ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 жовтня 2022 року місто Чернівці справа № 727/6928/22

провадження №22-ц/822/798/22

Чернівецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Височанської Н.К.,

суддів Владичана А.І., Лисака І.Н.

секретар Тодоряк Г.Д.

учасники справи:

заявник - ОСОБА_1 ,

заінтересована особа - Відділ державної реєстрації актів цивільного стану у м. Чернівці Південно-Західного міжрегіонального управління юстиції (м. Івано-Франківськ)

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , інтереси якої представляє адвокат Какулія Отарі Євгенович, заінтересована особа: Відділ державної реєстрації актів цивільного стану у м. Чернівці Південно-Західного міжрегіонального управління юстиції (м. Івано-Франківськ), про встановлення факту народження дитини, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду м.Чернівців від 15 серпня 2022 року, ухвалене під головуванням судді першої інстанції Гавалешка П.С.,

В С Т А Н О В И В:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У серпні 2022 року ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Какулія О.Є., звернулася до суду з заявою з участю заінтересованої особи Відділ державної реєстрації актів цивільного стану у м. Чернівці Південно-Західного міжрегіонального управління юстиції (м. Івано-Франківськ) про встановлення факту народження дитини на тимчасово окупованій території.

В поданій заяві вказала, що ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Луганську, вона, перебуваючи у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2 , народила дитину, дівчинку ОСОБА_5 , на підтвердження чого було видане медичне свідоцтво про народження. У зв`язку з неможливістю проведення державної реєстрації факту народження дитини органами цивільного стану та позбавлена можливості отримати свідоцтво про народження у відділі державної реєстрації актів цивільного стану, оскільки дитина народилась на тимчасово окупованій території України, заявник просить суд встановити факт народження дитини жіночої статі, дівчинки на ім`я ОСОБА_5 , яка народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 у м.Луганську, Луганська область, першою вагітністю, першими пологами у громадянки України ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженки с. Розкішне Лутугинського району Луганської області, яка перебуває у зареєстрованому шлюбі з батьком дитини, громадянином України ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженцем м. Луганськ.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Шевченківського районного суду м.Чернівців від 15 серпня 2022 року, заяву ОСОБА_1 - задоволено частково. Встановлений факт народження дитини жіночої статі, яка народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Луганську, Луганська область, першою вагітністю, першими пологами у громадянки України ОСОБА_1 , уродженки с. Розкішне Лутугинського району Луганської області. В іншій частині заявлених вимог ОСОБА_1 відмовлено.

Відмовляючи частково у задоволенні вимог заяви ОСОБА_1 суд виходив з того, що питання щодо походження дитини від батьків, та надання дитині прізвища, ім`я та по батькові при розгляді справ даної категорії до компетенції суду не входить, а є компетенцією органів реєстрації актів цивільного стану при виконанні судового рішення.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

ОСОБА_1 , в апеляційній скарзі просить скасувати частково рішення Шевченківського районного суду м.Чернівців від 15 серпня 2022 року, в частині відмови в задоволенні вимог про зазначення ім`я її дитини та даних про батька дитини і ухвалити нове рішення, яким задовольнити ці позовні вимоги.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

ОСОБА_1 , в апеляційній скарзі з рішенням суду не погоджується, вважає що рішення ухвалено з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права.

Посилалася на те, що відповідно до ч.1 ст.122 СК України батьком її дитини є саме ОСОБА_2 , тому згідно до вимог ч.3 ст.317 ЦПК України при ухваленні рішення про встановлення факту народження дитини суд був зобов`язаний зазначити його батьком її дитини.

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи

Відзиву на апеляційну скаргу не надходило.

Межі розгляду справи

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Апеляційну скаргу подано в частині відмови в задоволенні вимог про зазначення ім`я дитини та даних про батька дитини, а тому в іншій частині воно не переглядається.

Мотивувальна частина

Позиція апеляційного суду

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, з наступних підстав. Сторони по справі, будучи належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явились.

До початку судового засідання представник заявника адвокат Какулія О.Є. спрямував до апеляційного суду клопотання про розгляд справи у його та заявника відсутність.

Колегія суддів вважає можливим проводити розгляд справи за відсутності учасників справи відповідно до вимог ст. 372 ЦПК України, оскільки їх неявка в судове засідання апеляційної інстанції не перешкоджає розгляду справи.

У зв`язку з неявкою в судове засідання учасників справи, фіксування судового засідання у відповідності до вимог ст. 247 ЦПК України не здійснюється.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Встановлено, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 та ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , являються громадянами України, що підтверджується копіями паспортів громадянина України (а.с.4, 7).

02.12.2021 року ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , зареєстрували шлюб, про що Станично-Луганським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Щастинському районі Луганської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків) зроблено відповідний актовий запис №200, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 (а.с.8).

Відповідно до медичного свідоцтва про народження №209 від 06 квітня 2022 року, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у м.Луганську першою вагітністю, першими пологами народила дитину, дівчинку (а.с.6).

Згідно зі свідоцтвом про народження серія НОМЕР_2 ОСОБА_5 народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 у місті Луганськ, батьками є ОСОБА_2 та ОСОБА_1 .

Листом в.о.керівника відділу державної реєстрації актів цивільного стану у місті Чернівці за вих. №3519/27.12-13 від 26.08.2022, адвоката Какулія О.Є., який діє в інтересах ОСОБА_1 повідомлено про неможливість виконання рішення суду від 15.08.2022 року, у зв`язку з тим, що в рішенні не зазначено прізвище, ім`я, по батькові дитини та батька дитини, а також громадянство батька та матері, що унеможливлює державну реєстрацію народження саме цієї дитини (а.с.26).

Мотиви, з яких виходить апеляційний суд, та застосовані норми права при прийнятті постанови

Відповідно до частин 1, 2, 5 ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Висновки суду про часткове задоволення заявлених вимог не відповідають вимогам закону та встановленим по справі обставинам, виходячи з наступного.

Згідно із п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Пунктом сьомим ч. 1 ст. 315 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи про встановлення факту народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження.

Згідно ч. 1, 3 ст. 317 ЦПК України заява про встановлення факту народження особи на території, на якій введено воєнний чи надзвичайний стан, або на тимчасово окупованій території України, визначеній такою відповідно до законодавства, може бути подана батьками або одним з них, їхніми представниками, членами сім`ї, опікуном, піклувальником, особою, яка утримує та виховує дитину, або іншими законними представниками дитини до будь-якого місцевого суду України, що здійснює правосуддя, незалежно від місця проживання (перебування) заявника. У рішенні про встановлення факту народження особи на території, на якій введено воєнний чи надзвичайний стан, або на тимчасово окупованій території України, визначеній такою відповідно до законодавства, мають бути зазначені встановлені судом дані про дату і місце народження особи, про її батьків.

Відомості про народження фізичної особи та її походження, усиновлення, позбавлення та поновлення батьківських прав, шлюб, розірвання шлюбу, зміну імені, смерть підлягають обов`язковому внесенню до Державного реєстру актів цивільного стану громадян відповідно до Порядку ведення Державного реєстру актів цивільного стану громадян, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 22серпня 2007 року № 1064.

На підставі ст. 18 ЦПК України, рішення про встановлення факту, що має юридичне значення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для органів, які реєструють такі факти або оформлюють права, що виникають у зв`язку із встановленим судом фактом. В разі встановлення у судовому порядку факту реєстрації акту громадянського стану орган державної реєстрації актів громадянського стану провадить відповідний запис на підставі рішення суду.

Встановлення даного факту, що має юридичне значення, необхідно заявнику для державної реєстрації народження дитини та отримання свідоцтва про народження дитини зразка, встановленого у державі Україна.

Згідно ч. 1 ст. 144 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані невідкладно, але не пізніше одного місяця від дня народження дитини, зареєструвати народження дитини в органі державної реєстрації актів цивільного стану, а Конвенцією про права дитини від 20.11.1989 року, ратифікованою постановою Верховної ради України № 789-ХІІ від 27.02.1991 року, встановлено, що дитина має бути зареєстрована зразу ж після народження і з моменту народження має право на ім`я і набуття громадянства, а також, наскільки це можливо, право знати своїх батьків і право на їх піклування.

Відповідно до ст. 13 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану», якщо державна реєстрація народження дитини проводиться за місцем проживання батьків чи одного з них, то за їх бажанням місцем народження дитини в актовому записі про народження може бути визначене фактичне місце її народження або місце проживання батьків чи одного з них. Державна реєстрація народження дитини проводиться не пізніше одного місяця з дня її народження, а у разі народження дитини мертвою - не пізніше трьох днів. Підставою для проведення державної реєстрації народження дитини є визначені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров`я документи, що підтверджують факт народження. У разі народження дитини поза закладом охорони здоров`я документ, що підтверджує факт народження, видає заклад охорони здоров`я, який проводив огляд матері та дитини. У разі якщо заклад охорони здоров`я не проводив огляд матері та дитини, документ, що підтверджує факт народження, видає медична консультаційна комісія в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. За відсутності закладу документа охорони здоров`я або медичної консультаційної комісії, що підтверджує факт народження, підставою для проведення державної реєстрації актів цивільного стану є рішення суду про встановлення факту народження.

Правилами реєстрації актів цивільного стану в Україні, затвердженими Наказом Міністерства юстиції України № 52/5 від 18 жовтня 2000 року , в редакції, затвердженій Наказом Міністерства юстиції України № 1154/5 від 22 листопада 2007 року , з наступними змінами, передбачено, що підставою для державної реєстрації є: 1) медичне свідоцтво про народження (форма № 103/о), форма якого затверджена наказом Міністерства охорони здоров`я України від 08 серпня 2006 року № 545, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 25 жовтня 2006 року за № 1150/13024, що видається закладами охорони здоров`я незалежно від підпорядкування та форми власності, де приймаються пологи. У разі народження дитини поза закладом охорони здоров`я державна реєстрація народження проводиться на підставі медичного свідоцтва про народження або медичної довідки про перебування дитини під наглядом лікувального закладу (форма № 103-1/о), форма якої затверджена наказом Міністерства охорони здоров`я України від 08 серпня 2006 року № 545, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 25 жовтня 2006 року за № 1150/13024 (із змінами), та висновку про підтвердження факту народження дитини поза закладом охорони здоров`я за формою, встановленою у додатку 3 до Порядку підтвердження факту народження дитини поза закладом охорони здоров`я, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 09 січня 2013 року № 9; 2) медичне свідоцтво про народження, медична довідка про перебування дитини під наглядом лікувального закладу. Ці документи подаються для державної реєстрації народження дитини, яка досягла одного року і більше; 3) акт, складений відповідними посадовими особами (капітаном судна, командиром, начальником потяга тощо) за участю двох свідків і лікаря або фельдшера (якщо лікар або фельдшер були на транспортному засобі), у випадку народження дитини на морському, річковому, повітряному судні, у потязі або в іншому транспортному засобі. У разі відсутності лікаря або фельдшера державна реєстрація народження проводиться на підставі вказаного акта та медичної довідки про перебування дитини під наглядом лікувального закладу; 4) лікарське свідоцтво про перинатальну смерть (форма № 106-2/о), форма якого затверджена наказом Міністерства охорони здоров`я України від 08 серпня 2006 року № 545, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 25 жовтня 2006 року за №1150/13024, у разі мертвонародження.

Якщо реєстрація народження дитини, народженої в іншій державі, не була проведена компетентним органом такої держави або дипломатичним представництвом чи консульською установою України, підставою для проведення державної реєстрації в Україні є медичний документ іншої держави, що підтверджує факт народження дитини, належним чином легалізований, якщо інше не передбачено міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Ці документи подаються до органу державної реєстрації актів цивільного стану, де реєструється народження. При відсутності підстав для державної реєстрації народження, визначених у цьому пункті, державна реєстрація народження проводиться на підставі рішення суду про встановлення факту народження даною жінкою. Для розгляду відповідної справи у суді орган державної реєстрації актів цивільного стану на прохання заявника складає письмову відмову у проведенні державної реєстрації народження (додаток 1), у якій викладає причини неможливості проведення такої реєстрації.

Якщо державна реєстрація народження дитини проводиться на підставі рішення суду про встановлення факту народження, дані про дату і місце народження дитини зазначають відповідно до рішення суду.

У відповідності до наказів Міністерства юстиції України № 246/7 від 25 листопада 2014 року та № 935/5 від 17 червня 2014 року всі органи та підрозділи, які підпорядковані Міністерству юстиції України, повинні були переміститися з тимчасово непідлеглих територій в населені пункти, на території яких органи державної влади здійснюють свої повноваження в повному обсязі та перереєструватись, тому всі акти та документи, видані органами не переміщеними в населені пункти, на територіях яких органи державної влади здійснюють свої повноваження в повному обсязі та не перереєструвались з 01 грудня 2014 року, вважаються недійсними.

