Номер провадження 2/754/1165/22
РІШЕННЯ

Іменем України

27 вересня 2022 року Деснянський районний суд м.Києва в складі:

головуючого судді Скрипки О.І.

при секретарі Моторенко К.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Києві цивільну справу за позовною заявою Акціонерного товариства «УкрСиббанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач АТ «УкрСиббанк» звернувся до суду з позовом до відповідачів про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Свої вимоги позивач мотивує тим, що 06.12.2007 року АКІБ «УкрСиббанк», правонаступником якого є АТ «УкрСиббанк» та відповідач ОСОБА_1 уклали договір про надання споживчого кредиту № 0, відповідно до якого банк надав відповідачу кредит в загальній сумі 40 000,00 доларів США шляхом зарахування коштів на поточний рахунок позичальника, а відповідач зобов`язалась щомісячно повертати кредит у обсязі та терміни, встановлені договором, сплачувати проценти, але у будь-якому випадку повернути кредит у повному обсязі не пізніше 06.12.2028 року, якщо тільки не застосовується інший термін повернення кредиту. В подальшому між банком та відповідачем ОСОБА_1 було укладено до вказаного договору додаткову угоду № 1 від 06.12.2007 року, № 2 від 10.06.2014 року, № 3 від 11.06.2014 року. Додатковою угодою № 3 від 11.06.2014 року до кредитного договору були внесені зміни щодо валюти договору, видано новий транш у гривнях в розмірі 409 367,62 грн. на поточний рахунок позичальника, а відповідач зобов`язалась погасити за рахунок вказаного траншу заборгованість за кредитом, що наданий в доларах США, та повертати транш в національній валюті та проценти за користування кредитом 06 числа кожного місяця шляхом сплати ануїтентного платежу в розмірі 6100,00 грн. з 11.06.2014 року по 06.12.2028 року. Сторони домовились, що за використання кредитних коштів за договором з 11.06.2014 року встановлюється процентна ставка в розмірі 16 % річних. Крім того, в забезпечення виконання кредитних зобов`язань позичальника по вказаному договору прийняті порука: відповідача ОСОБА_2 згідно договору поруки № 163378 від 06.12.2007 року та відповідача ОСОБА_3 згідно договору поруки № 258208 від 11.06.2014 року.

Як зазначає позивач, всупереч умов кредитного договору відповідач ОСОБА_1 не здійснює своєчасних платежів у повному обсязі для погашення суми заборгованості по кредиту та процентам протягом тривалого часу, чим суттєво порушує взяті на себе договірні зобов`язання. Відповідачам було направлено вимоги про усунення порушень кредитного договору та у разі не погашення простроченої заборгованості - про дострокове повернення кредиту. Однак, відповідачі вимоги не виконали, заборгованість у повному обсязі не погасили. Станом на 10.09.2021 року заборгованість за кредитним договором складає 324 355,65 грн., з яких: 320 012, 57 грн. - заборгованість за кредитом; 4054,10 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом за строк з 01.02.2021 року по 31.08.2021 року (відповідно до ст.1048 ЦК України); 288,98 грн. - заборгованість за процентами за користування грошовими коштами понад встановлений договором строк (за прострочення виконання грошового зобов`язання відповідно до ст.625 ЦК України).

Посилаючись на викладені обставини, позивач просить стягнути з відповідачів вказану суму в солідарному порядку, а також судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 4865,33 грн. у рівних частинах, а саме з кожного по 1621,78 грн.

Ухвалою Деснянського районного суду м.Києва від 21.09.2021 року відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання.

10.11.2021 року до суду надійшов відзив відповідача ОСОБА_1 на позовну заяву. У даному відзиві відповідач заперечує проти позовних вимог, вказуючи на те, що відсутні підстави для звернення банку до суду, оскільки права банку не порушувались, умови договору виконувались протягом усього часу та нею регулярно сплачувались кошти в рахунок погашення кредитних зобов`язань.

Посилаючись на викладене, відповідач вважає позовні вимоги безпідставними та недоведеними, а тому просить відмовити в їх задоволенні.

28.12.2021 року до суду надійшла відповідь представника позивача Демчука О.В. на відзив відповідача ОСОБА_1 . У даній відповіді представник позивача наполягає на порушенні відповідачами наявних зобов`язань за кредитним договором та зауважує, що відповідач припинила здійснювати належне погашення за наданим кредитом з 06.04.2021 року, про що банком надано належні докази, в зв`язку з чим представник позивача просить задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Ухвалою Деснянського районного суду м.Києва від 17.02.2022 року закрито підготовче провадження та справу призначено до розгляду по суті.

Представник позивача, повідомлений належним чином про розгляд справи, до суду не з`явився. В матеріалах справи наявне клопотання представника позивача про розгляд справи у його відсутність.

Відповідачі, будучи належним чином повідомленими про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явились, причини неявки суду не повідомили.

Відповідно до ст. 44 ЦПК України, учасники судового процесу та їх представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, а також враховуючи наявність відзиву відповідача ОСОБА_1 та достатність часу для подання відзивів іншими відповідачами, суд вважає можливим розглянути справу у відсутність сторін на підставі наявних доказів.

Враховуючи, що сторони по справі в судове засідання не з`явились, відповідно до ст.247 ч.2 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Дослідивши матеріали справи, всебічно проаналізувавши обставини справи в їх сукупності, оцінивши за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному і об`єктивному розгляді справи, зібрані по справі докази, керуючись законом, суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.

Як встановлено судом і вбачається з матеріалів справи, 06.12.2007 року між АКІБ «УкрСиббанк», правонаступником якого є АТ «УкрСиббанк», та відповідачем ОСОБА_1 було укладено договір про надання споживчого кредиту № 0 (при застосуванні ануїтентної схеми погашення), відповідно до п.п.1.1, 1.2, 1.3 якого банк надав позичальнику кредит (грошові кошти) в іноземній валюті в розмірі 40 000,00 доларів США зі строком повернення не пізніше 06.12.2028 року зі сплатою 12,4 % річних, а відповідач зобов`язалась повернути кредит у повному обсязі не пізніше вказаної дати, якщо тільки не застосовується інший термін повернення кредиту, а також сплатити проценти за його користування шляхом внесення ануїтентних платежів відповідно до умов договору.

11.06.2014 року між позивачем та відповідачем ОСОБА_1 було укладено додаткову угоду № 3 до договору про надання споживчого кредиту № 0 від 06.12.2007 року, відповідно до п.2 якого відповідачу було надано транш в національній валюті в розмірі 409 367,62 грн.

Також, сторонами було погоджено, що для ідентифікації договору може застосовуватись номер договору № 0.

Пунктами 4.2, 6 вказаної угоди сторони погодили, що позичальник зобов`язана повернути транш у національній валюті в день сплати ануїтентних платежів, а саме 6 числа кожного місяця шляхом сплати ануїтентного платежу з 11 .06.2014 року по 06.12.2028 року у розмірі 6100,00 грн., процентна ставка складає 16 % річних.

В забезпечення виконання кредитних зобов`язань позичальника по вказаному кредитному договору між банком та відповідачем ОСОБА_2 було укладено договір поруки № 163378 від 06.12.2007 року разом з додатковою угодою від 11.06.2014 року ( в угоді помилково зазначено 2007 рік), відповідно до п.1.1 якого поручитель зобов`язується відповідати за невиконання позичальником усіх зобов`язань перед кредитором, що виникли з договору споживчого кредиту № 0 від 06.12.2007 року, укладеного між кредитором та боржником, в повному обсязі як існуючих в теперішній час, так і тих, що можуть виникнути в майбутньому.

Крім того, між позивачем та ОСОБА_3 було укладено договір поруки № 258208, відповідно до якого поручитель поручається перед кредитором за виконання ОСОБА_1 усіх її зобов`язань перед кредитором, що виникли з договору про надання споживчого кредиту № № 0 від 06.12.2007 року, укладеного між кредитором та боржником, існуючих в теперішній час і тих, що можуть виникнути в майбутньому, у тому числі на підставі окремих угод, що можуть бути укладені в рамках основного договору. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язань боржника за основним договором, зокрема щодо суми траншу, отриманого в гривнях в розмірі 409 367,62 грн., процентної ставки в розмірі 16 % річних, терміну виконання основного зобов`язання - 06.12.2028 року.

12.07.2021 року відповідачам було направлено вимоги № 25-1-01/662, № 25-1-01/663, № 25-1-01/664 про усунення порушень виконання зобов`язань.

З наданого позивачем розрахунку заборгованості вбачається, що відповідачем ОСОБА_1 своєчасно та в повному обсязі не виконувались свої зобов`язання за кредитним договором, внаслідок чого виникла заборгованість за кредитом, яка станом на 10.09.2021 року складає 324 355,65 грн., з яких: 320 012, 57 грн. - заборгованість за кредитом; 4054,10 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом за строк з 01.02.2021 року по 31.08.2021 року (відповідно до ст.1048 ЦК України); 288,98 грн. - заборгованість за процентами за користування грошовими коштами понад встановлений договором строк (за прострочення виконання грошового зобов`язання відповідно до ст.625 ЦК України).

