Провадження № 2/243/385/2022
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

11 жовтня 2022 рокуСлов`янський міськрайонний суд Донецької області в складі:

головуючого судді - Старовецького В.І.,

за участю: секретаря судового засідання Петруся Д.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів на підставі наказу №29-к про впровадження дистанційної роботи Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 10 травня 2022 року, за правилами спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовною заявою фізичної особи-підприємця « ОСОБА_1 » до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про відшкодування збитків в порядку регресу, -

ВСТАНОВИВ:

До Слов`янського міськрайонного суду надійшла позовна заява ФОП « ОСОБА_1 » до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про відшкодування збитків в порядку регресу. В обґрунтування позову зазначено, що між ПрАТ «СК «ВУСО» та ОСОБА_3 був укладений Поліс обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АМ/8490303 від 13 грудня 2018 року, за яким страховик зобов`язується відшкодувати шкоду заподіяну страхувальником, життю, здоров`ю та майну потерпілих при експлуатації транспортного засобу «ВАЗ 2103» державний номерний знак НОМЕР_1 . Відповідно до умов вказаного договору, ПрАТ «СК «ВУСО» взяло на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку сплатити на користь страхувальника страхове відшкодування. 01 вересня 2019 року, по площі Соборній, в м. Слов`янську, біля буд. 9, мала місце дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля «ВАЗ 2103» державний номерний знак НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_2 та автомобіля «SKODA FABIA», державний реєстраційний номер НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_4 . Внаслідок вищевказаної дорожньо-транспортної пригоди автомобілю «SKODA FABIA» було завдано механічних пошкоджень. Відповідно до постанови Слов`янського місьрайонного суду Донецької області від 29 жовтня 2019 року ОСОБА_2 було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.ст. 122-4, 124 КУпАП та притягнуто до адміністративної відповідальності. За заявою потерпілої особи та виконуючи взяті на себе зобов`язання по Договору, ПрАТ «СК «ВУСО» виплатило суму страхового відшкодування у розмір 3200,00 грн. що підтверджується платіжним дорученням. Відтак, загальний розмір фактично понесених витрат ПрАТ «СК «ВУСО» склав 3200,00 грн. Отже, відшкодувавши матеріальну шкоду, заподіяну ОСОБА_2 внаслідок ДТП 01 вересня 2019 року ПрАТ «СК «ВУСО» отримало право регресної вимоги до відповідачів щодо стягнення суми виплаченого страхового відшкодування в розмірі 3200,00 грн.

Між ПрАТ «СК «ВУСО» та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 22 грудня 2020 року був укладений договір № 22/12/2020 про відступлення права вимоги, відповідно до якого первісний кредитор відступає, а новий - отримує право вимоги відшкодування у порядку регресу збитків, завданих первісному кредитору по договорах страхування, перелік яких наведений у додатку № 1 до договору. В тому числі новий кредитор отримав право вимоги відшкодування в порядку регресу збитків у вигляді виплаченого страхового відшкодування за договором страхування № АМ/8490303 від 13 грудня 2018 року. Жодних дій щодо погашення заборгованості з боку відповідача в добровільному порядку проведено не було, тому позивач змушений звернутися до суду за захистом своїх прав та законних інтересів. В зв`язку з викладеним просить стягнути солідарно з відповідачів на свою користь завдані збитки в порядку регресу в розмірі 3200 грн., судовий збір в розмірі 908 грн. та витрати на правову допомогу в розмірі 8348,60 грн.

Відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження за наявними у справі матеріалами.

Відзив на позовну заяву, в порядку ст. 178 ЦПК України відповідачем подано не було.

Згідно ч. 8 ст. 178 ЦПК України - у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений законом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Заперечення проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження від сторін у справі не надходили.

Оцінюючи характер процесу, значення справи для сторін, обраний позивачем спосіб захисту, категорію та складність справи, а також з метою дотримання розумних строків її розгляду суд вважає за можливе справу розглянути в порядку спрощеного позовного провадження за відсутності заперечень проти такого розгляду справи з боку сторін, що відповідає вимогам ст.279 ЦПК України.

Позивач, ФОП ОСОБА_1 , та її представник, ОСОБА_5 , в судове засідання не з`явилися, надали суду заяву про розгляд справи за їхньої відсутності, зазначили, що позовні вимоги підтримують у повному обсязі, просять їх задовольнити, проти ухвалення судом заочного рішення заперечень не мають.

Відповідачі ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , своєчасно і належним чином повідомлені про час і місце судового розгляду справи, в судове засідання не з`явилися, від них не надійшло повідомлення про причини неявки, не використали наданого законом права на участь у судовому засіданні, не використали наданого законом права на подачу відзиву на позовну заяву, тому суд, вважає можливим провести розгляд справи, вирішити справу за наявними в матеріалах доказами та ухвалити рішення.

З огляду на викладене, оскільки відповідачі, будучи повідомленими належним чином про дату, час і місце судового засідання шляхом розміщення оголошення про виклик до суду на офіційному веб-сайті Слов`янського міськрайонного суду Донецької області, а також направлення їм судових повісток, які вони не отримали у поштовому відділенні повторно не з`явився у судове засідання без повідомлення причин неявки, не подали відзивів, суд приходить до переконання, що у суду відсутні підстави для відкладення розгляду справи, а тому, зі згоди позивача, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних та доказів.

Ухвалою суду від 11 жовтня 2022 року судом прийнято рішення щодо розгляду справи в заочному порядку.

Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, приходить до наступного висновку.

В судовому засіданні встановлено, що 13 грудня 2018 року між ПрАТ «СК «ВУСО» та ОСОБА_3 було укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АМ/8490303, згідно з яким ПрАТ «СК «ВУСО» зобов`язалося при настанні страхового випадку здійснити виплату страхового відшкодування в порядку та в строки згідно з договором. Об`єктом страхування є автомобіль марки «ВАЗ 2103» державний номерний знак НОМЕР_1 .

Відповідно до постанови Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 29 жовтня 2019 року ОСОБА_2 01 вересня 2019 року приблизно о 12 год. 40 хв., керуючи автомобілем «ВАЗ 2103» державний номерний знак НОМЕР_1 по пл. Соборна у місті Слов`янську, біля буд. 9, рухаючись по сухому асфальтному покриттю, заднім ходом скоїв наїзд на транспортний засіб «SKODA FABIA», державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , чим порушив п. 10.9 Правил дорожнього руху України, тобто скоїв правопорушення, за яке передбачена відповідальність за ст. 124 КУпАП. Внаслідок ДТП транспортні засоби отримали механічні пошкодження. Заподіяна потерпілому матеріальна шкода.

03 вересня 2019 року водій автомобіля марки «SKODA FABIA», державний реєстраційний номер НОМЕР_2 ОСОБА_4 звернувся у ПрАТ «СК «ВУСО» із заявою про виплату страхового відшкодування.

03 вересня 2019 року ПрАТ «СК «ВУСО» було здійснено огляд автомобіля «SKODA FABIA», державний реєстраційний номер НОМЕР_2 та складено акт огляду колісного транспортного засобу.

Факт ДТП 01 вересня 2019 року визнаний ПрАТ «СК «ВУСО» страховим випадком, що підтверджується страховим актом №11773-24 від 27 вересня 2019 року.

Відповідно до ремонтної калькуляції № 1087345 від 17 вересня 2019 року, вартість ремонту автомобіля «SKODA FABIA», державний реєстраційний номер НОМЕР_2 склала 9257,95 гривень.

ПрАТ СК «ВУСО» було зроблено розрахунок страхового відшкодування, який становить 3200,00 грн.

Згідно із страховим актом № 11773-24 від 27 вересня 2019 року до договору страхування наземного транспортного засобу № АМ / 8490303 від 13 грудня 2018 року, розмір страхового відшкодування становить 3200,00 гривень, яка відповідно до платіжного доручення №25845 від 27 вересня 2019 року сплачена ПрАТ «СК «ВУСО» в повному обсязі ОСОБА_4 .

