Справа № 344/5570/17
Провадження № 22-ц/4808/853/22
Головуючий у 1 інстанції Бородовський С. О.
Суддя-доповідач Бойчук
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 жовтня 2022 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд в складі:

головуючого Бойчука І.В.,

суддів: Девляшевського В.А., Василишин Л.В.,

секретаря Мельник О.В.,

з участю представників сторін,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до ТзОВ «Франківськміськбуд», третя особа на стороні відповідача ТОВ «Експрес комфорт» про зобов`язання виконати умови договоруза апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Івано-Франківського міського суду від 01 червня 2022 року під головуванням судді Бородовського С.О. у м. Івано-Франківську,

в с т а н о в и в:

У квітні 2017 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ТОВ «Франківськміськбуд», третя особа на стороні відповідача ТОВ «Експрес комфорт», про зобов`язання виконати умови договору.

Позовні вимоги мотивувала тим, що 07 березня 2013 року між ТОВ «Франківськміськбуд» як продавцем, та нею як покупцем, укладено Договір купівлі-продажу № Ф/Н 150-69А. Згідно предмету зазначеного Договору, Продавець виконуючи функції Забудовника зобов`язався передати у власність Покупцю об`єкт нерухомого майна, який буде створений Продавцем у майбутньому, а Покупець зобов`язується прийняти цей об`єкт у відповідності до умов цього Договору та оплатити його. Об`єктом нерухомого майна за Договором до завершення будівництва та ведення в експлуатацію є майнові права на квартиру за проектним № 69А, на 10 поверсі, проектною площею 68,45 кв.м., житлового будинку по АДРЕСА_1 . Право власності Покупця на Об`єкт нерухомого майна - дану квартиру за цим Договором виникає з моменту завершення будівництва, виконання Покупцем всіх зобов`язань за Договором купівлі-продажу, та прийняття його в експлуатацію і підлягає державній реєстрації. Пункт 1.4 Договору вказує, що строк створення Об`єкта нерухомого майна та введення його в експлуатацію, передбачені проектною документацією 2013 рік. Відповідно до п. 3.1.1 та 3.1.2 Договору Продавець зобов`язується передати у власність Покупця Об`єкт нерухомого майна і всі необхідні документи для подальшої державної реєстрації, не пізніше ніж через три місяці після строку, зазначеного в п.1.4 цього Договору, за погодженими двосторонніми актами приймання-передачі по Договорам купівлі-продажу і виконання робіт. Продавець зобов`язується підготувати всі необхідні документи для проведення Покупцем державної реєстрації права власності та Об`єкт нерухомого майна за цим Договором. Нею виконані всі зобов`язання по Договору купівлі-продажу № Ф/Н 150-69А від 07 березня 2013 року та здійснено в повному розмірі оплату коштів як ціну (суму) Договору у встановленому ним порядку, про що свідчить відсутність будь-яких вимог чи претензій зі сторони Відповідача до останнього часу.

Вказувала, що будинок побудований та введений в експлуатацію, будинку присвоєно поштову адресу, після завершення будівництва будинку присвоєно номер АДРЕСА_1 , а номер квартири змінено з АДРЕСА_2 . Після здійснення остаточних обмірів площа квартири збільшилася та становить 75,6 кв.м. Суму коштів за кожен квадрат оплачено вчасно та у повному розмірі, що підтверджується довідками виданими відповідачем та квитанціями. Їй відомо, що на більшість квартир в цьому-ж будинку іншими покупцями вже оформлено право власності. Вона неодноразово зверталася до відповідача в усному порядку для отримання пакету документів, як те передбачають п.п. 1.1, 1.4, 3.1.1., 3.1.2, зокрема і підписання та отримання акту приймання-передачі, однак весь час чиняться в цьому перешкоди, які не стосуються Договору від 07.03.2013 року та виконання по ньому своїх зобов`язань, та постійно дане питання відкладається з незрозумілих для неї причин. На сьогодні відповідач не надав для підписання акт приймання-передачі. Після погроз відповідачу, що вона звернеться в правоохоронні органи, ним на її поштову адресу надіслано листа, в якому містилося повідомлення про зміну суми договору та повідомлення про сплату боргу та розірвання договору. Таким чином відповідач незаконно намагається отримати з неї доплату за її квартиру, яка вже побудована та введена в 2015 році в експлуатацію, суми доплати у зв`язку з нібито збільшенням площі квартири на суму яка є вдвічі більшою ніж та, яку вона вже сплатила, що є незаконним та безпідставним. Такі аферистичні вимоги відповідача не мають під собою жодних підстав.

