КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний номер справи № 361/3617/20 Головуючий у суді першої інстанції - Василишин В.О.
Номер провадження № 22-ц/824/3673/2022 Доповідач в суді апеляційної інстанції - Яворський М.А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 жовтня 2022 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Яворського М.А. (суддя-доповідач), Кашперської Т.Ц., Фінагеєва В.О.,

розглянувши цивільну справу в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , подану представником ОСОБА_2 , на рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 31 серпня 2021 року у справі за позовом Акціонерного товариства «Перший український міжнародний банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

ВСТАНОВИВ:

У червні 2020 року АТ «ПУМБ» звернулося до суду із позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, у якому просило стягнути з останнього суму кредитної заборгованості у розмірі - 28 227 грн та 2 102 грн судових витрат.

В обґрунтування своїх вимог позивач вказував, що 22 листопада 2018 року між АТ «ПУМБ» та ОСОБА_1 було укладено договір комплексного банківського обслуговування фізичних осіб № 301, за яким відповідачу видано кредит на суму 34 620 грн.

Банк зазначав, що ОСОБА_1 належним чином не виконав взяті на себе зобов`язання щодо своєчасного повернення кредиту, тому станом на 28 лютого 2020 року у нього утворилася заборгованість перед банком у розмірі - 28 227 грн.

Рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 31 серпня 2021 року позовні вимоги АТ «Перший український міжнародний банк» задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ «ПУМБ» заборгованість за договором комплексного банківського обслуговування фізичних осіб від

22 листопада 2018 року №№ 301 в загальному розмірі - 28 227 грн, а також судові витрати у сумі - 2 102 грн.

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, відповідно до якої просить скасувати оскаржуване судове рішення та ухвалити нове про відмову у задоволенні позовних вимог, посилаючись напорушення та неправильне застосуванням судом першої інстанції норм матеріального права, невідповідність висновків суду дійсним обставинам справи, неповне з`ясування обставин справи, що призвело до неправильного вирішення спору.

В апеляційній скарзі наголошує, що посилання банку на підписання сторонами кредитного договору не відповідає дійсності, оскільки 22 листопада 2018 року ОСОБА_1 було підписано заява №301 на приєднання до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, а жодного кредитного договору підписано між сторонами не було.

Зазначає, що заявлена банком сума виданих коштів також не відповідає дійсності, адже відповідно до заяви на приєднання до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, зазначено, що видано кошти в розмірі 30 000 грн, за договір страхування стягнуто 4 320 грн та 300 грн за сплату комісії.

Не зважаючи на вказане, банк долучає до матеріалів справи меморіальний ордер від 22 листопада 2018 року, що ніким не підписаний, про те, що начебто ОСОБА_1 було видано кошти саме в сумі 34 620 грн.

Крім того, не погоджується апелянт й з наданим банком розрахунком суми заборгованостіта вважає, що його здійснено невірно і він є абсолютно необґрунтованим, тому винесене судове рішення, яке ґрунтувалося на такому розрахунку також є незаконним.

Звертає увагу ОСОБА_2 й на те, що матеріали справи не містять доказів направлення та отримання відповідачем повідомлення щодо необхідності дострокового повернення всієї суми кредиту, а сам факт наявності такої вимоги не може бути належним доказом обізнаності ОСОБА_1 про її зміст.

Відзив на апеляційну скаргу на адресу апеляційного суду не надходив.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.

У відповідності до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Згідно з ч. 3 ст. 369 ЦПК України, з урахуванням конкретних обставин справи суд апеляційної інстанції може розглянути апеляційні скарги, зазначені в частинах першій та другій цієї статті, у судовому засіданні з повідомленням (викликом) учасників справи.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи вищевикладене, оскільки із матеріалів справи не вбачається обставин, які б унеможливлювали розгляд справи без повідомлення учасників справи, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції відповідає вказаним вимогам закону виходячи з наступного.

Суд першої інстанції, задовольняючи позовні вимоги АТ «ПУМБ» мотивував своє рішення тим, що позивач виконав взяті на себе зобов`язання щодо надання кредитних коштів у повному обсязі, а долучені до матеріалів справи письмова вимога (повідомлення) про погашення заборгованості за договором, довідка про стан та історію заборгованості за кредитним договором №301 від 22 листопада 2018 року, меморіальний ордер від 22 листопада 2018 року по отримання відповідачем кредитних коштів по договору №301 від 22 листопада 2018 року в сумі 34 620 грн. 00 коп., виписка з особового рахунку за період з 22 листопада 2018 року по 28 лютого 2020 року, розрахунок заборгованості за кредитним договором № 301 від 22 листопада 2018 року станом на 28 лютого 2020 року свідчать про не виконання відповідачем належним чином взятих на себе зобов`язань за кредитним договором № 301 від 22 листопада 2018 року, у зв`язку з чим у нього утворилася заборгованість у розмірі - 28 227 грн.

Враховуючи зазначені обставини, а також факт не спростування відповідачем наданих позивачем доказів, суд першої інстанції дійшов висновку про задоволення позовних вимог банку.

Апеляційний суд погоджується із вказаними висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 22 листопада 2018 року підписав заяву № 301 на приєднання до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб (а.с.5).

Відповідно до вказаної заяви ОСОБА_1 просив надати йому споживчий кредит у розмірі 34 620 грн.

Крім того, ОСОБА_1 22 листопада 2018 року також було підписано паспорт споживчого кредиту, де також зазначено про те, що сума кредиту становить 34 620 грн й вказаний кредит надається безготівковим переказом (а.с.4).

На підтвердження вказаних обставин, позивачем також було надано меморіальний ордер від 22 листопада 2018 року, відповідно до якого АТ «ПУМБ» перерахувало ОСОБА_1 34 620 грн. Також в графі «призначення платежу» вказано наступне: надання кредитних коштів за договором №301 від 22 листопада 2018 року ОСОБА_1 (а.с.15).

Також позивачем АТ «ПУМБ» було надано виписку по картковому рахунку ОСОБА_1 за період з 22 листопада 2018 року по 28 лютого 2020 року, а також розрахунок заборгованості, відповідно до якого вказано, що розмір заборгованості за наданим ОСОБА_1 кредитним договором становить 28 227 грн (а.с.13-14, 16-30, 155-171).

Вказані обставини підтверджуються наявними у справі доказами.

Крім того, щодо виконавчого напису нотаріуса Київського міського нотаріального округу Хара Н.С. від 18 грудня 2019 року, то судом було встановлено, що рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 18 червня 2020 року у справі №361/736/20 позовні вимоги ОСОБА_1 було задоволено й визнано таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис зареєстрований в реєстрі за № 33039, вчинений 18 грудня 2019 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Харою Наталією Станіславівною про стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ «ПУМБ» заборгованості за кредитним договором №301 від 22 листопада 2018 року у сумі 39 911 грн. 57 коп. за період з 27 березня 2019 року по 21 жовтня 2019 року.

Згідно ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Оцінюючи висновки суду по суті позовних вимог та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд керується наступним.

Звертаючись до суду з позовом, АТ «ПУМБ» вказує на те, що позичальник не виконує свої зобов`язання за кредитним договором, у зв`язку з чим утворилася заборгованість.

Згідно ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Відповідно до вимог ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ «ПУМБ»).

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Частинами першою, другою статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Таким чином, у разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

Разом з тим, позивачем АТ «ПУМБ» не було заявлено позовних вимог про стягнення відсотків за користування кредитними коштами.

Матеріалами справи підтверджено й відповідачем по справі не спростовано факт того, що між АТ «ПУМБ» та ОСОБА_1 було підписано кредитний договір, зокрема, ОСОБА_1 отримав у користування кредитні кошти у розмірі 34 620 грн, що підтверджено меморіальним ордером, а також підписаними власноруч ОСОБА_1 заявою № 301 на приєднання до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб та паспортом споживчого кредиту.

Враховуючи зазначене, апеляційний суд критично оцінює доводи апеляційної скарги в частині того, що між сторонами не було укладено кредитного договору.

Відповідно до положень статті ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Крім того, апеляційний суд також відхиляє доводи апеляційної скарги в частині того, що матеріали справи не містять підтвердження про те, що відповідачу було надано 34 620 грн, в той час коли відповідно до заяви про приєднання до договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб зазначено, що видано кошти у розмірі 30 000 грн, за договір страхування стягнуто 4 320 грн та 300 грн комісії, оскільки вказані твердження відповідача не підтверджені належними і допустимими доказами.

Крім того, апелянтом не було надано жодного доказу на спростування наданого позивачем меморіального ордеру про перерахування на рахунок відповідача грошових коштів у розмірі 34 620 грн.

Апеляційний суд також враховує, що під час розгляду справи №361/736/20 Броварським міськрайонним судом Київської області щодо визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, ОСОБА_1 не заперечував факт наявності в нього кредитної заборгованості на підставі підписаної заяви №301 на приєднання до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб на суму 34 620 грн.

Матеріали справи також не містять належних та допустимих доказів, які б підтверджували факт погашення відповідачем ОСОБА_1 кредитної заборгованості у повному обсязі.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують законності рішення суду першої інстанції.

За таких обставин, суд першої інстанції правильно встановив правову природу заявленого позову, в достатньому обсязі визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку в силу вимог статей 12, 13, 81, 89 ЦПК України, правильно встановив обставини справи, в результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам статей 263, 264 ЦПК України, підстави для його скасування з мотивів, які викладені в апеляційній скарзі, відсутні.

Відповідно до положень статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 7, 367, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану представником ОСОБА_2 , залишити без задоволення.

Рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 31 серпня 2021 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню відповідно до норм п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України не підлягає.

Судді :

_______________ ________________ ______________

М.А.Яворський Т.Ц.Кашперська В.О.Фінагеєв