Ширяївський районний суд Одеської області
07.10.2022 Справа №: 491/977/21 Провадження № 2/518/261/2022
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07.10.2022 р. смт. Ширяєве

Ширяївський районний суд Одеської області у складі:

головуючого судді: Алексєєвої О.В.,

при секретарі судового засідання: Надир І.Л.,

за участі представника позивача ОСОБА_1 ,

представника відповідача Йовбака І.І.,

розглянувши в режимі відеоконференції у відкритому судовому засіданні в залі суду смт. Ширяєве цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Одеської обласної прокуратури про зняття арешту з майна, третя особа яка не заявляє самостійних вимог на предмет позову - Ананьївська міська рада, Відділ надання адміністративних послуг Ананьївської міської ради,

ВСТАНОВИВ:

18.10.2021 року ОСОБА_2 звернувся до Ананьївського районного суду Одеської області з позовною заявою до Одеської обласної прокуратури (третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету позову Ананьївська міська рада про зняття арешту з майна.

Позовні вимоги позивач мотивує тим, що вироком Ананьївського районного суду Одеської області від 10.04.2003 року, який набув законної сили 26.04.2003 року, він був засуджений за вчинення злочинів, передбачених ст. ст. 191 ч. 4, 191 ч. 5, 366 ч. 2 КК України до 5 років позбавлення волі, на підставі ст. 75, 76 КК України від відбування покарання звільнений з встановленням іспитового строку 3 роки.

В ході досудового розслідування кримінальної справи, що здійснювалося прокуратурою Ананьївського району Одеської області (котра внаслідок реорганізації увійшла до складу Любашівської окружної прокуратури Одеської області, яка в свою чергу є відокремленим підрозділом юридичної особи Одеської обласної прокуратури), було винесено постанову про накладення арешту на належне позивачу майно, яку було йому оголошено 04.07.2000 року. Як вбачається зі змісту вказаної постанови, накладення арешту на майно було застосоване з метою забезпечення можливого цивільного позову та виконання вироку в частині можливої конфіскації майна. Інформація про арешт належного позивачу майна 10.11.2008 року внесена до Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна завідуючою Ананьївської державної нотаріальної контори Мороз Н.О., яка за відсутності на той час реєстраційної служби, здійснювала також й функції державного реєстратора.

Відповідно до ст. 126 КПК України 1960 року, чинного на час накладення арешту на майно позивача, зазначений захід міг тимчасово застосуватися слідчим або судом на період досудового слідства та/або судового розгляду для забезпечення цивільного позову і можливої конфіскації майна. Вирішуючи питання про призначення позивачу покарання за вчинення злочинів, передбачених ст. ст. 191 ч. 4, 191 ч. 5, 366 ч. 2 КК України, суд дійшов висновку про необхідність призначення покарання без конфіскації майна. Цивільний позов в рамках кримінальної справи судом також не розглядався. Отож, враховуючи наведене та вимоги п. 8 ч. 1 ст. 324 КПК України 1960 року (в редакції чинній на час винесення вироку) суд при винесенні вироку мав би вирішити питання про те, що зробити з майном, описаним для забезпечення цивільного позову і можливої конфіскації майна, однак цього не вчинив.

Оскільки арешт майна має тимчасовий характер і його максимально можлива тривалість обмежена часовими рамками досудового розслідування та/або судового розгляду до прийняття процесуального рішення, яким закінчується кримінальне провадження, та враховуючи те, що кримінальне провадження відносно позивача фактично завершено вищевказаним вироком суду від 10.04.2003 року (набув законної сили 26.04.2003 року), вважає, що подальше обмеження у здійсненні його права власності на належне йому майно є протиправним та незаконним. Арешт майна позбавляє позивача можливості вільно володіти, користуватися та розпоряджатися своєю власністю на власний розсуд. Оскільки арешт майна накладений на все майно позивача, ті обмеження, які встановлені ним, охоплюють й те майно, котре він має намір успадкувати, скориставшись своїми спадковими правами. Саме в ході підготовки до оформлення права власності на спадкове майно, а саме влітку 2021 року, він і дізнався про те, що арешт майна, накладений в рамках розслідування кримінальної справи, так ніким знятий і не був, та що встановлені обмеження існують й донині, а інформація про них міститься у Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна від 08.07.2021 року та дізнавшись про існуючі обмеження щодо належного йому майна, позивач розпочав збір необхідних документів та підготовку для подання даної позовної заяви.