Позивач просив задовольнити його вимоги в повному обсязі, посилаючись на невиконання відповідачем своїх зобов`язань.

Відповідач у відзиві проти позовних вимог заперечувала, вважаючи їх безпідставними та недоведеними, посилаючись на те, що нею виконуються її зобов`язання за договором та сплачуються кошти на погашення кредиту.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Принцип повернення, строковості та платності означає, що кредит має бути поверненим позичальником банку у визначений у кредитному договорі строк з відповідною сплатою за його користування.

Згідно зі статтею 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Частиною першою статті 631 ЦК України передбачено, що строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору.

Статтями 525, 526 ЦК України визначено, що зобов`язання мають виконуватися належним чином згідно з умовами договору та у встановлений строк. Одностороння відмова від виконання зобов`язань не допускається.

Отже, для належного виконання зобов`язання необхідно дотримувати визначені у договорі строки (терміни), зокрема щодо сплати процентів, а прострочення виконання зобов`язання є його порушенням.

Згідно з частиною першою статті 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Відповідно до статті 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно із частинами першою та третьою статті 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок або реального повернення коштів позикодавцеві.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок отримання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

За змістом частини другої статті 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Застосовуючи наведені норми права, Велика Палата Верховного Суду зробила висновок, викладений у постановах: від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18), від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18), згідно з яким право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси заявника забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Оскільки поведінка боржника не може бути одночасно правомірною та неправомірною, то регулятивна норма частини першої статті 1048 ЦК України і охоронна норма частини другої статті 625 цього Кодексу не можуть застосовуватися одночасно. Тому за період до прострочення боржника підлягають стягненню проценти від суми позики (кредиту) відповідно до умов договору та частини першої статті 1048 ЦК України як плата за надану позику (кредит), а за період після такого прострочення підлягають стягненню річні проценти відповідно до частини другої статті 625 ЦК України як грошова сума, яку боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання, тобто як міра відповідальності за порушення грошового зобов`язання.

Такі правові висновки викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 лютого 2020 року у справі № 912/1120/16 (провадження № 12-142гс19).

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Крім того, відповідно до ч.1 ст.553 ЦК України, за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником.

Відповідно до ч.1, 2 ст.554 ЦК України, у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Як вбачається з письмових матеріалів справи, відповідач ОСОБА_1 не надавала своєчасно та в повному обсязі банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов договору, що має відображення у розрахунку заборгованості за договором. Таким чином, в порушення умов кредитного договору, а також вимог ст. 509, 526, 1054 ЦК України відповідач ОСОБА_1 зобов`язання за вказаним вище договором своєчасно та в повному обсязі не виконала.

Крім того, судом встановлено, що АТ «УкрСиббанк» використало право вимоги дострокового повернення усієї суми кредиту, що залишилась несплаченою, а також сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 ЦК України, шляхом направлення відповідачам вимог від 12.07.2021 року про дострокове виконання зобов`язань за договором кредиту.

У постанові Верховного Суду від 30 січня 2018 року у справі № 161/16891/15-ц (провадження №61-517св18), зроблено правовий висновок про те, що доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність».

Згідно із вказаною нормою, підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це не можливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Відповідно до пункту 5.6 Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 18 червня 2003 року № 254, виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту.

Отже, виписка з рахунка особи, яка відповідає зазначеним вимогам та надана відповідно до вимог закону, є документом, який може бути доказом і який суду необхідно оцінити відповідно до вимог цивільного процесуального закону при перевірці доводів про реальне виконання кредитного договору.

Аналогічна правова позиція викладена, зокрема, у постановах Верховного Суду від 16 вересня 2020 року у справі № 200/5647/18 (провадження № 61-9618св19), від 25 травня 2021 року у справі № 554/4300/16-ц (провадження № 61-3689св21), від 26 травня 2021 року у справі № 204/2972/20 (провадження № 61-168св21), від 13 жовтня 2021 року у справі № 209/3046/20 (провадження № 61-9207св21), від 01 грудня 2021 року у справі № 752/14554/15-ц (провадження № 61-14046св21), від 01 червня 2022 року у справі № 175/35/16-ц (провадження № 61-648св21).

Так, відповідно до розрахунку, наданого позивачем, станом на 10.09.2021 року заборгованість відповідача за кредитним договором складає 324 355,65 грн., з яких: 320 012, 57 грн. - заборгованість за кредитом; 4054,10 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом за строк з 01.02.2021 року по 31.08.2021 року (відповідно до ст.1048 ЦК України); 288,98 грн. - заборгованість за процентами за користування грошовими коштами понад встановлений договором строк (за прострочення виконання грошового зобов`язання відповідно до ст.625 ЦК України).

