справа № 208/4583/19
№ провадження 2/208/383/22
РІШЕННЯ

Іменем України

22 вересня 2022 р. м. Кам`янське

Заводський районний суд міста Дніпродзержинська Дніпропетровської області, у складі:

Головуючого, судді Івченко Т.П.,

За участі:

Секретаря судового засідання Оніщук Д.Р.,

Представника позивача адвоката Плешакової О.Г.,

Представника відповідача адвоката Переверзева І.В.,

Розглянув у відкритому судовому засіданні у м. Кам`янське Дніпропетровської області в порядку спрощеного позовного провадження, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 «про стягнення коштів»,

встановив:

1. Позиція позивача.

ОСОБА_1 звернулася із позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 «про стягнення коштів», заявив позовні вимоги про солідарне стягнення із відповідачів на свою користь 5500 доларів США, як суму боргу за розпискою наданою ОСОБА_2 ..

В обґрунтування вимог позивачем зазначено, що станом на 06 жовтня 2014 року нею було передано грошову суму 5500 доларів США своєму братові ОСОБА_2 , для придбання житла для його сім`ї. В період до 31 грудня 2019 року ОСОБА_2 зобов`язався повернути взяті кошти, але цього не зробив. Враховуючи що якщо кошти одним із подружжям використовується на потреби сім`ї то подружжя спільно відповідає за зобов`язаннями.

2. Позиція відповідача № 1.

ОСОБА_2 будучи належним чином сповіщений про спір, дату, час та місце судового розгляду, відзив не подав, участі у розгляді справи не взяв. 18 вересня 2019 року на електронну адресу суду скерував заяву про проведення розгляду справи за його відсутності (а.с. 30).

3. Позиція відповідача № 2.

Відповідачем ОСОБА_3 позовні вимоги заявлені ОСОБА_1 не визнані. Представником відповідача, адвокатом Переверзевим І.В. зазначено, що це не перший спір пов`язаний із бажанням відповідачем № 1 ОСОБА_2 обмежити права ОСОБА_3 ..

В межах цивільної справи 173/2184/17 вирішувалися питання пов`язані із квартирою придбаною подружжям, а саме квартири АДРЕСА_1 , де під час судового розгляду допитувалася ОСОБА_1 , в якості свідка, та надавала для дослідження іншу боргову розписку, яка за своїм змістом не співпадає з розпискою покладеною в обґрунтування заявлених вимог, та доказів що гроші отримані ОСОБА_2 у боргу від ОСОБА_1 витрачені на придбання зазначеної квартири.

У відзиві на позов, адвокатом наведено порівняльну таблицю щодо різниці боргових розписок які стали предметом дослідження, а саме:

- в межах цивільної справи № 173/2184/17: елементи тексту розписки наданої свідком ОСОБА_1 1) «беру в долг»; 2) в тексті відсутні паспортні дані ОСОБА_1 ; 3) «в срок до 31 декабря 2019 года»; 4) відсутня дата складання розписки;

- в межах цивільної справи 208/4583/19: 1) «взял в долг»; 2) в тексті наявні паспортні дані ОСОБА_1 ; 3) «в течение 5 лет но не позднее 31 декабря 2019 года»; 4) наявна дата складання розписки.

Тому враховуючи відсутність доказів які б обґрунтовували позицію позивача щодо вимог заявлених саме до ОСОБА_3 , та відсутності її відповідальності за борговою розпискою яка їй не відома, та доказів використання зазначених доказів для придбання квартири для сім`ї , є підставою для відмови у задоволені позовних вимоги заявлених до ОСОБА_3 ..

4. Процесуальні питання.

10 липня 2019 року позивачем подано позовну заяву.

09 серпня 2019 року відкрито провадження у цивільній справі.

19 вересня 2019 року від представника ОСОБА_3 , адвоката Переверзева І.В. подано відзив на позов.

5. Фактичні обставини.

ОСОБА_2 та ОСОБА_4 , перебували у зареєстрованому 14 вересня 2012 року шлюбі, що підтверджено копією свідоцтва про шлюб (а.с. 11).

Згідно до Розписки (а.с. 12), відображено за оригіналом мови:

«…Я, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт серия и номер НОМЕР_1 , выданный 10.03.1999 года Верхнеднипровским РОУМВД Украины в Днепропетровской области, взял в долг у ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , паспорт сери и номер НОМЕР_2 , выдан ІНФОРМАЦІЯ_3 года Верхнеднепровским РОУМВ Украины в Днепропетровской областы, сумму в размере 5500 (пять тысяч пятсот) долларов США, для преобретения квартиры в городе Днепродзержинске.

Обязуюсь вернуть указаную сумму в течении 5 лет но не позднее 31 декабря 2019 года… Дата «06.10.2014 года,…..подпись…».

04 листопада 2014 року ОСОБА_5 уклав договір купівлі-продажу квартири, посвідчений приватним нотаріусом Дніпродзержинського міського нотаріального округу Яловоою О.М., зе реєстрованим № 2301, зареєстрував за собою право власності на квартиру АДРЕСА_1 , що підтверджено копією Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`кта нерухомого майн сформованного на 29 січня 2018 року (а.с. 13).

30 травня 2019 року ОСОБА_1 направила вимогу на адресу ОСОБА_5 і ОСОБА_3 (а.с. 14-16).

Судові рішення.

10 червня 2019 року Рішенням Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області у справі № 173/2184/17 провадження № 2/173/19/2019 (а.с. 41-46), позовні вимоги за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про розірвання шлюбу задоволено.

Шлюб, зареєстрований 14 вересня 2012 року Дніпровським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Дніпродзержинського міського управління юстиції у Дніпропетровській області, актовий запис № 495 між ОСОБА_2 і ОСОБА_3 розірвано. Залишив ОСОБА_3 , після розірвання шлюбу прізвище, обране при реєстрації шлюбу ОСОБА_6 .

Позовні вимоги за зустрічною позовною заявою ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про розподіл спільного майна подружжя та стягнення аліментів на утримання дружини задоволено частково.

Визнано спільною сумісною власністю ОСОБА_3 і ОСОБА_2 , квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 .

Визнано за ОСОБА_3 та за ОСОБА_2 , за кожним, право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 , припинивши право спільної сумісної власності на зазначену квартиру.

В задоволенні позовних вимог про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 , аліментів на її утримання, відмовлено.

Не погодившись із зазначеним рішенням в частині зустрічної позовної заяви ОСОБА_3 що стосується права власності на квартиру, ОСОБА_5 подано апеляційну скаргу.

05 листопада 2019 року Постановою Дніпровського апеляційного суду (Провадження № 22-ц/803/7695/19 Справа № 173/2184/17), апеляційна скарга ОСОБА_5 була залишена без задоволення, а Рішення Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 10 червня 2019 року залишено без змін.

Не погодившись із Постановою Дніпровського апеляційного суду, ОСОБА_5 звернувся із касаційною скаргою на Постанову Дніпровського апеляційного суду від 05 листопада 2019 року та Рішення Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 10 червня 2019 року.

Постановою Верховного Суду від 13 липня 2020 року (справа № 173/2184/17 провадження №61-21232св19) , касаційна скарга ОСОБА_2 залишена без задоволення. Рішення Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 10 червня 2019 року у частині позовних вимог за зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя та постанову Дніпровського апеляційного суду від 05 листопада 2019 року залишено без змін.

Зазначеними судовими рішеннями встановлено, що що спірна квартира придбана подружжям ОСОБА_6 в період шлюбу та є їх спільною сумісною власністю, виходячи з вищенаведених обставин та враховуючи рівність часток кожного із подружжя відносно майна, що є спільною сумісною власністю, суд першої та апеляційної інстанції дійшов правильного висновку про можливість визнання за кожною із сторін права власності на Ѕ частину квартири розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , в порядку поділу спільного сумісного майна подружжя, припинивши право спільної сумісної власності на неї. Виникнення режиму спільної сумісної власності подружжя на все придбане за час шлюбу майно презюмується, доки інший з подружжя не довів іншого.

Як зазначено Верховним Судом у своєму судовому рішенні «…Що стосується доводів заявника про те, що кошти для придбання спірного майна отримувалися відповідачем у борг у його сестри, а тому вказане майно є його особистою приватною власністю, то вони не заслуговують на увагу, оскільки якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя…».

Згідно до Постанова Дніпровського апеляційного суду «…Таким чином колегія погоджується з висновком місцевого суду, що є встановленим, що спірна квартира була придбана сторонами в період шлюбу та є спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_6 , а враховуючи конкретні обставини у справі, частки у спільному майні є рівними.

Відповідно до статті 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до частини 1 статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно частини 2 статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідач за зустрічним позовом не надав суду будь-яких доказів на спростування презумпції майна набутого у шлюбі…».

Згідно до Рішення Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області:

«…В судовому засіданні в якості свідка була допитана ОСОБА_1 ,. яка пояснила, що вона працювала в компанії «Комфі», мала достойну заробітну плату та збирала гроші для забезпечення своєї малолітньої дитини. Брат знав про те, що в неї є грошові кошти та попросив її позичити йому грошові кошти на придбання квартири. Вона зняла грошові кошти з депозитного рахунку, що підтверджується випискою із банківського рахунку. На даний час їй провернені кошти в сумі 1500 доларів США. Іншу частину грошових коштів ОСОБА_2 , їй ще не повернув. Проте вона не хвилюється із-за неповернення грошових коштів, що залишились, так як між ними була домовленість про те, що якщо брат не в змозі буде повернути грошові кошти, то він віддасть їй квартиру це її влаштовує. Чи знала дружина брата про те, що грошові кошти були позичені, їй нічого не відомо. Так як вона з нею не спілкувалась. Розписка ними писалась в довільній формі тому і не зазначена дата її складання.

В судовому засіданні була оглянута розписка, надана свідком, якою підтверджується факт позики грошей ОСОБА_2 , проте розписка не містить дати її складання. Також відповідачем надана виписка з банківського рахунку, якою підтверджується факт переведення грошових коштів з рахунку ОСОБА_1 на карту з зазначенням номеру.

В свою чергу доказів того, що позичені грошові кошти були витрачені ОСОБА_2 , саме для придбання квартири, не надано.

… свідок ОСОБА_1 , знаючи про наявність спору з приводу даної квартири. та стверджуючи, що грошові кошти ОСОБА_2 , їй не повернені, свої вимоги на спірну квартиру не заявила, що ставить під сумнів сам факт позики…».

6. Норми права застосовані судом.

Частиною першою статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно із частиною першою статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

У частині першій статті 627 ЦК України визначено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Частиною першою статті 1046 ЦК України передбачено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

На підтвердження укладення договору позики та його умов, згідно із частиною другою статті 1047 ЦК України, може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Крім того, частиною першою статті 1049 ЦК України встановлено, що за договором позики позичальник зобов`язаний повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором.

Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (частина друга статті 625 ЦК України).

7. Висновки та мотиви судового рішення.

Спір що заявлений до вирішення, підлягає врегулюванню згідно до приписів ЦК України.

Згідно з частиною першою статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Частиною першою статті 15 ЦПК України встановлено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа у разі порушення (можливого порушення), невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси.

Судом встановлено, що спір який був розглянутий в межах цивільної справи № 173/2184/17, в межах якого постановлені судові рішення всіма судовими інстанціями, вирішив питання режиму права власності ОСОБА_3 та ОСОБА_2 щодо квартири АДРЕСА_1 , як об`єкту права спільної сумісної власності із визначенням частки кожного із подружжя у зазначеному майні.

Так, згідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України, - Обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

А тому, судом, в межах даної справи, не проводиться переоцінка фактичних даних , обставин та висновків встановлених в судових рішеннях, які набрали законної сили.

В тому числі судом не проводиться переоцінка фактичних даних, обставин і висновків встановлених у вище зазначених судових рішеннях, а саме:

- зміст розписки пред`явленої до дослідження ОСОБА_1 в межах цивільної справи № № 173/2184/17, яка не містила дати її складання,

- відсутності доказів та доведення з боку ОСОБА_2 того, що позичені грошові кошти були витрачені ОСОБА_2 , саме для придбання квартири,

- що на час розгляду справи № 173/2184/17 свідком ОСОБА_1 , заявлено що з суми яку брав у неї ОСОБА_2 , ним повернута сум 1500 доларів США.

Таким чином, судами встановлено, що квартира АДРЕСА_1 придбана за спільні кошти подружжя ОСОБА_6 .

І доказів що гроші ОСОБА_2 використані на придбання квартири і в цій справі № 208/4583/19 також ОСОБА_1 не доведено, і відповідачем ОСОБА_2 визнання таких обставин також не має місце, також зі змісту розписки вбачається, що ОСОБА_2 зазначає про отримання грошових коштів від позивача на придбання квартири, але якої квартири для кого, не зазначено.

Також, позивачем не доведено, що ОСОБА_2 , крім прав на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 , не має на інше нерухоме майно.

А припущення які покладені в обґрунтування позовних вимог, які не підтверджені належними та допустимими доказами не можуть мати під собою підстави для виникнення обов`язку у відповідача № 2 ОСОБА_3 відповідати за зобов`язаннями, в яких вона не є стороною договору.

Так, згідно до правової позиції викладеної у Постанові Великої Палати ВС у справі №638/18231/15-ц від 30 червня 2020 р., презумпція спільних інтересів передбачає, що вчинки будь-якого з подружжя здійснюються у спільних, а не у власних інтересах. Тлумачення ч. 4 ст. 65 СК України дає підстави для висновку, що той з подружжя, хто не брав безпосередню участь в укладенні договору, стає зобов`язаною стороною (боржником) за наявності двох умов: договір укладено другим з подружжя в інтересах сім`ї; майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї.

Виходячи з наведеного, саме на позивача в даному випадку покладається обов`язок, в належний спосіб довести заявлені обставини як підставу для вимог іншого із подружжя, який не взяв участь в укладанні договору.