Позивач зазначає, що враховуючи те, що кримінальне провадження відносно нього фактично завершено вищевказаним вироком суду від 10.04.2003 року, прийняття працівниками Любашівської окружної прокуратури Одеської області будь-якого процесуального рішення у даному провадженні після його завершення є неможливим, оскільки не передбачено нормами КПК України 1960 року, а тому звернення до прокуратури з питання щодо зняття арешту з майна вважає недоцільним. На його звернення до відділу надання адміністративних послуг Ананьївської міської ради щодо виключення відомостей про накладення арешту на належне йому майно з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, отримано відповідь про його неможливість. Отож звернення до суду з даним позовом вважає єдиним можливим способом захисту його порушеного права на вільне володіння, користування та розпорядження своєю власністю.

Враховуючи правову позицію Великої Палати Верховного Суду, викладену у постанові від 30.06.2020 року у справі № 727/2878/19 (провадження № 14-516цс19) та з огляду на те, що кримінальне провадження було розпочате та завершене за правилами КПК України 1960 року, вважає, що спір про звільнення майна з-під арешту слід розглядати за правилами цивільного судочинства.

На підставі зазначеного позивач просить суд зняти арешт з належного йому майна, накладений прокуратурою Ананьївського району Одеської області на підставі постанови про накладення арешту на майно, б/н, від 24.03.2000 року, шляхом виключення відомостей про його накладення з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, зареєстрованого Ананьївською районною державною нотаріальною конторою Одеської області 10.11.2008 року за реєстраційним номером обтяження №8169776.

Згідно розпорядження в.о. голови Ананьївського районного суду Одеської області від 20.10.2021 року, у зв`язку з неможливістю утворити склад суду, справу направлено до Ширяївського районного суду Одеської області.

Відповідно Протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 08.11.2021 року справу передано судді Алексєєвій О.В.

12.11.2021 року винесено ухвалу про відмову у відкритті провадження.

17.05.2022 року постановою Одеського апеляційного суду вищевказану ухвалу скасовано та направлено для продовження розгляду зі стадії вирішення питання про відкриття провадження.

Відповідно до Протоколу передачі судової справи раніше визначеному складу суду від 14.06.2022 року справу передано судді Алексєєвій О.В.

Ухвалою суду від 17.06.2022 року відкрито провадження по справі та призначено підготовче судове засідання.

25.07.2022 року до суду надійшов відзив на позов Одеської обласної прокуратури, відповідно до якого відповідач вважає позов ОСОБА_2 до Одеської обласної прокуратури безпідставним, оскільки арешт на майно накладено не органами прокуратури, а старшим слідчим СВ Ананьївського РВ УМВС України в Одеській області.

Крім цього, відповідач зазначив, що оскільки покарання позивачу призначено без конфіскації майна, а цивільний позов не розглядався, не вбачається підстав, які унеможливлюють зняття арешту з майна позивача. Просить суд прийняти законне та обґрунтоване рішення у справі.

