гривень. Адміністративна рада Фонду не має права приймати рішення про зменшення граничної суми відшкодування коштів за вкладами.

Виконання зобов`язань Фонду перед вкладниками здійснюється Фондом з дотриманням вимог щодо найменших витрат Фонду та збитків для вкладників у спосіб, визначений цим Законом, у тому числі шляхом передачі активів і зобов`язань банку приймаючому банку, продажу банку, створення перехідного банку протягом дії тимчасової адміністрації або виплати відшкодування вкладникам після ухвалення рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідації банку.

Фонд гарантує відшкодування коштів за вкладом, який вкладник має в банку, що в подальшому реорганізувався шляхом перетворення, на тих самих умовах, що і до реорганізації.

Фонд завершує виплату гарантованих сум відшкодування коштів за вкладами у день подання документів для внесення до Єдиного державного реєстру юридичних осіб запису про ліквідацію банку як юридичної особи.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 10 квітня 2019 року у справі № 761/10730/18 вказано, що гарантії Фонду гарантування вкладів фізичних осіб є гарантіями держави, передбаченими Законом України «Про систему гарантування вкладів». Для виконання Фондом відповідних зобов`язань можуть залучатися державні кошти. Тому рішення та дії Фонду чи уповноваженої особи Фонду щодо включення вкладника до переліку осіб, яким необхідно здійснити виплату відшкодувань сум вкладів за рахунок коштів Фонду, є рішеннями та діями суб`єкта владних повноважень, який реалізує делеговані державою повноваження щодо виведення з ринку неплатоспроможних банків.

Правовідносини між Фондом і вкладником, який претендує на отримання гарантованого державою відшкодування за рахунок коштів Фонду в межах граничної сумі мають управлінський характер. У цих правовідносинах Фонд виконує управлінські функції щодо гарантованої державою виплати відшкодування за банківським вкладом.

Відповідно до ст.52 Закону України «Про систему гарантування вкладів» задоволення кредиторських вимог здійснюється Уповноваженою особою за рахунок коштів, які надходять від реалізації майна банку. Крім того вимоги кожної наступної черги задовольняються в міру надходження коштів від реалізації майна банку після повного задоволення вимог попередньої черги. Вимоги кредиторів до банку, що були незадоволені в результаті ліквідаційної процедури та продажу майна (активів) банку на дату складення ліквідаційного балансу, вважаються погашеними.

Відповідно до черговості, визначеної п.4 ч.1 ст. 52 Закону, кошти, одержані в результаті ліквідації та продажу майна (активів) банку, спрямовуються Фондом на задоволення вимог кредиторів у такій черговості: в 4 чергу вимоги вкладників Фізичних осіб (у тому числі фізичних осіб - підприємців), які не є пов`язаними особами банку, у частині, що перевищує суму, виплачену Фондом.

Вимоги кредиторів до банку, що були незадоволені в результаті ліквідаційної процедури та продажу майна (активів) банку на дату складення ліквідаційного балансу, вважаються погашеними.

Стаття 22 ЦК України передбачає відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, відповідно до частин 1 та 2 якої особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати,які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Установивши, що Фонд виплатив ОСОБА_1 гарантовані 200 000 грн., вимоги останнього про повернення залишку вкладу відносяться до 4 черги, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність причинного зв`язку між неправомірними діями посадових осіб Фонду та негативними наслідками для вкладника. На дату затвердження ліквідаційного балансу відбулося часткове погашення кредиторів 3 черги (1,86 відсотків від загальної суми третьої черги), а вимоги позивача відносяться до 4 черги і не могли бути погашеними незалежно від перебування позивача в реєстрі кредиторів.

Наявність судового рішення від 30 листопада 2020 року, яким визнано протиправною відмову Фонду включити ОСОБА_1 до реєстру акцептованих вимог кредиторів за вкладом ПАТ КБ «Фінансова ініціатива» на суму 6 926, 56 доларів США, не є достатньою підставою для стягнення вказаної суми коштів з Фонду гарантування вкладів.

Недостатність коштів Банку, що ліквідувався, для задоволення вимог кредиторів 4 черги не свідчить про те, що такі вимоги підлягають задоволенню за рахунок Фонду гарантування вкладів.

За таких обставин доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 про порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права є неспроможними.

Посилання в апеляційній скарзі ОСОБА_1 на те, що довідка Фонду щодо остаточного розміру незадоволених кредиторських вимог є неналежним доказом, а тому суд неправомірно прийняв її до уваги, є безпідставними.

В зазначеній довідці міститься інформація, яка є загальновідомою, оприлюднена на офіційному сайті ФГВФО в мережі Інтернет. Така інформація підлягала встановленню судом для всебічного, повного і об`єктивного з`ясування фактичних обставин справи і підлягала врахуванню судом незалежно від дати надання відповідачем відповідної довідки на вимогу суду.

Що стосується доводів апеляційної скарги Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, то колегія суддів погоджується з її доводами та вважає помилковими висновки суду першої інстанції про те, що посадові особи Фонду відмовлялися виконувати судове рішення. Лист Уповноваженої особи Фонду від 13.09.2021, в якому було надано відповідь ОСОБА_1 стосовно необхідного переліку документів, що мають бути додані до заяви про внесення змін до реєстру акцептованих вимог кредиторів, не свідчить про відмову Фонду виконувати судове рішення.