В той же час, згідно довідки про стан кредитної заборгованості відповідача на 10.12.2021 року, залишок основної заборгованості відповідача складає 295 637,54 грн., а прострочена заборгованість, комісії, штрафи, інші прострочені платежі - відсутні.

Вказана довідка повністю підтверджується випискою по кредитному договору відповідача станом на 10.12.2021 року, яка містить детальне зазначення нарахованих та сплачених сум.

Крім того, з наданих відповідачем копій квитанцій вбачається, що відповідачем 12.01.2022 року відповідно до квитанції № 59 було сплачено 6200,00 грн., 16.02.2022 року відповідно до квитанції № 45 було сплачено 6200,00 грн. на погашення кредиторської заборгованості згідно договору № 627, позичальник ОСОБА_1 .

Позивачем протягом усього часу розгляду справи не було здійснено уточнення розміру позовних вимог з урахуванням проведених відповідачем оплат.

Також, зазначені довідка та виписка підтверджують факт існування у відповідача простроченої заборгованості, невчасність внесення платежів та їх неповний обсяг, що свідчить про наявність у позивача права на дострокове повернення наданих кредитних коштів.

Відтак, суд, враховуючи вищезазначене, а також встановлену судом обставину щодо суперечливих та застарілих даних, наданих позивачем щодо розміру заборгованості відповідача, вважає, що сума заборгованості позичальника перед банком за кредитним договором може вважатись підтвердженою у розмірі 283 237,54 грн. (295 637,54 грн. - 6200,00 грн. - 6200,00 грн.). В іншій частині позовні вимоги є необґрунтованими.

Вказана сума заборгованості за кредитним договором підлягає солідарному стягненню з позичальника та поручителів.

За змістом статті 6 ЦПК України, суд зобов`язаний здійснювати правосуддя на засадах рівності учасників цивільного процесу перед законом і судом незалежно від будь-яких ознак.

Згідно з частинами першою-третьою статті 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

За змістом статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Статтею 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Згідно зі статтею 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у пункті 11 постанови від 18 грудня 2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі», у мотивувальній частині рішення слід наводити дані про встановлені судом обставини, що мають значення для справи, їх юридичну оцінку та визначені відповідно до них правовідносини, а також оцінку всіх доказів, розрахунки, з яких суд виходив при задоволенні грошових та інших майнових вимог. Встановлюючи наявність або відсутність фактів, якими обґрунтовувалися вимоги чи заперечення, визнаючи одні та відхиляючи інші докази, суд має свої дії мотивувати та враховувати, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Отже, належним чином дослідити поданий стороною доказ (в даному випадку - розрахунок заборгованості), перевірити його, оцінити в сукупності та взаємозв`язку з іншими наявними у справі доказами, а у випадку незгоди з ним повністю чи частково - зазначити правові аргументи на його спростування - це процесуальний обов`язок суду.

Загальними вимогами процесуального права, закріпленими у статтях 76-78, 81, 83, 84, 87, 89, 228, 235, 263-265 ЦПК України, визначено обов`язковість установлення судом під час вирішення спору обставин, що мають значення для справи, надання їм юридичної оцінки, а також оцінки всіх доказів, з яких суд виходив при вирішенні позову (дослідження обґрунтованості, наявності доказів, що їх підтверджують).

Таким чином, аналізуючи зібрані по справі докази в світлі наведених правових норм, суд приходить до висновку про часткову обґрунтованість позовних вимог та стягнення з відповідачів, солідарно, на користь позивача суму основної заборгованості за кредитним договором в розмірі 283 237,54 грн. та задовольняє їх. В іншій частині позовних вимог належить відмовити за їх недоведеністю.

Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України з відповідачів на користь позивача підлягають стягненню, витрати по сплаті судового збору пропорційно до задоволених вимог в розмірі по 1416, 19 грн. з кожного

На підставі викладеного, керуючись ст. 10, 12, 19, 81, 141, 258-260, 263-265, 274-279 ЦПК України, ст. 509, 525, 526, 530, 536, 599, 1048, 1049, 1050, 1054 ЦК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги Акціонерного товариства «УкрСиббанк» - задовольнити частково.

Стягнути солідарно з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_1 , ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ІПН НОМЕР_2 , ОСОБА_3 , ІПН НОМЕР_3 , на користь Акціонерного товариства «УкрСиббанк» заборгованість за договором про надання споживчого кредиту № 0 (в системі банку договір № 0) від 06.12.2007 року в розмірі 283 237,54 грн., а також витрати по сплаті судового збору в розмірі по 1416,19 грн. з кожного.

В іншій частині позовних вимог - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене до Київського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги усіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя: