Справа № 356/389/21
Провадження № 2/355/709/22
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 жовтня 2022 року Баришівський районний суд Київської області в складі:

головуючого судді Чальцевої Т.В.,

секретаря судового засідання Ющенко Л.А.,

розглянувши за правилами загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - Баришівський відділ державної виконавчої служби у Броварському районі Київської області про стягнення компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати та стягнення моральної шкоди у сумі , -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до відповідача ОСОБА_2 , третя особа - Баришівський відділ державної виконавчої служби у Броварському районі Київської області про стягнення компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням термінів виплати боргу, нарахованого на підставі судового рішення у сумі 116 138,98 грн. та стягнення моральної шкоди у сумі 50000,00 грн.

В обґрунтування позову зазначив, що 11.06.2005 року о 23 00 на вул. Фрунзе (на даний час вул. Небесної Сотні) в м. Березань Київської області громадянин ОСОБА_2 , керуючи автомобілем ВАЗ-2105, номерний знак НОМЕР_1 , порушивши п. 12.1 Правил дорожнього руху України, вчинив зіткнення з його автомобілем "Опель Вектра", номерний знак НОМЕР_2 . Внаслідок ДТП був пошкоджений автомобіль та йому були нанесені тілесні ушкодження середньої тяжкості. Згідно акту судово медичного експерта від 04.08.2005 № 366, йому було встановлено діагноз: ЗЧМТ, забій головного мозку, грудної клітки, перелом 5-6 ребр справа тощо. Березанський міський суд Київської області постановою у справі від 09.10.2007р. № 1-31/2007 p., керуючись п. 4 ст. 6 КПК України та ст. 1 п. «б» закону України «Про амністію» від 19.04.2007року, звільнив відповідача від кримінальної відповідальності. В подальшому, ухвалою Березанського міського суду від 05.02.2006 року прийнято рішення про заборону відповідачу проводити відчуження рухомого та нерухомого майна.

01.12.2008 року відділом державної виконавчої служби Баришівського районного управління юстиції було прийнято постанову про відкриття виконавчого провадження ВП № 10292817, якою згідно рішення № 2-79 від 23.04.2008 року Березанським міським судом прийнято рішення про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 боргу в сумі 35 375 (тридцять п`ять тисяч триста сімдесят п`ять) грн. 87 коп. Від дня скоєння ДТП i по сьогоднішній день минуло 16 років, але він не отримав від відповідача жодної гривні на поновлення пошкодженого внаслідок ДТП автомобіля та відшкодування моральної школи. Будучи здоровою людиною, нанісши ушкодження середньої тяжкості, відповідач також не надав ніякої допомоги на лікування. Таке відношення негативно впливає на його психічний стан здоров`я. Негативні наслідки нанесених тілесних ушкоджень він відчуває й досі. Внаслідок злісного ухилення відповідача від компенсації спричинених збитків, здійснення матеріального відшкодування, він вимушений був збирати велику кількість документів, звертатись за юридичною допомогою, що негативно позначилося не тільки на його здоров`ї, а й на майновому стані. Оскільки відповідач не має наміру сплачувати існуючу заборгованість у добровільному порядку, позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом, в якому просить стягнути компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням термінів виплати боргу, нарахованого на підставі судового рішення, та моральну шкоду, задовольнивши позов у повному обсязі.

Ухвалою суду від 22.06.2022р. відкрито провадження у вищевказаній цивільній справі та вирішено розглядати справу за правилами загального позовного провадження.

Проведення судового засідання призначено на 30.06.2022р. В подальшому, через неявку відповідача, розгляд справи було відкладено на 09.08.2022р., 23.08.2022р., 06.09.2022р.

16.08.2022р. на адресу суду надійшла заява позивача ОСОБА_1 про уточнення позовних вимог, згідно якої позивач просить стягнути з відповідача ОСОБА_2 на його користь компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням термінів її виплати, з урахуванням індексу інфляції, у розмірі 116 138, 98грн. та моральну шкоду у сумі 50 000,00 гривень.

22.09.2022р. на адресу суду надійшла заява позивача ОСОБА_1 про уточнення позовних вимог, згідно якої позивач просить виключити з суми розрахунку суму завданих збитків у розмірі 35 375, 87 грн.

30.06.2022р., 09.08.2022р., 06.09.2022р., 22.09.2022р. на адресу суду надійшли заяви представника позивача - ОСОБА_3 - щодо розгляду справи у його відсутність та відсутність позивача.

30.06.2022р., 03.07.2022р., 11.08.2022р., 06.09.2022р., 28.09.2022р. на адресу суду надійшли заяви представника третьої особи - Баришівського відділу державної виконавчої служби у Броварському районі Київської області щодо розгляду справи у їх відсутність.

Позивач ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_3 у судове засідання не з`явились, про час та дату судового розгляду повідомлялись належним чином; надали на адресу суду письмове клопотання щодо розгляду справи у їх відсутність, просили задовольнити позов у повному обсязі.

Відповідач - ОСОБА_2 - у судове засідання не з`явився, про час та дату судового розгляду повідомлявся належним чином; причини неявки суду не повідомив.

Відповідно до положень ч. 8 ст. 178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Відповідно до ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

З матеріалів справи вбачається, що позивач жодних заперечень з приводу розгляду справи в заочному порядку та ухвалення у справі заочного рішення не викладав.

За наведених обставин, у відповідності до вимог ч. 1 ст. 281 ЦПК України, суд ухвалив провести заочний розгляд справи та ухвалити у справі заочне рішення.

Суд, вивчивши матеріали справи, дослідивши письмові докази, оцінивши докази кожен окремо та в їх сукупності, повно, об`єктивно та всебічно з`ясувавши обставини справи, приходить до наступного висновку.

Як вбачається з матеріалів справи, постановою Березанського міського суду Київської області від 09.10.2007р. у справі № 1-31/2007р., ОСОБА_2 звільнено від кримінальної відповідальності за ст. 286 ч.1 КК України на підставі п. «б» ст.1 Закону України «Про амністію» від 19.04.2007р. ( а.с. 8).

Ухвалою Березанського міського суду Київської області від 05.02.2008р., « ОСОБА_2 заборонено проводити відчуження належного йому рухомого та нерухомого майна» ( а.с. 9).

Згідно рішення Березанського міського суду Київської області від 23.04.2008р. у справі № 2-79/2008р., з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 стягнуто заподіяну матеріальну шкоду у сумі 30 375, 87 гривень, моральну шкоду у сумі 5000 гривень та 354,00 гривні державного мита (а.с. 64-66).

Постановою відділу державної виконавчої служби Баришівського районного управління юстиції ВП № 10292817 від 01.12.2008р., відкрито виконавче провадження щодо стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 боргу у сумі 35 375,87 гривень . Строк добровільного виконання рішення встановлено до 07.12.2008р. (а.с. 10).

За змістом положень ст. ст. 76-81, 89 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до ст.611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Відповідно до ч.1 ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ст.ст.525,526 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутністю таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Положення ст.625 ЦК України, визначає, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

З матеріалів справи вбачається, що згідно індексів споживчих цін у процентному відношенні, вартість ремонту автомобіля, тобто сума несплаченого боргу, суттєво збільшилась:

2005р. - 104,3 %; 2015р. - 143,3 %;

2006р. - 111,6 %; 2016р. - 112,4 %;

2007р. - 116,6 %; 2017р. - 113,7 %;

2008р. - 122,3 %; 2018р. - 109,8 %;

2009р. - 112,3 %; 2019р. - 104,1 %;

2010р. - 109,1 %; 2020р. - 105,0 %;

2011р. - 104,6 %; 2021р. - 110,0 %;

2012р. - 99,68%; 2022р. - 117,0 %.

2013р. - 100,5 %;

2014р. - 124,9 %;

З вищевказаного розрахунку вбачається, що на даний час вартість ремонту автомобіля, тобто сума несплаченого боргу, з урахуванням індексу інфляції становить 80 763, 11 грн. ( 35375,87х228,3%) (а.с. 100).

Відповідач ухиляється від виконання обов`язку зі сплати боргу, нарахованого згідно судового рішення, тому суд вважає за необхідне стягнути з нього компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати з урахуванням індексу інфляції.

Вирішуючи позовні вимоги в частині стягнення моральної шкоди суд зазначає наступне.

Частиною 1 ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Згідно ч. 4 ст. 23 ЦК України, моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого права і способом захисту цивільних прав може бути відшкодування, в тому числі, моральної (немайнової) шкоди, завданої каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я (ст.ст.16,1168 ЦК України).

Відповідно дост.1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Відповідно дост.1177 ЦК України, шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону.

Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Таким чином, будь-який факт протиправної поведінки щодо особи має наслідком отримання даною особою моральної шкоди, оскільки вона впевнена, що її права є непорушними (ст.21 Конституції України).

Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення.

При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з постановою Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» N 4 від 31 березня 1995 року, (надалі - Пленум ВСУ), під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Як визначається п.3 Пленуму ВСУ моральна шкода може полягати, зокрема: моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні нормальних життєвих зав`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Так, внаслідок вчиненого відповідачем кримінального правопорушення, у позивач довгий час був порушений звичний для нього та його сім`ї устрій життя. Він змушений була довгий час нервувати, оскільки в результаті злочинних дій відповідача втратив своє майно. Завдяки незаконним діям відповідача, у позивача суттєво погіршився стан здоров`я , погіршився його відпочинок і сон. Крім того, він був змушений витрачати значний час та зазнавати нервового стресу, оскільки змушений був з`являтись на судові засідання та сплачувати послуги адвоката.

Згідно роз`яснень, які містяться в постанові Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Під час судового розгляду встановлена наявність завданої моральної шкоди позивачу, яка полягала у моральних стражданнях у зв`язку з пошкодженням його майна та неможливість провести його ремонт через брак коштів, та у суттєвому погіршенні стану здоров`я позивача внаслідок отриманих травм та душевних хвилювань через несплату відповідачем боргу протягом тривалого часу. Крім того, позивачу доводилось залучати додаткові кошти для відвідування судових засідань та сплати послуг адвоката .

Що стосується розміру відшкодування моральної шкоди, то суд зазначає наступне.

Згідно роз`яснень п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України, з подальшими змінами «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. Зокрема враховується характер і тривалість страждань, стан здоров`я потерпілого, істотність вимушених змін у його життєвих стосунках, конкретних обставин по справі, характер моральних страждань і наслідків, що наступили.

Разом з тим, моральну шкоду, зважаючи на її сутність, не можна відшкодувати в повному обсязі, оскільки немає (і не може бути) точних критеріїв майнового виразу душевного болю. Зважаючи на це, будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз (правова позиція Верховного Суду України № 6-28008св10 від 13.07.2011 року).

З огляду на зазначене та обставини справи, суд вважає, що в даному конкретному випадку факт заподіяння відповідачем моральної шкоди позивачу є безсумнівним, її наслідки у вигляді душевних страждань позивача залежать від особливостей його емоційно-розумового сприйняття внаслідок злочинних дій відповідача та перенесених ним у зв`язку з цим страждань.

Так, відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності, обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.

Враховуючи наведене, розмір відшкодування суд визначає виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, беручи до уваги глибину і тривалість моральних страждань позивача, характеру психологічної шкоди та фізичних травм, які він отримав, та вважає можливим стягнути з відповідача на користь позивача моральну шкоду в розмірі 50 000, 00 гривень.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 611,612, 525,526, 625,1167, 1177, ст. ст. 76-81, 89, 178, 247, 263-265, 275, 279, 280, 281, 354, 355 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - Баришівський відділ державної виконавчої служби у Броварському районі Київської області про стягнення компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням термінів виплати боргу, нарахованого на підставі судового рішення, та стягнення моральної шкоди - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , на користь ОСОБА_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 , компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням термінів виплати боргу, нарахованого на підставі судового рішення, у сумі 80 763 ( вісімдесят тисяч сімсот шістдесят три) гривні 11 коп.

Стягнути з ОСОБА_2 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , на користь ОСОБА_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 , моральну шкоду у сумі 50 00 ( п`ятдесят тисяч) гривень 00 копійок.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги на рішення суду до Київського апеляційного суду через Дніпровський районний суд м. Києва протягом 30 днів з дня складання повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя Баришівського

районного суду Т. В. Чальцева