Під час розгляду справи по суті, позивачем жодного належного та допустимого доказу, на підтвердження того, що отриманні за борговою розпискою від 06 жовтня 2014 року від імені ОСОБА_2 на ім`я ОСОБА_1 , грошові кошти ОСОБА_2 у розмірі 5500 доларів США використані були в інтересах сім`ї та укладено договір також в інтересах сім`ї, так як за змістом боргової розписки це не відображено, і така позиція була предметом розгляду в межах цивільної справи № 173/2184/17, і не знайшла свого підтвердження, що відображено у вищезазначених судових рішеннях.

А тому суд приходить до висновку, що позивачем не доведено підстави для відповідальності ОСОБА_3 , з підстав передбачених ст. 65 СК України.

Також заслуговує на увагу те, що як встановлено в ході судового розгляду розписка від імені ОСОБА_5 на ім`я ОСОБА_1 , яка була предметом дослідження судом в межах цивільної справи № 173/2184/17, і копія боргової розписки яка є предметом дослідження судом в межах даної цивільної справи, не є тотожними та мають різні фактичні данні, в тому числі щодо дати її складання.

Тому, суд приймає позицію позивача щодо наявності боргу, в частині такого обов`язку саме у ОСОБА_5 перед позивачем, з підстав відображених у розписці що стала підставою для звернення із даним позовом, та позиції позивача щодо часткового повернення боржником на час розгляду справи суми в розмірі 1500 доларів США, та виходячи з приписів ч.1 ст. 526, ч. 1 ст. 626, ч. 1 ст. 627ч. 1 ст. 1046, ч. 2 ст. 1047, ч. 1 ст. 1049 ЦК України, суд приходить до висновку щодо наявності відповідальності ОСОБА_5 за встановленими зобов`язаннями, а тому в цій частині позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають частковому задоволенню в розмірі 4000 доларів США.

Виходячи з приписів ст. 1049 ЦК України належним виконанням зобов`язання з боку позичальника є повернення коштів у строки, у розмірі й саме в тій валюті, яку визначено договором позики, а не у всіх випадках і безумовно в національній валюті України. Таким чином, суд вважає, що наявні підстави для ухвалення рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті.

На підставі вище зазначеного, позовні вимоги заявлені ОСОБА_1 підлягають частковому задоволенню, а саме в частині стягнення суми боргу за розпискою від 06 жовтня 2014 року з боржника ОСОБА_2 яка не відшкодована у розмірі 4000 доларів США на її користь, в іншій частині позовні вимоги є такими що не знайшли свого підтвердження в ході судового розгляду, жодним належним та допустимим доказом, не підтверджені, і підстав для відповідальності ОСОБА_3 , взятими на себе ОСОБА_5 , в порядку передбаченому ст. 65 СК України, не встановлено.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржені судові рішення відповідають критерію обґрунтованості судового рішення.

8. Судові витрати.

Позивачем понесені судові витрати з оплати судового збору при зверненні із позовом на суму 1432,20 гривень.

Враховуючи приписи ст. 141 ЦПК України, пропорційно до задоволених позовних вимог, наявні підстави для відшкодування понесених судових витрат позивачем, в розмірі 1041 (одну тисячу сорок одну) гривню 64 копійки. А інша частина судових витрат підлягає покладенню на позивача.

Керуючись ст.ст. 10, 76, 141, 259, 260, 263-268 ЦПК України, суд

ухвалив:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 «про стягнення коштів» - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_3 , зареєстрованого за адресою АДРЕСА_2 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП НОМЕР_4 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_3 :

- 4000 (чотири тисячі) доларів США, - у погашення боргу за розпискою від 06 жовтня 2014 року.

В іншій частині позовних вимоги ОСОБА_1 відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_3 , зареєстрованого за адресою АДРЕСА_2 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП НОМЕР_4 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_3 :

- 1041 (одну тисячу сорок одну) гривню 64 копійки у відшкодування понесених судових витрат на оплату судового збору.

Інші судові витрати при оплаті судового збору, - покласти на позивача ОСОБА_1 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом 30 днів з дня його проголошення, безпосередньо до суду апеляційної інстанції Дніпровського апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Учасники справи можуть отримати інформацію щодо даної справи в мережі Інтернет за веб-адресою сторінки на офіційному веб-порталі судової влади України - http://zv.dp.court.gov.ua.

Сторони:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП НОМЕР_4 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3 .

Відповідач № 1: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_3 , зареєстрований за адресою АДРЕСА_2 .

Відповідач № 2: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , РНОКПП НОМЕР_5 , зареєстрована за адресою АДРЕСА_4 .

Повний текст судового рішення складений - 27 вересня 2022 року.

Суддя Івченко Т. П.