Відповідно до п.п.1 п. 1 Розділу VII Положення про порядок складення і ведення реєстру акцептованих вимог кредиторів банків, що ліквідуються, затвердженого Рішенням Виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 21.08.2017 № 3711, Зареєстровано в Міністерстві юстиції України 07.09. 2017 за № 1104/30972 підставами для внесення до затвердженого реєстру акцептованих вимог кредиторів змін, які підлягають затвердженню виконавчою дирекцією Фонду, є зокрема: рішення суду, яке набрало законної сили (у тому числі рішення судів, які набрали законної сили після закінчення строку для пред`явлення вимог кредиторів, визначеного статтею 49 Закону), за яким, виникають: зобов`язання банку перед кредиторами, що виникли до дня початку процедури ліквідації; кредиторські вимоги вкладників у частині, що перевищує суму відшкодування, виплачену Фондом, розмір якої визначено відповідно до вимог статті 26 Закону. Такі вимоги включаються до реєстру акцептованих вимог кредиторів та підлягають задоволенню в черговості відповідно до статті 52 Закону; зобов`язання банку, які, крім вимог вкладника понад гарантовану суму відшкодування по вкладу, включаючи відсотки, які нараховані станом на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку, включають також суми зобов`язань банку понад суму, нараховану на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку (зокрема, штрафні санкції у вигляді штрафів, пені або індексу інфляції за кількість днів прострочення зобов`язань). Такі вимоги підлягають включенню до сьомої черги задоволення вимог кредиторів, а саме: вимоги інших вкладників, які не є пов`язаними особами банку, юридичних осіб - клієнтів банку, які не є пов`язаними особами банку; зобов`язання банку, що ліквідується, за зверненням довірителів фондів фінансування будівництва (далі - ФФБ), або фондів операцій з нерухомістю (далі - ФОН), або відповідного органу, що здійснює нагляд та регулювання діяльності управителя, у зв`язку з порушенням управителем законодавства про фінансові послуги про ФФБ або ФОН, який може передаватися в управління іншій фінансовій установі, що відповідає вимогам законодавства, у порядку, визначеному постановою Кабінету Міністрів України від 11 травня 2011 року№ 490 «Про затвердження Порядку передачі фонду фінансування будівництва або фонду операцій з нерухомістю в управління іншій фінансовій установі за рішенням суду». Банк, що ліквідується, включає такі вимоги до сьомої черги вимог кредиторів; пред`явлення кредиторських вимог контролюючими органами за зобов`язаннями банку із сплати податків і зборів, що виникли під час проведення ліквідації банку.

Внесення змін до затвердженого реєстру акцептованих вимог кредиторів на підставі рішення суду, яке набрало законної сили, здійснюється на підставі заяви кредитора про кредиторські вимоги до банку, додатком до якої в обов`язковому порядку має бути копія рішення суду, належним чином засвідчена, з відміткою суду про дату набрання рішенням суду законної сили.

Підставою для звернення щодо внесення змін до реєстру акцептованих вимог кредиторів є оригінал виконавчого листа, що надсилається до уповноваженої особи Фонду відповідно до вимог частини четвертої статті 39 Закону України «Про виконавче провадження», у зв`язку із закінченням виконавчого провадження на підставі прийнятого Національним банком України рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку-боржника.

При цьому, абзац 21 та 22 стосовно необхідності надання копі рішення суду та виконавчих документів не відноситься до п. п.11 пункту 1 Розділу VII., оскільки вказаний пункт не передбачає наявності судового рішення для пред`явлення вимог контролюючими органами за зобов`язаннями баку із сплати податків і зборів, що виникли під час ліквідаційної процедури. Такі вимоги подаються контролюючими органами по мірі їх виникнення протягом процедури ліквідації.

З аналізу змісту абзацу 21 чітко видно, що він розповсюджується на всі правовідносини, які виникають в процесі внесення змін до затвердженого реєстру акцептованих вимог кредиторів на підставі рішення суду, яке набрало законної сили.

Крім того, після абзацу 22, який регламентує надання оригіналу виконавчого листа, міститься примітка, що абзац двадцять другий пункту 1 розділу VII із змінами, внесеними згідно з Рішенням Фонду гарантування вкладів фізичних осіб № 1376 від 17.05.2018.

Отже висновок суду про те, що Фонд неправомірно вимагав від ОСОБА_4 документи для внесення змін до реєстру акцептованих вимог кредиторів та фактично відмовився виконувати рішення суду є помилковим, тому вказаний висновок підлягає виключенню із мотивувальної частини судового рішення.

Відповідно до частини 1 статті 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

За вказаних обставин, рішення суду першої інстанції підлягає зміні, а апеляційна скарга Фонду гарантування вкладів фізичних осіб задоволенню.

Керуючись ст.ст. 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб задовольнити.

Рішення Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 02 червня 2022 року у цій справі змінити, виклавши мотивувальну частину в редакції цієї постанови.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту цієї постанови, лише у випадку якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до ЦПК України позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Головуючий: І.В. Кочеткова

Судді: А.В. Дашковська

Г.С. Подліянова