03.08.2022 року до суду від представника позивача ОСОБА_1 надійшла відповідь на відзив, відповідно до якої він вказав, що у відзиві на позов Одеська обласна прокуратура посилається на те, що вона не є належним відповідачем у справі, оскільки досудове розслідування у кримінальній справі №2 за обвинуваченням ОСОБА_2 у скоєнні злочинів, передбачених ч. 4 ст. 84, ст. 86-1, ч. 2 ст. 172 КК України (в редакції КК України 1960 року) нібито здійснювалося слідчим відділенням Ананьївського РВ УМВС України в Одеській області, а не прокуратурою Ананьївського району. На підтвердження своїх доводів, відповідач не надав жодних доказів. Однак зазначене ствердження є неправдивим виходячи з наступного.

Перед початком судового розгляду ОСОБА_2 була вручена копія обвинувального висновку по кримінальній справі №2 на 41 аркуші, котрий зберігається у нього й понині. Із вказаного обвинувального висновку чітко вбачається, що досудове розслідування у кримінальній справі здійснювалося саме прокуратурою Ананьївського району та до суду справа направлялась саме прокуратурою Ананьївського району, а не слідчим відділенням Ананьївського РВ УМВС України в Одеській області. Згідно обвинувального висновку вбачається, що прокуратурою Ананьївського району були порушені кримінальні справи №, №, №, №, №, №, а СВ Ананьївського РВ УМВС України в Одеській області були порушені кримінальні справи №1, №2, котрі були об`єднані в одне провадження, а кримінальній справі присвоєний загальний номер - №. Номер кримінальної справи складався з коду органу, який порушував кримінальну справу, року, в якому була порушена кримінальна справа, та власне порядкового номеру кримінальної справи. Кодом прокуратури Ананьївського району на час розслідування зазначених кримінальних справ був 61, тоді як код Ананьївського РВ УМВС України в Одеській області був 11. При об`єднанні кримінальних справ в одне провадження був присвоєний загальний номер №, що явно свідчить про те, що подальше досудове розслідування здійснювалося саме прокуратурою Ананьївського району. Окрім того, обвинувальний акт за підписом в.о. прокурора Ананьївського району Вужиловського О.В. прямо свідчить про те, що до суду кримінальна справа направлялась саме прокуратурою Ананьївського району (тим органом, котрий здійснював досудове розслідування та приймав необхідні процесуальні рішення в ході розслідування). Згідно довідки по кримінальній справі № вбачається, що речові докази у вказаній справі знаходилися на зберіганні в прокуратурі Ананьївського району, що знову ж таки свідчить про те, що кримінальна справа знаходилась у провадженні саме прокуратури Ананьївського району. Участь слідчого СВ Ананьївського РВ УМВС України в Одеській області у кримінальній справі, котра розслідувалася прокуратурою Ананьївського району, могла бути зумовлена тими процесуальними можливостями (за КПК України 1960 року), котрі дозволяли залучити його для проведення певних слідчих дій (винесення окремого доручення, створення групи слідчих для розслідування кримінальної справи, тощо).

Враховуючи ті подробиці щодо номерів кримінальних справ, постанови про накладення арешту на майно обвинуваченого, протоколу опису майна є очевидним, що Одеська обласна прокуратура володіє достатньою інформацією щодо кримінальної справи №. Представник позивача зазначає, що подив викликає намагання відповідача надати суду завідомо неправдиві дані щодо того, яким органом здійснювалося досудове розслідування у кримінальній справі № та намагання таким чином ввести суд в оману.

Заперечення на відповідь на відзив відповідачем не надано.

Ухвалою суду від 11.08.2022 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.

В судовому засіданні 06.10.2022 р. представник позивача ОСОБА_3 просив позовні вимоги в частині виключення відомостей про накладення арешту майна з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна залишити без розгляду. Ухвалою суду від 06.10.2022 р. заяву представника позивача задоволено, позовні вимоги ОСОБА_2 до Одеської обласної прокуратури в частині виключення з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна відомостей про накладення арешту на майно - залишено без розгляду.

Уточнені позовні вимоги свого довірителя представник позивача підтримав з підстав, викладених в позові, та просив їх задовольнити.

Представник відповідача ОСОБА_4 підтримав відзив на позов, наданий представником Одеської обласної прокуратури 25.07.2022 року, та просив відмовити у задоволенні позову.

Представник третьої особи - Ананьївської міської ради в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений шляхом направлення судової повістки на офіційну електронну пошту, документ доставлено до електронної скриньки 23.09.2022 10:40:57, про причини неявки суду не повідомив. В матеріалах справи міститься заява від 08.07.2022 р. про розгляд справи за відсутності представника третьої особи.

Представник третьої особи- Відділу надання адміністративних послуг Ананьївської міської ради в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений шляхом направлення судової повістки на офіційну електронну пошту, документ доставлено до електронної скриньки 23.09.2022 10:40:57, про причини неявки суду не повідомив, будь-яких заяв не надав.

Суд, дослідивши докази по справі, встановив наступне.

Згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта від 08.07.2021 року за параметрами запиту "фізична особа ОСОБА_2 РНОКПП НОМЕР_1 ", у розділі "Відомості з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна" зазначено:

тип обтяження: арешт (архівний ззапис),

реєстраційний номер обтяження: 8169776

зареєстровано: 10.11.2008 14:35:11 за № 8169776 реєстратором: Ананьївська районна державна нотаріальна контора, 66400, Одеська обл., Ананьївський р., м. Ананьїв, вул. Героїв України, 42/1, (04863) 2-15-35, 4-05-19,

підстава обтяження: постанова, б/н, 24.03.2000, прокуратура Ананьївського району,

об`єкт обтяження: невизначене майно, все майно

власник: ОСОБА_2 , Володичев, Причина відсутності коду: архівний запис,

додаткові дані: архівний номер:2777228ODESSA31, Архівна дата: 05.12.2001, дата виникнення: 24.03.2000, № реєстра: 4, внутр. № С8016D262DF240295059.

Відповідно до листа прокуратури Ананьївського району Одеської області, підписаним помічником прокурора О.В. Вужиловським, на ім`я завідуючої Ананьївської державної нотаріальної контори вих. № 470 від 24.03.2000 р., останній повідомляється, що 24.03.2000 року прокуратурою Ананьївського району порушено кримінальну справу №7 відносно ОСОБА_2 за ст. 84 ч. 4 КК України, тобто розкрадання колективного майна шляхом зловживання посадовою особою своїм посадовим положенням, за скоєння якого передбачено додаткове покарання у вигляді конфіскації майна. В зв`язку з чим помічник прокурора просить нотаріальні дії у відношенні майна, належного ОСОБА_2 , не здійснювати. Зазначає, що постанову про накладення арешту на майно ОСОБА_2 буде направлено на адресу нотаріальної контори додатково.

Згідно постанови (про накладення арешту на майно) слідчий СВ Ананьївського РВ УМВС майором міліції Пташник С.В., розглянувши матеріали кримінальної справи №8 за обвинуваченням ОСОБА_2 у злочині, передбаченому ст. 86-1, 84 ч. 4 КК України, зважаючи на те, що в результаті злочинної діяльності ОСОБА_2 вчинив майнову шкоду у розмірі 21282 грн., з метою забезпечення цивільного позову до ОСОБА_2 та виконання вироку в частині можливої конфіскації майна постановив накласти арешт на майно ОСОБА_2 , проживаючого в АДРЕСА_1 , де б таке не знаходилось і в чому б не виражалось. Вказану постанову позивачу оголошено 04.07.2000 р.

Відповідно до обвинувального висновку по кримінальній справі №2 за обвинуваченням ОСОБА_5 та ОСОБА_2 , кримінальні справи №, №, №, №, №, № порушені прокуратурою Ананьївського району, кримінальні справи №1, №2 порушено Ананьївським РВ УМВС України в Одеській області.Вказані кримінальні справи об`єднано в одне провадження 29.08.2000 р.. Вказаний обвинувальний висновок підписано в.о. прокурора Ананьївського району Вужиловським О.В.

Вироком Ананьївського районного суду Одеської області від 10.04.2003 р. ОСОБА_2 засуджено за вчинення злочинів, передбачених ч. 4 ст. 191, ч. 5 ст. 191, ч. 2 ст. 366 КК України, до п`яти років позбавлення волі з іспитовим строком три роки. Позовну заяву прокурора Ананьївського району в інтересах держави залишено без розгляду, оскільки Ананьївське відділення казначейства не є належним позивачем, тому що шкоду було спричинено КСП "Романівське" Ананьївського району Одеської області. Питання щодо арешту майна ОСОБА_2 вироком суду не вирішено. Вказаний вирок набрав законної сили 26.04.2003 р.

Згідно листа Ананьївської міської ради від 27.09.2021 р. №В-834, Ананьївська міська рада не має повноважень щодо виключення відомостей про накладення арешту на майно ОСОБА_2 з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, оскільки є користувачем, а не реєстратором вказаного реєстру.

Одеська обласна прокуратура є правонаступником прокуратури Ананьївського району Одеської області, що не заперечується відповідачем.

З наведених доказів випливає, що майно позивача ОСОБА_2 перебуває під арештом, накладеним постановою прокуратури Ананьївського району від 24.03.2000 р. б/н.

Вказаний арешт не було скасовано в рамках кримінальної справи №№2. Скасувати арешт у позасудовому порядку позивач не має можливості.

Відповідно до вимог ст.15 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо: 1) захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин.

Відповідно до ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно ст.317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Відповідно ч.ч.1, 2 ст.319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, що не суперечать закону.

Відповідно до ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядженням своїм майном.

Відповідно до Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 03.06.2016 «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику.

Таким чином, накладення арешту та внесення відповідного запису до Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна обмежує права позивача як власника, щодо вільного розпорядження майном.

Таким чином, накладення арешту та внесення відповідного запису до Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна обмежує права позивача як власника, щодо вільного розпорядження майном.

Відповідно до частин 1,2 статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

За змістом ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Нормами статті 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

У пункті 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику про виключення майна з опису» від 27.08.1976 №6 (в редакції від 30.06.1978 №5) надані роз`яснення, що вимоги особи, які ґрунтуються на її праві власності на арештоване майно, розглядаються за правилами, установленими для розгляду позовів про звільнення майна з-під арешту.

Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у постанові №5 від 03.06.2016 «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна», роз`яснив, що у порядку цивільного судочинства захист майнових прав здійснюється у позовному провадженні.

Позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно).

Зокрема, відповідно до статті 126 КПК України 1960 року, чинного на час накладення слідчим арешту на майно позивача, зазначений захід міг тимчасово застосовуватися слідчим або судом на період досудового слідства та/або судового розгляду для забезпечення цивільного позову і можливої конфіскації майна. Як було визначено в цій же статті, накладений на майно арешт мав бути скасований органом досудового слідства, коли в застосуванні цього заходу відпаде потреба.

Правова природа арешту майна не змінилася і з прийняттям нині чинного КПК України, норми якого більш докладно регламентують мету, підстави й порядок застосування та скасування цього заходу забезпечення кримінального провадження.

Зокрема, згідно зі статтею 170 КПК України завданнями арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження з метою забезпечення: збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Арешт майна має тимчасовий характер, і його максимально можлива тривалість обмежена часовими рамками досудового розслідування та/або судового розгляду до прийняття процесуального рішення, яким закінчується кримінальне провадження. Зі змісту частини четвертої статті 174 КПК України, суд одночасно з ухваленням судового рішення, яким закінчується судовий розгляд, вирішує питання про скасування арешту майна. Суд скасовує арешт майна, зокрема, у випадку виправдання обвинуваченого, закриття кримінального провадження судом, якщо майно не підлягає спеціальній конфіскації, непризначення судом покарання у виді конфіскації майна та/або незастосування спеціальної конфіскації, залишення цивільного позову без розгляду або відмови в цивільному позові. Зазначена норма процесуального права є аналогічною наведеній у частині першій статті 214 КПК України 1960 року.

Інституту судового контролю за дотриманням прав і свобод людини під час досудового розслідування КПК України 1960 року не містив. Прийняття судом рішення щодо арешту майна як засобу забезпечення цивільного позову та/або можливої конфіскації, з огляду на зміст пункту восьмого частини першої статті 253, пункту дев`ятого частини першої статті 324, частини тринадцятої статті 335 цього Кодексу передбачалося лише після прийняття рішення про призначення до судового розгляду та під час постановлення за результатами такого розгляду вироку у кримінальній справі, направленій до суду з обвинувальним висновком.

Згідно зі статтею 174 нині чинного КПК України як підозрюваний, обвинувачений, їх захисник або законний представник, так і інший власник або володілець майна вправі звернутися до слідчого судді з клопотанням про скасування арешту майна, в тому числі на тій підставі, що в подальшому застосуванні відповідного заходу відпала потреба.

Проте слідчий суддя, як і прокурор, наділений повноваженнями приймати рішення про припинення цього заходу виключно під час досудового розслідування, розпочатого шляхом внесення відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань у порядку, встановленому чинним КПК України. Процедури вирішення означених питань за межами кримінального провадження, в тому числі у кримінальній справі, закритій органом досудового слідства до набрання чинності цим Кодексом, КПК України не передбачає.

Водночас прокурор, слідчий суддя, суд, як і інші органи державної влади та їх посадові особи відповідно до частини другої статті 19 Конституції України зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Однією з загальних засад кримінального провадження згідно з пунктом другим частини першої статті 7, частиною першою статті 9 КПК України є законність, що передбачає обов`язок, суду, слідчого судді, прокурора, керівника органу досудового розслідування, слідчого, інших службових осіб органів державної влади неухильно додержуватися вимог Конституції України, цього Кодексу, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства.

Твердження відповідача, відповідно до яких Одеська обласна прокуратура не є належним відповідачем по справі, оскільки постанову про накладення арешту винесено слідчим СВ Ананьївського РО УМВС суд оцінює критично виходячи з наступного.

Згідно відомостей з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна арешт на майно позивача накладено саме прокуратурою Ананьївського району 24.03.2000 р. у кримінальній справі №07, яка порушена 23.03.2000 р. (про вказане свідчить лист №470 від 24.03.2000 р. та обвинувальний висновок).

Постанова ж слідчого, на яку посилається відповідач, винесена у кримінальній справі №8, яка порушена 28.03.2000 р. (згідно обвинувального висновку), тобто, арешт не міг бути накладений у справі, що не порушена.

Вказані справи об`єднано в одне провадження 29.08.2000 р.

Таким чином, Одеська обласна прокуратура є належним відповідачем.

З огляду на зазначене суд приходить до висновку про задоволення позову.

На підставі викладеного, керуючись ст. 263-265 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_2 (місце проживання: АДРЕСА_2 , ІПН НОМЕР_1 ) до Одеської обласної прокуратури (місцезнаходження: 65026, м. Одеса, вул. Пушкінська, буд. 3, ) про зняття арешту з майна - задовольнити у повному обсязі.

Зняти арешт з належного ОСОБА_2 майна, накладений постановою прокуратури Ананьївського району Одеської області б/н, від 24.03.2000 року, зареєстрований у Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна Ананьївською районною державною нотаріальною конторою Одеської області 10.11.2008 року за реєстраційним номером обтяження №8169776.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Одеського апеляційного суду через суд першої інстанції в 30-денний строк з дня проголошення рішення з урахуванням п. 3 розділу ХІІ "Прикінцеві положення" ЦПК України.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Повний текст рішення виготовлено 17.10.2022 року.

Суддя: О.В. Алексєєва