Тому просила суд зобов`язати ТОВ «Франківськміськбуд» виконати умови договору купівлі-продажу № Ф/Н 150-69А від 07 березня 2013 року.

Рішенням Івано-Франківського міського суду від 01 червня 2022 року відмовлено в задоволенні позову ОСОБА_1 .

Скасовано арешт квартири АДРЕСА_3 , накладений ухвалою Івано-Франківського міського суду від 26/04/2017 в справі №344/5570/17 та скасувати заборону ТОВ «Франківськміськбуд» вчиняти будь-які дії в т.ч. укладати будь-які договори відносно квартири АДРЕСА_3 .

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, де вказує, що не погоджується з рішенням суду та вважає його незаконним та необґрунтованим, оскільки судом порушено норми процесуального права.

Суд першої інстанції, не маючи у справі її клопотання чи представника про розгляд справи за їхньої відсутності, не постановивши ухвалу про закриття підготовчого засідання, здійснив розгляд справи по суті тільки за участі представника відповідача та прийняв упереджене та незаконне рішення.

Таким чином, суд грубо порушив норми процесуального законодавства, зокрема ст.. 257 ЦПК України яка зазначає, що суд постановляє ухвалу про залишення позову без розгляду, якщо належним чином повідомлений позивач повторно не з`явився в судове засідання або не повідомив про причини неявки, крім випадку, якщо від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності і його нез`явлення не перешкоджає розгляду справи.

Апелянтка вважає, що зазначена норма зобов`язує суд та не надає йому права здійснення продовження розгляду справи по суті та прийняти рішення без участі позивача.

Крім того, судом грубо порушено вимоги та норми глави 3 ЦПК України. Суд не закривши підготовче судове засідання, не повідомив про таке позивача, не призначив справу до судового розгляду по суті. Стаття 200 ЦПК надає право суду приймати рішення по суті тільки у випадку визнання позову відповідачем, що не відбувалося по даній справі. Судом прийнято поспішне та незаконне рішення, чим проявлено упередження ставлення до неї.

Апелянтка зсилається на практику Верховного Суду від 18.04.2022 року де Об`єднана палата Верховного Суду по справі № 522/18010/18 вказала, що процесуальний закон не вказує на необхідність врахування судом поважності причини повторної неявки позивача до суду. Такі положення закону пов`язані з принципом диспозитивності цивільного судочинства, за змістом якого особа, яка бере участь у справі, самостійно розпоряджається наданими їй законом процесуальними правами.

Вищенаведені наслідки настають незалежно від причин повторної неявки, які можуть бути поважними. Таким чином навіть маючи докази поважності причин неявки позивача, суд повинен залишати позовну заяву без розгляду.

Апелянтка вказує на те, що правильним та необхідним є саме залишення позовної заяви без розгляду, якщо належним чином повідомлений позивач повторно не з`явився в судове засідання.

Просить скасувати рішення суду першої інстанції повністю та залишити позовну заяву без розгляду.

Учасники справи правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористалися.

В засіданні апеляційного суду 07.09.2022 ОСОБА_1 і її представник апеляційну скаргу підтримали з мотивів, наведеній у ній.

В засідання апеляційного суду 12.10.2022 з`явився представник позивача ОСОБА_2 , якийне заперечив проти продовження розгляду скарги без участі ОСОБА_1 .

Представник відповідача ОСОБА_3 вимоги апеляційної скарги заперечила, покликаючись на обґрунтованість висновків суду першої інстанції.

Вислухавши суддю-доповідача, пояснення представників сторін, перевіривши матеріали справи, суд дійшов висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення з таких підстав.

Рішенням Івано-Франківського міського суду від 13.09.2017 позов ОСОБА_1 задоволено. Ухвалою Апеляційного суду Івано-Франківської області від 26.10.2017, залишено в силі рішення Івано-Франківського міського суду від 13.09.2017. Постановою Верховного Суду від 05.12.2018 рішення першої інстанції від 13.09.2017 та ухвалу Апеляційного суду Івано-Франківської області від 26.10.2017 скасовано та передано справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Встановлено, що 07 березня 2013 року між ТОВ «Франківськміськбуд» як продавцем та ОСОБА_1 як покупцем, укладено Договір купівлі-продажу № Ф/Н 150-69А. Згідно предмету зазначеного Договору, Продавець виконуючи функції Забудовника зобов`язався передати у власність Покупцю об`єкт нерухомого майна, який буде створений Продавцем у майбутньому, а Покупець зобов`язується прийняти цей об`єкт у відповідності до умов цього Договору та оплатити його. Об`єктом нерухомого майна за Договором до завершення будівництва та ведення в експлуатацію є майнові права на квартиру за проектним № 69А, на 10 поверсі, проектною площею 68,45 кв.м., житлового будинку по АДРЕСА_1 . Право власності Покупця на Об`єкт нерухомого майна - дану квартиру за цим Договором виникає з моменту завершення будівництва, виконання Покупцем всіх зобов`язань за Договором купівлі-продажу, та прийняття його в експлуатацію і підлягає державній реєстрації.

18.04.2014 зареєстровано декларацію про готовність об?єкта до експлуатації.

ФОП ОСОБА_4 05.01.2016 склала технічний паспорт на квартиру АДРЕСА_3 , за яким загальна площа квартири становить 166,9 кв. м.

Департаментом містобудування, архітектури та культурної спадщини 06.02.2019 надано копію декларації про готовність об?єкта до експлуатації, що була підставою для оформлення поштової адреси будинку, в якому знаходиться спірна квартира за адресою АДРЕСА_1 , якому присвоєно поштову адресу за рішенням Івано-Франківської міської ради від 15.07.2015 №150А по АДРЕСА_4 .

ТзОВ «Франківськміськбуд» 17.07.2014 видав довідку на ім?я позивача, в якій вказано, що на відповідний термін позивачем сплачено частково за оплату вартості квартири із площею 75,6 кв. м.

У довідці ТзОВ «Франківськміськбуд» від 01.12.2015 вказано, що на час її видачі позивачем сплачено вартість квартири із площею 75,6 кв. м.

ТзОВ «Франківськміськбуд» 05.04.2017 надіслав позивачу повідомлення про те, що за змістом договору сторони погодили продаж позивачу квартири площею 68,45 кв.м., однак згідно технічного паспорту фактична площа квартири складає 166,9 кв.м.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції виходив з того, що спірні зобов?язальні відносини не припинено і не завершено, оскільки квартиру не передано, речові права не виникли та не зареєстровані. Права і обов?язки сторін спору за їх договором є взаємними і кореспондуючими одне одному. Позивачем не доведено, що відповідачем порушено будь-які його обов?язки за договором. Їй не належить прав в односторонньому порядку змінити істотні умови договору. Відповідачем доведено заперечення проти позову, що спірна квартира не відповідає проектній документації: її площа становить 166,9 м. кв. замість проектних 68,45 кв. м. В дійсності квартира є чотирьохкімнатною замість проектної двохкімнатної. Позивач спочатку оплатив за 68,45 кв.м., а потім ним доплачено за 75,6 кв.м., виходячи з фактичного погодження сторонами збільшення площі, а в наступному не оплачено за 166,9 м. кв. Позивачка самовільно здійснила дії щодо збільшення площі квартири з 75,6 кв. м. до 166,9 м. кв. та збільшення з двох кімнат до чотирьох, у спосіб захоплення площі над квартирою, яку очікувала отримати. При цьому нею не доведено за змістом договору, що їй належить право на квартиру площею 166,9 м. кв. Також вона не подала будь-якого доказу того, що її дії із самовільного захоплення майна відповідача засновані на проектній документації або на основі договору і зобов?язань відповідача, нею не здійснено дій щодо відновлення фактичних обставин, які існували до моменту початку спору з відповідачем у формі самовільного захоплення приміщення над приміщенням квартири, яку вона очікувала, що її буде передано їй та усуненні негативних наслідків неправомірної поведінки у захопленні такого майна.

За таких обставин суд першої інстанції дійшов висновку, що вимагати від відповідача передачі квартири і вчинення дій з державної реєстрації речових прав на квартиру покупець має право виключно у випадку виконання свого обов?язку з оплати повної вартості речі. Переданню покупцю підлягає саме річ, що визначена в договорі сторін, а не та, передання якої сторони в договорі не обумовили. Таким чином позивачкою не доведено правових підстав для зобов?язання відповідача вчинити дії щодо сприяння позивачу у здійсненні державної реєстрації. Такі дії позивачки щодо захоплення майна третіх осіб не належать до правомірних та не підлягають захисту в судовому порядку в якості поновлення порушеного права, оскільки будь-які її права відповідачем не порушено.

Суд першої інстанції вказав, що без належної, повної та своєчасної оплати позивачем за чотирикімнатну квартиру, площею 166,9 кв.м. зобов?язання позивача за її договором з відповідачем не є належно виконаним, а тому у позивача відсутнє право вимоги до відповідача, а також і щодо зобов?язання відповідача вчинити бажану позивачем дію.

Зі змісту апеляційної скарги убачається, що апелянтка та її представник рішення суду першої інстанції з наведених у ньому мотивів та щодо правильності застосування судом норм матеріального права не оскаржують. При цьому апеляційну скаргу обґрунтовують чіткими вимогами про неправильне застосування судом норм процесуального права і вважають, що у суду не було підстав для розгляду по суті позовних вимог ОСОБА_1 , а правильним та необхідним для суду першої інстанції було б залишення позовної заяви без розгляду, оскільки належним чином повідомлений позивач повторно не з`явився в судове засідання.

Колегія суддів апеляційного суду вважає такі доводи неправильними, ураховуючи таке.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 13 вересня 2017 року до суду першої інстанції подала заяву в якій просить розгляд даної справи проводити без її участі та ухвалити рішення по справі. Позовні вимоги підтримує в повному обсязі (т.1 а.с. 50).

Після скасування попередніх рішень у цій справі судом касаційної інстанції, при новому судовому розгляді позивачка та її представник неодноразово подавали до суду першої інстанції заяви про відкладення судового розгляду. Зокрема, у заяві від 02.11.2021 позивачка просила відкласти розгляд справи у зв`язку з можливістю примирення сторін; 25.01.2022 просила відкласти розгляд справи на інший день через її захворювання; 30.05.2022 просила відкласти розгляд справи у зв`язку з неможливістю її та адвоката явки в засідання без наведення поважності причин такої неявки (т.2 а.с. 157, 176, 206).

Відповідно до ч. 4 ст. 12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Згідно п.5 ч.1 ст. 257 ЦПК України суд постановляє ухвалу про залишення позову без розгляду, якщо позивач до початку розгляду справи по суті подав заяву про залишення позову без розгляду.

Згідно зі статтею 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі: 1) неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки; 2) повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника), крім відповідача, незалежно від причин неявки; 3) неявки представника в судове засідання, якщо в судове засідання з`явилася особа, яку він представляє, або інший її представник; 4) неявки в судове засідання учасника справи, якщо з`явився його представник, крім випадків, коли суд визнав явку учасника справи обов`язковою (частина третя статті 223 ЦПК України).

Судом першої інстанції неодноразово відкладалися судові засідання і належним чином повідомлено позивачку про дату, час і місце їх проведення, однак позивачка не надала доказів неможливості для неї та її адвоката прибути в судове засідання, не надала доказів наявності перешкод щодо прибуття в судове засідання, не забезпечила явку в судове засідання свого представника. При цьому позивачкою чи її представником не подавалося суду заяви про залишення позову без розгляду.

Суд першої інстанції відповідно до вимог ст. 223 ЦПК України розглянув справу по суті спору за відсутності позивача та його представника, що є його правом.

Європейський суд з прав людини у своєму рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментарія Сандерс С.А. проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Також Європейський суд з прав людини у своєму рішенні від 04 жовтня 2001 року у справі «Тойшлер проти Германії» (Тeuschler v. Germany) наголосив на тому, що обов`язком заінтересованої сторони є прояв особливої старанності при захисті своїх інтересів.

Тому доводи апеляційної скарги про порушення судом першої інстанції норм процесуального права, щодо обов`язку суду залишити її позов без розгляду, не заслуговують на увагу і в цьому випадку не є підставою для скасування оскаржуваного рішення.

Згідно ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

У зв`язку з доводами апеляційної скарги щодо неправильного застосування судом норм процесуального права, у суду апеляційної інстанції відсутні підстави для застосування частини четвертої статті 367 ЦПК України.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Висновки суду першої інстанції про можливість розгляду спору по суті без повторної участі позивачки та її представника в судових засіданнях відповідають матеріалам справи, вимогам закону і з такими погоджується колегія суддів апеляційної інстанції.

Апеляційний суд дійшов переконання, що судом першої інстанції постановлено рішення з додержанням норм процесуального права. Доводи апеляційної скарги не спростовують його законності та обґрунтованості. Підстав для його скасування чи зміни з мотивів, наведених у апеляційній скарзі, не встановлено.

Керуючись ст. 374, 375, 381-384, 390 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Івано-Франківського міського суду від 01 червня 2022 року залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 12 жовтня 2022 року.

Судді: І.В. Бойчук

Л.В. Василишин

В.А. Девляшевський