Відповідно до акту вимоги № 11773-24 про відшкодування збитків в порядку регресу, на адресу відповідачів неодноразово повідомлялось, про те, що до ФОП « ОСОБА_1 » перейшло право вимоги щодо стягнення з відповідачів матеріальної шкоди заподіяної внаслідок ДТП в сумі 3200,00 грн., з проханням перерахувати вказану суму у найкоротшій термін, але не пізніше десяти календарних днів, з дня отримання цього листа, а також повідомлено про відступлення права вимоги, тобто внаслідок відступлення новий кредитор є єдиним власником прав вимоги відшкодування у порядку регресу, збитків завданих потерпілому за даним договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги), а згідно зі ст. 514 цього Кодексу до нового кредитора переходять права первісного кредитора в зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Між ПрАТ «СК «ВУСО» та фізичною особою-підприємцем « ОСОБА_1 » 22 грудня 2020 року був укладений договір № 22/12/2020 про відступлення права вимоги, відповідно до якого первісний кредитор відступає, а новий - отримує право вимоги відшкодування у порядку регресу збитків, завданих первісному кредитору по договорах страхування, перелік яких наведений у додатку № 1 до договору, серед яких значиться ОСОБА_3 на суму 3200,00 грн.

Таким чином, до позивача перейшло право вимоги щодо стягнення з відповідачів вищевказаної суми.

Судом встановлено, що позивач ФОП « ОСОБА_1 » 27 грудня 2020 року пред`явила до відповідачів акт (вимогу) № 11773-24 про відшкодування збитків в порядку регресу на суму 3200 грн., однак у добровільному порядку відшкодування здійснено не було.

Відповідно до ст. 9 (п.п. 9.1., 9.2.) Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страхова сума - це грошова сума, у межах якої страховик зобов`язаний здійснити виплату страхового відшкодування відповідно до умов договору страхування. Розмір страхової суми за шкоду, заподіяну майну потерпілих, становить 50 тисяч гривень на одного потерпілого.

Відповідно до ст. 22 (п. 22.1) Закону в разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Згідно із ст. 28 Закону шкода, заподіяна в результаті дорожньо-транспортної пригоди майну потерпілого, - це шкода, пов`язана з пошкодженням транспортного засобу.

Відповідно до ст. 29 Закону у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.

Відповідно до п. 38.1.1. ст. 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» Страхувальник після виплати страхового відшкодування має право регресного позову до водія транспортного засобу, який спричинив ДТП. У разі якщо страховик здійснив страхове відшкодування за шкоду, заподіяну під час використання забезпеченого транспортного засобу, у сфері, що передбачає більше значення коригуючого коефіцієнта, ніж визначено договором страхування, чи з порушенням умов, передбачених пунктом 13.2 статті 13 цього Закону (при укладенні договору страхування із застосуванням такого пункту), то особа, відповідальна за шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, зобов`язана компенсувати страховику 50 відсотків виплаченого страхового відшкодування.

Відповідно до ч. 1 ст. 14 ЦК України цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства.

За змістом ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

Відповідно до ст. 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Згідно із ч. 1 ст. 990 ЦК України страховик здійснює страхову виплату відповідно до умов договору на підставі заяви страхувальника (його правонаступника) або іншої особи, визначеної договором, і страхового акта (аварійного сертифіката).

Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно із ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до ч. 1 ст. 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

За змістом ст. 1192 ЦК України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Так, суд враховує правовий висновок Верховного Суду України, який зроблений на засіданні Судової палати у цивільних справах від 29 червня 2016 року в справі №6-192цс16, згідно із яким завдання потерпілому шкоди внаслідок дорожньо-транспортної пригоди (далі-ДТП) особою, цивільна відповідальність якої застрахована, породжує деліктне зобов`язання, в якому праву потерпілого (кредитора) вимагати відшкодування завданої шкоди в повному обсязі відповідає відповідний обов`язок боржника (особи, яка завдала шкоди). Водночас така ДТП слугує підставою для виникнення договірного зобов`язання згідно із договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, у якому потерпілий так само має право вимоги до боржника (в договірному зобов`язанні ним є страховик).

