Справа № 750/43/22
Провадження № 2/750/492/22
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 жовтня 2022 року м. Чернігів

Деснянський районний суд м. Чернігова в складі :

головуючого судді Логвіної Т.В.,

секретаря Примак Т.В.,

за участю представника позивача, відповідача та представника відповідача,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів,

третя особа - ОСОБА_3 ,

в с т а н о в и в :

у січні 2022 року позивач звернувся до Деснянського районного суду м. Чернігова з позовом до ОСОБА_2 , в якому просить стягнути суму грошових коштів у розмірі 48530 грн. 98 коп., з яких: 28170 грн. 60 коп. інфляційних втрат, 20360 грн. 38 коп. 3 % річних та судові витрати.

Ухвалою суду від 11.01.2022 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі.

20.01.2022 відповідач надіслала відзив на позовну заяву, в якому просила відмовити у задоволенні позовних вимог. ОСОБА_2 надала суду свій розрахунок розміру 3% річних, які просить стягнути позивач. Відповідач також просить суд в разі задоволення позову, зменшити розмір 3% відсотків річних та інфляційних втрат, які заявляє до стягнення позивач.

ОСОБА_3 через канцелярію суду подав письмові пояснення щодо відзиву, в яких зазначив, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі.

У судовому засіданні представник позивача позов підтримав та зазначив, що погоджується з розрахунком 3% річних, наведеним відповідачем у відзиві на позовну заяву.

Відповідач та її представник позов не визнали, просили відмовити в його задоволенні з підстав, зазначених у відзиві.

Позивач та третя особа у судове засідання не з`явилися, про час та місце його проведення повідомлялись у встановленому законом порядку, причин неявки суду не повідомили.

Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку.

За період з 04.04.2017 по 23.02.2018 позивач надав в борг відповідачці грошові кошти, які перераховувались через додаток «Приват 24» з карткового рахунку позивача на карту відповідачки на загальну суму 1037577 грн., які частково були надані позивачу його батьком ОСОБА_3 , зазначені кошти ОСОБА_2 зобов`язалась повернути у грудні 2018 року.

Рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 24.07.2020, залишеним без змін постановою Чернігівського апеляційного суду від 03.11.2020, позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення безпідставно набутих грошових коштів - задоволено частково; стягнуто із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 997 577 грн. безпідставно набутих грошових коштів; стягнуто із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 10 801 грн. 55 коп. в рахунок відшкодування судових витрат.

Рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 24.07.2020 встановлено, що позивач 20.02.2020 звернувся до відповідача з письмовою вимогою повернути безпідставно набуті кошти у семиденний строк з дня отримання листа, однак ОСОБА_2 у зазначений строк кошти не повернула

Позивач зазначив, що зволікання ОСОБА_2 з виконанням грошового зобов`язання, призвело до девальвації грошових коштів, а тому відповідач як недобросовісний боржник повинна понести додаткову відповідальність, передбачену статтею 625 ЦК України, сплативши на його користь інфляційні втрати та 3 % річних за увесь час прострочення виконання грошового зобов`язання, а саме: з моменту виникнення у відповідачки грошового зобов`язання (29 лютого 2020 року) і до дня набрання рішенням суду законної сили (03.11.202о).

Статтею 625 ЦК України врегульовано правові наслідки порушення грошового зобов`язання, які мають особливості. Так, відповідно до наведеної норми боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Формулювання статті 625 ЦК України, коли нарахування процентів тісно пов`язується із застосуванням індексу інфляції, орієнтує на компенсаційний, а не штрафний характер відповідних процентів, а тому 3 % річних не є неустойкою у розумінні положень статті 549 цього Кодексу.

Отже, за змістом наведеної норми закону нараховані на суму боргу інфляційні втрати та 3 % річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування ним утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

У статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Тобто, приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань.

Аналогічний висновок зробила Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16 травня 2018 року у справі N 686/21962/15-ц (провадження N 14-16цс18).

При цьому, у вказаній постанові Велика Палата Верховного Суду відступила від висновку Верховного Суду України, викладеного у постанові від 20 січня 2016 року у справі N 6-2759цс15, що правовідносини, які виникають з приводу виконання судових рішень, врегульовані Законом України "Про виконавче провадження", і до них не можуть застосовуватися норми, що передбачають цивільну-правову відповідальність за невиконання грошового зобов`язання (стаття 625 ЦК України), а також від висновку Верховного Суду України, викладеного у постанові від 02 березня 2016 року у справі N 6-2491цс15, за яким дія статті 625 ЦК України поширюється на порушення грошового зобов`язання, яке існувало між сторонами до ухвалення рішення суду, а частина п`ята статті 11 ЦК України не дає підстав для застосування положень статті 625 ЦК України у разі наявності між сторонами деліктних, а не зобов`язальних правовідносин.

Отже, положення статті 625 ЦК України передбачають, що зобов`язання можуть виникати безпосередньо з договорів та інших правочинів, передбачених законом, а також угод, які не передбачені законом, але йому не суперечать, а в окремих випадках встановлені актами цивільного законодавства цивільні права та обов`язки можуть виникати з деліктного зобов`язання та рішення суду.

За змістом частини четвертої статті 82 Цивільного процесуального кодексу України (далі за текстом - ЦПК України) обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

За змістом статей 524, 533-535 і 625 ЦК України грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов`язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто, грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов`язок боржника з такої сплати.

Ці висновки узгоджуються з позицією Великої Палати Верховного Суду, висловленою у постанові від 11 квітня 2018 року у справі N 758/1303/15-ц (провадження N 14-68цс18).

Відповідач у своєму відзиві з наведеним у позовній заяві розрахунком інфляційних втрат та 3% річних не погодилась та запропонувала свій розрахунок.

Таким чином, за період з 29.02.2022 і до 02 листопада 2020 року з відповідача на користь позивача належить стягнути інфляційні втрати у розмірі 28170 грн. 60 коп. та 3% річних - 20196 грн. 84 коп., а всього 48367 грн. 44 коп.

З даним розрахунком відповідача погодились представник позивача та представник відповідача у ході судового розгляду.

За таких обставин, суд доходить висновку про часткове задоволення позовних вимог у розмірі 48367 грн. 44 коп.

Також, відповідно до статті 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача належить стягнути судові витрати пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 12, 13, 81, 141, 258, 259, 265, 273, 354 ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в:

позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 ) про стягнення грошових коштів - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошові кошти в сумі 48367 грн. 44 коп., з яких: 28170 грн. 60 коп. сума інфляційних втрат, 20196 грн. 84 коп. - 3% річних.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати на правничу допомогу в сумі 3986 грн. 40 коп. та судовий збір в сумі 904 грн. 91 коп., а всього 4891 грн. 31 коп.

У задоволенні решти вимог - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене до Чернігівського апеляційного суду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення суду складено 24.10.2022.

Суддя: