Справа № 463/5194/21 Головуючий у 1 інстанції: Стрепко Н.Л.
Провадження № 22-ц/811/1090/22 Доповідач в 2 інстанції: Шеремета Н.О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 жовтня 2022 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Шеремети Н.О.

суддів: Ванівського О.М., Цяцяка Р.П.

секретаря: Цьони С.Ю.

за участю: ОСОБА_1 , її представника ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Личаківського районного суду м. Львова від 18 лютого 2022 року,-

ВСТАНОВИВ:

у травні 2021 року Львівське комунальне підприємство «Господар» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_1 , який перебуває на балансі та утриманні ЛКП «Господар», основною діяльністю якого є утримання, обслуговування та ремонт житлових будівель. Стверджує, що для здійснення оплати комунальних послуг відповідачу відкрито особовий рахунок, однак за період з 01 вересня 2017 року по 01 квітня 2021 року ОСОБА_1 не сплачувала комунальні послуги за утримання будинку та прибудинкової території, внаслідок чого у неї станом на 01 квітня 2021 року виникла заборгованість в розмірі 8727.54 грн. Зазначає, що надало наступні комунальні послуги з утримання будинку та прибудинкової території: прибирання прибудинкової території, дератизація у проходах підвальних приміщень та сходових кліток перших поверхів, підготовка будинку до експлуатації в осінньо-зимовий період, обслуговування внутрішньо будинкових систем, теплопостачання, водопостачання та водовідведення, поточний ремонт конструктивних елементів дахів, сходових кліток, загальних балконів, тощо. Вказує, що споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інші порядок та строки не визначені відповідним договором та не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору, а відсутність договірних відносин не є підставою для відмови у стягненні з відповідача коштів за фактично надані житлово-комунальні послуги. Звертає увагу, що від відповідача протягом усього строку надання комунальних послуг з утримання будинку та прибудинкової території не надходило жодних претензій, що свідчить про належне виконання ним своїх обов`язків. З наведених підстав просить стягнути з ОСОБА_1 на користь Львівського комунального підприємства «Господар» заборгованість за утримання будинку та прибудинкової території в розмірі 8727.54 грн. за період з 01 вересня 2017 року по 01 квітня 2021 року.

Рішенням Личаківського районного суду м. Львова від 18 лютого 2022 року позов Львівського міського комунального підприємства «Господар» задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Львівського міського комунального підприємства «Господар» заборгованість за утримання будинку та прибудинкової території в розмірі 8727.54 грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Львівського міського комунального підприємства «Господар» судові витрати в розмірі 2270 грн.

Рішення суду оскаржила ОСОБА_1 , в апеляційній скарзі покликається на те, що рішення суду є незаконним та необґрунтованим, ухвалене з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, з невідповідністю висновків суду обставинам справи.

Апелянт стверджує, що позивачем пропущено строк подання відповіді на відзив, відтак таку необхідно було залишити без розгляду та не брати до уваги документи, що долучені до неї, в тому числі і договір про надання послуг з управління будинком та додаткову угоду до нього, які всупереч вимогам цивільного процесуального законодавства є важливими доказами в справі. Зазначає, що договір №4 від 01 травня 2019 року про надання послуг з управління багатоквартирним будинком та додаткова угода до нього є нікчемними, оскільки нотаріально не посвідчені, крім того, підписані від імені співвласників багатоквартирного будинку особою, яка не мала відповідних повноважень. Вказує, що позивачем не надало жодних належних та допустимих доказів того, що він є правонаступником ЛКП «Дім», а будинок АДРЕСА_2 перебував на балансі та утриманні ЛКП «Господар» у спірний період, відтак, оскільки повідомлення про оплату житлово-комунальних послуг вона отримувала від ЛКП «Дім», ЛКП «Господар» є неналежним позивачем, його права не порушені, що є підставою для відмови в позову. Вважає, що до розрахунку заборгованості за спірний період включено заборгованість в розмірі 8137.05 грн., нараховану до 01 вересня 2017 року, а за спірний період нею сплачено 7113.73 грн., тому висновки суду про наявність у неї заборгованості є помилковими. Крім того, позивачем не надано доказів надання послуг з утримання будинку та прибудинкової території будинку АДРЕСА_2 в період з 01 вересня 2017 року по 01 квітня 2021 року. Наголошує, що позивач звернувся з позовом після спливу строку позовної давності, що є підставою для відмови у задоволенні позову. З наведених підстав просить рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення ОСОБА_1 , її представника ОСОБА_2 на підтримання доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з огляду на таке.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Частина 3 ст. 3 ЦПК України передбачає, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. (ч.1 ст. 13 ЦПК України).