Статтею 1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» тимчасово окупована територія України є невід`ємною частиною території України, на яку поширюється дія Конституції та законів України.

Відповідно до п. 2, 3 ст. 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків.

У той же час у відповідності до статті 2 Закону України «Про особливості державної політики із забезпечення державного суверенітету України на тимчасово окупованих територіях у Донецькій та Луганській областях» передбачено, що діяльність збройних формувань Російської Федерації та окупаційної адміністрації Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, що суперечить нормам міжнародного права, є незаконною, а будь-який виданий у зв`язку з такою діяльністю акт є недійсним і не створює жодних правових наслідків, крім документів, що підтверджують факт народження або смерті особи на тимчасово окупованих територіях у Донецькій та Луганській областях, які додаються відповідно до заяви про державну реєстрацію народження особи та заяви про державну реєстрацію смерті особи.

Як вбачається з матеріалів справи подія народження дитини жіночої статті ОСОБА_5 відбулася на території м.Луганську, тобто, частині України, яка відповідно до Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», - на даний час є тимчасово окупованою територією України.

Заявником на обґрунтування своїх вимог надані: копія медичної довідки про народження дитини (а.с.6); копія свідоцтва про народження НОМЕР_2 , видане Артемівським відділом записів актів цивільного стану Луганського міського управління юстиції Міністерства юстиції так званої ЛНР (а.с.9).

Вказані документи, видані органом, що непідконтрольний державній владі України, є недійсним і не створює правових наслідків.

До уваги слід брати практику Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ), яка відповідно до ст. 17 Закону України від 23.02.2006 року № 3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» має застосовуватися при розгляді справ як джерело права.

Так, під час розгляду справ проти Туреччини (зокрема, Loizidou v. Turkey, Cyprus v. Turkey), проти Молдови та Росії (зокрема, Mozer v/ the Republic of Moldova and Russia, Ilascu and Others v. Moldova and Russia), ґрунтуючись на Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії (Namibia case), ЄСПЛ наголосив, що першочерговим завданням щодо прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони.

Такий висновок ЄСПЛ слід розуміти в контексті сформульованого у згаданому Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії так званого «намібійського винятку», який є винятком із загального принципу щодо недійсності актів, у тому числі нормативних, які видані владою не визнаного на міжнародному рівні державного утворення. Зазначений виняток полягає в тому, що не можуть визнаватися недійсними всі документи, видані на окупованій території, оскільки це може зашкодити правам мешканців такої території. Зокрема, недійсність не може бути застосована до таких дій, як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів, невизнання яких може завдати лише шкоди особам, які проживають на такій території. Застосовуючи «намібійський виняток» у справі Cyprus v. Turkey, ЄСПЛ, зокрема, зазначив, що виходячи з інтересів мешканців, що проживають на окупованій території, треті держави та міжнародні організації, особливо суди, не можуть просто ігнорувати дії фактично існуючих на такій території органів влади. Протилежний висновок означав би цілковите нехтування всіма правами мешканців цієї території при будь-якому обговоренні їх у міжнародному контексті, а це становило б позбавлення їх наймінімальніших прав, що їм належать.

Документи, видані органами та установами (зокрема, закладами охорони здоров`я), що знаходяться на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, як виняток можуть братись до уваги судом та оцінюватись разом із іншими доказами в їх сукупності та взаємозв`язку, зокрема, під час розгляду справ у порядку статті 317 ЦПК України.

Відповідно до ст. 7 Закону України «Про громадянство України» особа, батьки або один з батьків якої на момент її народження були громадянами України, є громадянином України. Особа, яка має право на набуття громадянства України за народженням, є громадянином України з моменту народження.

З огляду на те, що видані самопроголошеною так званою ЛНР правовстановлюючі документи самі по собі не дозволяють заявниці зареєструвати у позасудовому порядку народження дитини, що захищається гарантіями ст. 8 Конвенції Про захист прав людини і основоположних свобод 1950р., з урахуванням того, що держава Україна в ситуації вимушеного перебування заявниці та батька дитини, з яким вона перебуває у шлюбі, в окупації, не визнає втрату ними громадянства України, - відповідно до п. 7 ч. 1 ст. 315, ст. 317 ЦПК України, суд першої інстанції з яким погоджується апеляційний суд, вважав за можливе прийняти в якості належних і допустимих доказів документи, які видані на території, де органи державної влади України тимчасово не здійснюють свої повноваження, та дійшов до обґрунтованого висновку про наявні законні підстави для встановлення факту народження дитини в певний час та в певному місці, зокрема на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України.

Однак суд першої інстанції, неправомірно зазначив, що судом не може бути встановлено факт походження дитини, при цьому не врахував положень ч.3 ст.317 ЦПК України, і дійшов до помилкового висновку про часткове задоволення заяви, і таке рішення підлягає скасуванню в частині відмови у задоволенні заявлених вимог, з ухваленням нового судового рішення, з огляду на наступне.

Встановлено, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 та ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , являються громадянами України, що підтверджується копіями паспортів громадянина України (а.с.4, 7).

Відповідно до ч.1 ст.122 СК України дитина, яка зачата і (або) народжена у шлюбі, походить від подружжя. Походження дитини від подружжя визначається на підставі Свідоцтва про шлюб та документа закладу охорони здоров`я про народження дружиною дитини.

Згідно копії свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 - 02.12.2021 року ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , зареєстрували шлюб, про що Станично-Луганським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Щастинському районі Луганської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків) зроблено відповідний актовий запис №200 (а.с.8).

Суд першої інстанції не врахував, що згідно положень ч.3 ст.317 ЦПК України конкретно зазначено, що у рішенні про встановлення факту народження особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, зокрема, мають бути зазначені встановлені судом дані про дату і місце народження особи, про її батьків.

Отже, із вказаної норми права випливає, що у рішенні суду про встановлення факту народження особи на тимчасово окупованій території України, мають бути зазначені встановлені судом дані про дату і місце народження дитини та відомості про її батьків, що судом першої інстанції зроблено не було.

Листом в.о.керівника відділу державної реєстрації актів цивільного стану у місті Чернівці за вих. №3519/27.12-13 від 26.08.2022, повідомлено адвоката Какулія О.Є., який діє в інтересах ОСОБА_1 про неможливість виконання рішення суду від 15.08.2022 року, у зв`язку з тим, що в рішенні не зазначено прізвище, ім`я, по батькові дитини та батька дитини, а також громадянство батька та матері, що унеможливлює державну реєстрацію народження саме цієї дитини (а.с.26).

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що дійсно, для проведення державної реєстрації народження дитини є об`єктивні перешкоди, так як встановлення факту народження дитини, без зазначення відомостей про батьків, не дає змоги зареєструвати факт народження дитини в органах ДРАЦС належним чином, а законом не передбачено іншого порядку встановлення факту народження дитини на тимчасово окупованій території.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (частина перша статті 81 ЦПК України).

Згідно з частиною першою статті 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.

У статті 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Таким чином, колегія суддів вважає, що заявник довела належними та допустимими доказами, що саме ОСОБА_2 є батьком дитини ОСОБА_5 , факт народження якої встановлений, а тому рішення суду в частині відмови у задоволенні вимог підлягає скасуванню, із ухваленням нового судового рішення в цій частині, про задоволення заяви ОСОБА_1 в повному обсязі.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, N 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Висновки апеляційного суду за результатами розгляду апеляційної скарги

Згідно п.2 ч.1 ст.374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право: скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до п.4 ч.1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судових рішень повністю або частково і ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що судове рішення в оскаржуваній частині ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права, а тому в частині відмови в задоволенні заяви ОСОБА_1 підлягає скасуванню з ухваленням нового про задоволення вимог заяви ОСОБА_1 .

Відповідно до п. 21 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», ОСОБА_1 звільнена від сплати судового збору.

Відповідно до ч. 4 ст. 317 ЦПК України, ухвалене судом рішення у справах про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, підлягає негайному виконанню.

Керуючись п.2 ч.1 ст.374, п.4 ч.1 ст.376 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , задовольнити.

Рішення Шевченківського районного суду м.Чернівці від 15 серпня 2022 року в частині відмови в задоволенні заявлених вимог ОСОБА_1 - скасувати та в цій частині ухвалити нове рішення.

Заяву ОСОБА_1 в частині вимог про зазначення ім`я дитини та даних про батька дитини, задовольнити.

Встановити, що 06.04.2022 року у громадянки України ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , народилась дівчинка на ім`я ОСОБА_5 , батьком якої є громадянин України ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , уродженець м.Луганськ, Україна.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий: Н.К. Височанська

Судді: А.І. Владичан

І.Н.Лисак