Таким чином, потерпілому як кредитору належить право вимоги в обох видах зобов`язань - деліктному та договірному. Він вільно, на власний розсуд обирає спосіб здійснення свого права шляхом звернення вимоги виключно до особи, яка завдала шкоди, про відшкодування цієї шкоди, або шляхом звернення до страховика, у якого особа, яка завдала шкоди, застрахувала свою цивільно-правову відповідальність, із вимогою про виплату страхового відшкодування, або шляхом звернення до страховика та в подальшому до особи, яка завдала шкоди, за наявності передбачених статтею 1194 ЦК України підстав.

Також, суд враховує правовий висновок Верховного Суду України, який зроблений на засіданні Судової палати у цивільних справах від 16 листопада 2016 року в справі № 6-2188цс16, за змістом якого згідно із статтею 41 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів «МТСБУ» за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім шкоди, заподіяної транспортному засобу, який не відповідає вимогам пункту 1.7 статті 1 цього Закону, та майну, яке знаходилося в такому транспортному засобі.

Відповідно до підпункту 38.2.1 пункту 38.2 статті 38 цього Закону МТСБУ після сплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до власника транспортного засобу, який спричинив ДТП, який не застрахував свою цивільно-правову відповідальність.

Деліктне зобов`язання виникає з факту завдання шкоди (зокрема, майнової) і триває до моменту її відшкодування потерпілому в повному обсязі особою, яка завдала шкоду (статті 11, 599, 1166 ЦК України). Сторонами деліктного зобов`язання, зазвичай, виступають потерпілий (кредитор) і заподіювач шкоди (боржник). Разом з тим, правила регулювання таких зобов`язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо заподіювачем, а іншою особою за умови, що законом передбачено такий обов`язок іншої особи, хоч вона шкоди й не заподіювала. При цьому за статтею 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

Таким чином, після виконання особою, що не завдавала шкоди, свого обов`язку з відшкодування потерпілому шкоди, завданої іншою особою, потерпілий одержує повне задоволення своїх вимог, і тому первісне деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням (стаття 599 ЦК України).

Крім цього, суд враховує правовий висновок Верховного Суду України, який зроблений на засіданні Судової палати у цивільних справах від 23 березня 2016 року в справі № 6-2598цс15, згідно з яким перехід права вимоги за нормами статті 993 ЦК України та статті 27 Закону України «Про страхування» слід відрізняти від зворотної вимоги (регресу), яка регулюється положеннями статті 1191 ЦК України, статті 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Так, відповідно до частини першої статті 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

Системний аналіз цієї норми дає підстави для висновку про її застосування за таких умов: 1) право регресної вимоги до винної особи має третя особа після виконання нею зобов`язання перед потерпілим; 2) регрес застосовується після припинення зобов`язання з відшкодування шкоди.

За регресними зобов`язаннями перебіг позовної давності починається від дня виконання основного зобов`язання, зокрема виплати страхового відшкодування (частина шоста статті 261 ЦК України).

Разом з тим, статтею 993 ЦК передбачено, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. При цьому заміна сторін у зобов`язанні не змінює порядку обчислення та перебігу позовної давності (частина перша статті 262 ЦК України). Отже, страхувальник, який зазнав майнової шкоди в деліктному правовідношенні, набув право вимоги сплаченого страхового відшкодування до заподіювача і строк такої вимоги починає спливати з моменту заподіяння шкоди.

Як роз`яснено в п. 26 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01.03.2013 року № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», до страховика, який виплатив страхове відшкодування, переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, яка одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Сума страхового відшкодування підлягає стягненню з особи, відповідальної за завдані збитки, відповідно до правил статті 993 ЦК.

В п. 27 Пленуму роз`яснено, що при вирішенні спорів про право зворотної вимоги страховика суди повинні розрізняти поняття «регрес» та «суброгація». У випадку регресу одне зобов`язання замінює собою інше, але переходу прав від одного кредитора до іншого не відбувається. При цьому регрес регулюється загальними нормами цивільного права (зокрема, статтею 1191 ЦК України), а також статтею 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Дослідженими у судовому засіданні обставинами справи встановлено, що у зв`язку з настанням страхового випадку та після проведення ремонтної калькуляції з визначення вартості матеріального збитку, заподіяного автомобілю «SKODA FABIA», державний реєстраційний номер НОМЕР_2 ПрАТ «СК «ВУСО» провело виплату страхового відшкодування у розмірі 3200,00 грн. ОСОБА_4 .

Після проведення такої виплати, що підтверджується платіжним дорученням № 25845 від 27 вересня 2019 року, з огляду на обставини ДТП, а також на положення Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» та ст. 1191 ЦК України, а також з урахуванням вимог ч. 1 ст. 512, ст. 514 ЦК України та укладеного договору №22/12/2020 про відступлення права вимоги, ФОП « ОСОБА_1 » набула права зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування.

ФОП « ОСОБА_1 » зверталася до відповідачів у позасудовому порядку з письмовою вимогою про відшкодування шкоди в порядку регресу понесених витрат в розмірі 3200 грн., однак відповідачі у добровільному порядку завдані збитки не відшкодували.

Враховуючи, що сума виплаченого позивачем страхового відшкодування на даний час відповідачами не відшкодована, суд вважає позовні вимоги підставними і такими, що підлягають до задоволення.

Що стосується вимоги позивача про стягнення понесених витрат на правничу допомогу, суд зазначає наступне.

Згідно із ч. ч. 1, 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, зокрема належать витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

За вимогами статті 137 ЦПК України розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою.

Розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Як видно з матеріалів справи, що 23 грудня 2020 року між позивачем та адвокатом Мазуренком С.С. (представники ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ) укладений договір про надання правової допомоги № 07, витрати на адвоката сплачені позивачем в розмірі 8348,60 грн. (квитанція до прибуткового касового ордеру від 22 березня 2021 року).

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи, що позов судом повністю задоволений, з відповідача на користь позивачки підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору в розмірі 908,00 грн. та витрати на правничу допомогу в розмірі 8348,60 грн.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 14, 22, 512, 514, 979, 990, 1166, 1187, 1191, 1192 ЦК України, ст.ст. 12, 13, 81, 141, 206, 259, 263, 265, 268 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов фізичної особи-підприємця « ОСОБА_1 » до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про відшкодування збитків в порядку регресу задовольнити.

Стягнути солідарно із ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , ОСОБА_3 , РНОКПП НОМЕР_4 , яка проживає за адресою: АДРЕСА_2 , на користь фізичної особи-підприємця « ОСОБА_1 », РНОКПП НОМЕР_5 , юридична адреса: АДРЕСА_3 , завдані збитки в порядку регресу у розмірі 3200 (три тисячі двісті) грн. 00 коп.

Стягнути в частковому порядку із ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , ОСОБА_3 , РНОКПП НОМЕР_4 , яка проживає за адресою: АДРЕСА_2 , на користь фізичної особи-підприємця « ОСОБА_1 », РНОКПП НОМЕР_5 , юридична адреса: АДРЕСА_3 , понесені витрати на правову допомогу в розмірі по 4174 (чотири тисячі сто сімдесят чотири) гривні 30 коп. окремо з кожного та судовий збір в розмірі по 454 (чотириста п`ятдесят чотири) грн. 00 коп. окремо з кожного.

Заочне рішення набирає законної сили протягом тридцяти днів з моменту його проголошення, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

На рішення суду позивачем може бути подано апеляційну скаргу безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а відповідачем, в такий же строк з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Суддя

Слов`янського міськрайонного суду В.І.Старовецький