Частина 3 ст. 12 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно ч.1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з положеннями ч. ч. 1-4 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Частина 1 ст. 81 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, а відповідно до ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.(ч.1 ст. 89 ЦПК України).

Задовольняючи позовні вимоги ЛКП «Господар», суд першої інстанції виходив з того, що відповідач користується житлово-комунальними послугами з утримання будинку та прибудинкової території, які фактично надаються ЛКП «Господар», однак не в повному обсязі сплачує за надання таких, у зв`язку з чим за період з 01 вересня 2017 року до 01 квітня 2021 року у неї виникла заборгованість в розмірі 8727.54 грн., яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача в судовому порядку.

Колегія суддів не в повній мірі погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на таке.

Основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов`язки регулюються Законом України «Про житлово-комунальні послуги».

Утримання будинків і прибудинкових територій - господарська діяльність, спрямована на задоволення потреби фізичної чи юридичної особи щодо забезпечення експлуатації та/або ремонту жилих та нежилих приміщень, будинків і споруд, комплексів будинків і споруд, а також утримання прилеглої до них (прибудинкової) території відповідно до вимог нормативів, норм, стандартів, порядків і правил згідно із законодавством.

Стаття 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 24 червня 2004 року № 1875-IV визначає перелік комунальних послуг.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 24 червня 2004 року № 1875-IVзалежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на:

1) комунальні послуги (централізоване постачання холодної води, централізоване постачання гарячої води, водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем), газопостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо);

2) послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньобудинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо);

3) послуги з управління будинком, спорудою або групою будинків (балансоутримання, укладання договорів на виконання послуг, контроль виконання умов договору тощо);

4) послуги з ремонту приміщень, будинків, споруд (заміна та підсилення елементів конструкцій та мереж, їх реконструкція, відновлення несучої спроможності несучих елементів конструкцій тощо).

Типовий перелік послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, які надаються ЛКП, мешканцями розроблені у відповідності до постанови Кабінету Міністрів України та затверджені рішенням виконавчого комітету Львівської міської ради № 561 від 31.05.2012 року «Про затвердження тарифів на послуги з утримання будинків та прибудинкових територій для населення у м. Львові індивідуально по кожному будинку».

Згідно з ч. 2 ст. 14 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 24 червня 2004 року № 1875-IV ціни/тарифи на комунальні послуги та послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій формуються і затверджуються центральними органами виконавчої влади, національними комісіями, що здійснюють державне регулювання у відповідних сферах, та органами місцевого самоврядування відповідно до їхніх повноважень, визначених законом.

Частиною першою статті 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 24 червня 2004 року № 1875-IV передбачено, що відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах, однак відповідно до пункту 1 частини першої статті 20 цього Закону споживач має право, зокрема, одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг.

Відповідно до п. 5 ч. 3 ст. 20 «Про житлово-комунальні послуги» від 24 червня 2004 року № 1875-IV споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Статтею 67 ЖК України передбачено, що плата за комунальні послуги (водопостачання, газ, теплова енергія та інші послуги) береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами.

Відповідно до ст.162 ЖК України громадянин, якому належить квартира (будинок) на праві приватної власності, зобов`язаний своєчасно вносити квартирну плату та плату за комунальні послуги.

У статті 32 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 24 червня 2004 року № 1875-IV передбачено, що плата за житлово-комунальні послуги нараховується щомісячно відповідно до умов договору в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. Розмір плати за комунальні послуги розраховується виходячи з розміру затверджених цін/тарифів та показань засобів обліку або за нормами, затвердженими в установленому порядку.

Відповідно до правової позиції, викладеної у постанові Верховного Суду від 18 березня 2019 року у справі № 210/5796/16-ц, споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Відсутність письмово оформленого договору з позивачем не позбавляє відповідача обов`язку оплачувати надані йому послуги.

Таким чином, факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі.

Судом першої інстанції встановлено, що житловий будинок АДРЕСА_2 знаходиться на обслуговуванні ЛКП «Господар», споживачами послуг є мешканці житлового будинку, оплата наданих послуг здійснюється на рахунок ЛКП «Господар».

Довідкою з місця проживання про склад сім`ї і прописку № 156 від 14 лютого 2020 року, виданою ЛКП «Господар»», підтверджується, що ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_1 .

Для здійснення оплати комунальних послуг мешканцям квартири АДРЕСА_1 відкрито особовий рахунок № НОМЕР_1 .

З 01 травня 2019 року введено в дію Закон України «Про житлово-комунальні послуги» від 09 листопада 2017 року № 2189-VIII.

Згідно з п. 5 ч. 2 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 09 листопада 2017 року № 2189-VIII споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами

Відповідно до ч. 1 ст. 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 09 листопада 2017 року № 2189-VIII споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору.

Згідно з ч. 1 ст. 12 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 09 листопада 2017 року № 2189-VIII надання житлово-комунальних послуг здійснюється виключно на договірних засадах.

Управління багатоквартирним будинком управителем здійснюється на підставі договору про надання послуг з управління багатоквартирним будинком, що укладається згідно з типовим договором (ч. 1 ст. 18 Закону України Про житлово-комунальні послуги» від 09 листопада 2017 року № 2189-VIII).

01 травня 2019 року між ЛКП «Дім» та співвласниками багатоквартирного будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_2 , в особі уповноваженої загальними зборами співвласників багатоквартирного будинку особи: ОСОБА_3 , яка діє на підставі протоколу зборів № 4 від 04 жовтня 2018 року, уклали договір № 4 про надання послуги з управління багатоквартирним будинком, за яким ЛКП «Дім» зобов`язується надавати співвласникам послугу з управління багатоквартирним будинком, що розташований за адресою: АДРЕСА_2 , а співвласники зобов`язуються оплачувати управителю послугу з управління згідно з вимогами законодавства та умовами договору.

Послуга з управління багатоквартирним будинком включає, в тому числі, утримання спільного майна багатоквартирного будинку, зокрема прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території (п. 4 договору № 4 про надання послуги з управління багатоквартирним будинком від 01 травня 2019 року).

Пунктом 11 договору № 4 про надання послуги з управління багатоквартирним будинком від 01 травня 2019 року передбачено, що плата за послугу з управління будинком нараховується щомісяця та вноситься кожним співвласником не пізніше 25 числа місяця, наступного за розрахунковим. За бажанням співвласника оплата послуги з управління може здійснюватися шляхом внесення авансових платежів.

02 січня 2020 року між співвласниками багатоквартирного будинку АДРЕСА_2 , в особі уповноваженої загальними зборами співвласників багатоквартирного будинку особи: ОСОБА_3 , яка діє на підставі протоколу зборів № 4 від 04 жовтня 2018 року, ЛКП «Дім» та ЛКП «Господар» укладено додаткову угоду № 1 до договору № 4 про надання послуги з управління багатоквартирним будинком від 01 травня 2019 року, за умовами якої з метою забезпечення безперебійного надання послуг з управління будинком ЛК «Господар» доручено надання послуг з управління багатоквартирним будинком АДРЕСА_2 відповідно до умов договору про надання послуг з управління багатоквартирним будинком від 01 травня 2019 року з моменту підписання цієї додаткової угоди № 1.

Відповідно до п. 3 додаткової угоди № 1 до договору № 4 про надання послуги з управління багатоквартирним будинком від 01 травня 2019 року до ЛКП «Господар» переходять усі права вимоги до мешканців будинку АДРЕСА_2 , у яких наявна заборгованість за спожиті послуги з утримання будинку, в тому числі і така, що виникла до укладення цієї додаткової угоди № 1, що спростовує доводи апелянта про те, що ЛКП «Господар» є неналежним позивачем.

Обгрунтовуючи позовні вимоги, ЛКП «Господар» покликається на те, що за період з 01 вересня 2017 року до 01 квітня 2021 року у відповідача наявна заборгованість за надані житлово-комунальні послуги з утримання будинку та прибудинкової території, розмір якої становить 8727.54 грн.

На підтвердження наявності заборгованості відповідача позивачем надано відомість про нарахування та оплату послуг з утримання будинку та прибудинкової території від 28 квітня 2021 року за особовим рахунком № НОМЕР_1 , в якій міститься розрахунок заборгованості відповідача за надані житлово-комунальні послуги за період з 01 вересня 2017 року по 01 квітня 2021 року (а.с. 4), який відповідачем, всупереч вимогам ст. 81 ЦПК України, не спростовано належними та допустимими доказами.

З розрахунку заборгованості, наданого позивачем, вбачається, що станом на 01 квітня 2021 року заборгованість ОСОБА_1 за надані житлово-комунальні послуги з утримання будинку та прибудинкової території становить 8727.54 грн.

Однак у відомості про нарахування та оплату послуг з утримання будинку та прибудинкової території від 28 квітня 2021 року до розрахунку заборгованості за надані житлово-комунальні послуги за період з 01 вересня 2017 року по 01 квітня 2021 року включено заборгованість відповідача в розмірі 8137.05 грн., яка виникла до 01 вересня 2017 року становить.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Оскільки ЛКП «Господар», звертаючись до суду з позовними вимогами до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за надані житлово-комунальні послуги, просило стягнути таку, починаючи з 01 вересня 2017 року, то, враховуючи принцип диспозитивності цивільного судочинства, заборгованість, яка виникла до 01 вересня 2017 року не може бути стягнута з відповідача в судовому порядку, а відтак не може бути врахована та включена в розрахунок заборгованості за період з 01 вересня 2017 року до 01 квітня 2021 року.

Крім того, колегія суддів звертає увагу, що рішенням Личаківського районного суду м. Львова від 24 червня 2017 року у справі №463/5736/15-ц, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 23 листопада 2017 року та постановою Верховного Суду від 29 квітня 2020 року, стягнуто з ОСОБА_1 на користь Львівського комунального підприємства «Дім» заборгованість за фактично надані послуги по утриманню та обслуговуванню житлового будинку АДРЕСА_2 за період з 03 липня 2010 року до 01 квітня 2017 року в розмірі 5 678,24 грн., що свідчить про те, що частина заборгованості, яку ЛКП «Господар» просить стягнути з відповідача, уже стягнута в судовому порядку на користь ЛКП «Дім», яке на той час надавало послуги з утримання будинку та прибудинкової території мешканцям будинку АДРЕСА_2 , а відтак не може бути повторно стягнута на користь ЛКП «Господар».

З долученої до матеріалів справи відомості про нарахування та оплату послуг з утримання будинку та прибудинкової території від 28 квітня 2021 року вбачається, що за період з 01 вересня 2017 року по 01 квітня 2021 року відповідачу нараховано до сплати за вищезазначені житлово-комунальні послуги суму в розмірі 8005.43 грн.

Разом з тим, позивачем у проведеному ним розрахунку заборгованості визнається, що за період з 01 вересня 2017 року по 01 квітня 2021 року ОСОБА_1 сплачено 7 113.73 грн. за надання житлово-комунальних послуг з утримання будинку та прибудинкової території, а саме: за листопад 2018 року 137.73 грн., за січень 2019 року 1034.55 грн., за лютий 2019 року 1036.53 грн., за травень 2019 року 3297.66 грн., за червень 2019 року 570.73 грн., за липень 2019 року 1036.53 грн.

Однак сума оплати комунальних послуг за вищезазначені місяці перевищує суму, яка була нарахована до оплати за ці місяці, оскільки в січні 2019 року нараховано 170.11 грн., у лютому 2019 року 166.54 грн., у травні 2019 року 165.65 грн., у червні 2019 року 188.85 грн., у липні 2019 року 194.80 грн., що свідчить про те, що оплати, зазначені у розрахунку, за листопад 2018 року 137.73 грн., за січень 2019 року 1034.55 грн., за лютий 2019 року 1036.53 грн., за травень 2019 року 3297.66 грн., за червень 2019 року 570.73 грн., за липень 2019 року 1036.53 грн. не були поточною оплатою наданих послуг.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 зазначає, що нею не сплачувалися вищезазначені кошти на оплату поточних платежів за надання комунальних послуг, а такі стягувалися в примусовому порядку в межах виконавчого провадження з виконання рішення Личаківського районного суду м. Львова від 24 червня 2017 року у справі №463/5736/15-ц.

В судовому засіданні в суді апеляційної інстанції ОСОБА_1 наявність заборгованості по оплаті послуг з утримання будинку та прибудинкової території заперечила, мотивуючи тим, що такі послуги відповідачем не надавалися, категорично ствердила, що вона не вносила коштів на оплату цих послуг і протягом листопада 2018 року липня 2019 року не сплачувала 7113.73 грн. за послуги з утримання будинку та прибудинкової території, не вносила коштів на поточну оплату цих послуг, оскільки вважає, що такі їй взагалі не надавалися.

ОСОБА_1 не надала суду належних та допустимих доказів, які б підтверджували факт ненадання ЛКП «Господар» комунальних послуг з утримання будинку та прибудинкової території, а також не зверталася до виконавця послуг з приводу їх надання не в повному обсязі чи неналежної якості, відтак покликання апелянта на те, що такі не надаються мешканцям будинку АДРЕСА_2 , не заслуговують на увагу.

Як вбачається з матеріалів справи, на виконання рішення Личаківського районного суду м. Львова від 24 червня 2017 року у справі №463/5736/15-ц Личаківським районним судом м. Львова видано виконавчий лист №463/5736/15-ц про стягнення з ОСОБА_1 на користь Львівського комунального підприємства «Дім» заборгованість за фактично надані послуги по утриманню та обслуговуванню житлового будинку АДРЕСА_2 за період з 03 липня 2010 року по 01 квітня 2017 року в розмірі 5 678.24 грн. та судовий збір в розмірі 1600 грн., який пред`явлено до виконання до Личаківського відділу державної виконавчої служби міста Львів Головного територіального управління юстиції у Львівській області.

Личаківським відділом державної виконавчої служби міста Львів Головного територіального управління юстиції у Львівській області відкрито виконавче провадження №56717799 з виконання вищезазначеного виконавчого листа.

В межах виконавчого провадження № 56717799 постановою старшого державного виконавця Личаківського відділу державної виконавчої служби міста Львів Головного територіального управління юстиції у Львівській області Стасюк Н.С. від 21 серпня 2018 року звернуто стягнення на доходи боржника.

Відтак, колегія суддів приходить до висновку про те, що оплата житлово-комунальних послуг в розмірі 7 113.73 грн., що зазначена в розрахунку заборгованості, здійснювалася на погашення заборгованості, яка виникла за попередній період, а саме за період до 01 вересня 2017 року та стягнута з відповідача на виконання рішення суду, що набрало законної сили, в межах виконавчого провадження № 56717799, а зазначені у розрахунку заборгованості суми, а саме, за листопад 2018 року 137.73 грн., за січень 2019 року 1034.55 грн., за лютий 2019 року 1036.53 грн., за травень 2019 року 3297.66 грн., за червень 2019 року 570.73 грн., за липень 2019 року 1036.53 грн., не є поточною оплатою цих послуг.

Відтак, колегія суддів вважає, що у ОСОБА_1 наявна заборгованість за надання житлово-комунальних послуг з утримання будинку та прибудинкової території за період з 01 вересня 2017 року до 01 квітня 2021 року в розмірі 8005.43 грн.

Заперечуючи позовні вимоги, ОСОБА_1 в суді апеляційної інстанції неодноразово стверджувала, що кошти в сумі 7113.73 грн., як оплата за послуги з утримання будинку та прибудинкової території нею не сплачувалися, бо такі відповідачем не надавалися.

Заперечуючи щодо задоволення позовних вимог, відповідачем, всупереч ч. 1 ст. 81 ЦПК України, не надано доказів на підтвердження відсутності у неї заборгованості, як і не надано доказів на спростування поданого позивачем розрахунку заборгованості, в тому числі і не подано власного розрахунку заборгованості, оскільки відповідач стверджує про те, що послуги з утримання будинку та прибудинкової території їй не надавалися.

Обгрунтовуючи позовні вимоги, ЛКП «Господар» просило стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за надані житлово-комунальні послуги з утримання будинку та прибудинкової території за період з 01 вересня 2017 року до 01 квітня 2021 року, звернувшись до суду з позовом 07 травня 2021 року.

Вважаючи позовні вимоги ЛКП «Господар» такими, що подані з пропуском строку позовної давності ОСОБА_1 у відзиві на позову заяву просила застосувати наслідки спливу позовної давності.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України).

За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частини перша та п`ята статті 261 ЦК України).

Оскільки заборгованість за житлово-комунальні послуги нараховувалась позивачем щомісяця, то перебіг загальної позовної давності слід відраховувати від кожного щомісячного платежу.

В договорі № 4 про надання послуги з управління багатоквартирним будинком від 01 травня 2019 року передбачено, що оплата послуг здійснюється кожним співвласником щомісяця не пізніше 25 числа місяця, наступного за розрахунковим, тобто саме з 26 числа кожного місяця, наступного за тим, в якому були надані відповідні послуги, починається прострочення оплати цих послуг, а відтак і початок перебігу позовної давності за кожним місячним платежем.

Зважаючи на те, що позовні вимоги про стягнення заборгованості за період до травня 2018 року заявлені з пропуском строку позовної давності, про застосування якого просила відповідачка, у задоволенні таких слід відмовити.

Враховуючи, що на підставі додаткової угоди № 1 до договору № 4 про надання послуги з управління багатоквартирним будинком від 01 травня 2019 рокуна ЛКП «Господар» надавалися житлово-комунальні послуги з утримання будинку та прибудинкової території, якими користувалася ОСОБА_1 , однак у зв`язку з несплатою за надання таких у неї виникла заборгованість, відтак колегія суддів приходить до висновку, що така підлягає стягненню з ОСОБА_1 на користь Львівського міського комунального підприємства «Господар» в розмірі 6847.05 грн. за період з 07 травня 2018 року до 01 квітня 2021 року, а в задоволенні решти позовних вимог слід відмовити за спливом позовної давності.

Частина 13 ст. 141 ЦПК України передбачає, що якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Ухвалою Львівського апеляційного суду від 23 червня 2022 року ОСОБА_1 звільнено від сплати судового збору за подання апеляційної скарги у даній справі у зв`язку зі скрутним майновим станом.

Відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до ч. 10 ст. 141 ЦПК України при частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат.

Враховуючи те, що колегія суддів прийшла до висновку про часткове задоволення позовних вимог, з ОСОБА_1 на користь Львівського комунального підприємства «Господар» підлягає стягненню 1780.82 грн. судового збору за подання позову, однак, зважаючи на те, що апеляційна скарга ОСОБА_1 задоволена частково, її звільнено від сплати судового збору за подання апеляційної скарги, з Львівського комунального підприємства «Господар» на користь держави підлягає стягненню 733.78 грн. судового збору за подання апеляційної скарги.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Згідно з п.2 ч.1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п. 2 ч. 1 ст. 374, ст.ст. 376, 381-384 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Личаківського районного суду м. Львова від 18 лютого 2022 року скасувати та ухвалити постанову, якою позовні вимоги Львівського міського комунального підприємства «Господар» задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Львівського міського комунального підприємства «Господар» заборгованість за утримання будинку та прибудинкової території за період з 07 травня 2018 року до 01 квітня 2021 року в розмірі 6847.05 грн.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Львівського міського комунального підприємства «Господар» 1780.82 грн. судового збору.

Стягнути з Львівського міського комунального підприємства «Господар» на користь держави 733.78 грн. судового збору.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повний текст постанови складено 18.10.2022 року.

Головуючий: Н.О. Шеремета

Судді: О.М. Ванівський

Р.П. Цяцяк