ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/6167/22 Справа № 178/922/18 Суддя у 1-й інстанції - Цаберябий Б.М. Суддя у 2-й інстанції - Ткаченко І. Ю.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К РА Ї Н И

12 жовтня 2022 року Дніпровський Апеляційний суд у складі:

головуючого - судді Ткаченко І.Ю.

суддів - Деркач Н.М., Пищиди М.М.

за участю секретаря - Піменової М.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу

за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , третя особа: Перша Дніпродзержинська державна нотаріальна контора про усунення спадкоємця від права на спадкування спадщини за законом

за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на рішення Криничанського районного суду Дніпропетровської області від 17 лютого 2022 року, -

В С Т А Н О В И В:

10 липня 2018 року року ОСОБА_1 , ОСОБА_2 звернулися до суду з позовом до ОСОБА_3 , третя особа: Перша Дніпродзержинська державна нотаріальна контора про усунення спадкоємця відправа на спадкування спадщини за законом. На обґрунтування позову зазначила, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_4 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 , виданим 20 листопада 2017 року Дніпровським районним у місті Кам`янське відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, яка доводилась рідною сестрою ОСОБА_1 та тіткою ОСОБА_2 . Після смерті ОСОБА_4 відкрилася спадщина, до складу якої входить житловий будинок, розташований по АДРЕСА_1 , який належав спадкодавиці відповідно до договору купівлі-продажу серії НВО 439945, посвідченого 08 липня 2005 року державним нотаріусом Криничанської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області Овчаренко Л.Л. та зареєстрований у реєстрі за № 1698. Позивачі вказують, що ОСОБА_4 була особою похилого віку, часто хворіла останні роки, не могла самостійно здійснювати за собою догляд та потребувала постійної уваги та допомоги, тому вони здійснювали за нею догляд, забезпечували її ліками та продуктами харчування. Про стан ОСОБА_4 було відомо й відповідачу, який є сином спадкодавиці, однак він проживав окремо та жодного разу не проявив намірів щодо її догляду та не надавай їй ніякої допомоги. За життя ОСОБА_4 заповіт не склала. У визначений законодавством строк позивачі звернулись до нотаріальної контори із заявами про отримання спадщини, також до нотаріальної контори з відповідною заявою про отримання спадщини звернувся й ОСОБА_3 . Однак позивачки вважають, що ОСОБА_3 слід усунути від права на спадкування спадщини за законом після померлої ОСОБА_4 , оскільки остання періодично особисто просила його приїхати та допомогти їй у фінансовому плані, а також просто відвідати. Але відповідач ігнорував ці прохання. Тому, з урахуванням викладеного ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулись до суду з цим позовом та просять усунути ОСОБА_3 від права на спадкування за законом на спадщину, яка відкрилась після померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_4 (том 1 а.с.2-3).

Рішенням Криничанського районного суду Дніпропетровської області від 17 лютого 2022 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , третя особа: Перша Дніпродзержинська державна нотаріальна контора про усунення спадкоємця відправа на спадкування спадщини за законом - відмовлено (том 1 а.с. 236-240).

Не погодившись з рішення суду, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить скасувати рішення суду, ухвалити нове рішення, яким її позовні вимоги задовольнити в повному обсязі (том 2 а.с. 1-4).

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду залишити без змін, виходячи з наступних підстав.

Судом 1 інстанції встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_4 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 , виданим 20 листопада 2017 року Дніпровським районним у місті Кам`янське відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, яка доводилась рідною сестрою ОСОБА_1 тіткою ОСОБА_2 та матір`ю ОСОБА_3 .

Після смерті ОСОБА_4 відкрилася спадщина, до складу якої входить житловий будинок, який розташований по АДРЕСА_1 , який належав спадкодавиці відповідно до договору купівлі-продажу серії НВО 439945, посвідченого 08 липня 2005 року державним нотаріусом Криничанської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області Овчаренко Л.Л. та зареєстрований у реєстрі за № 1698.

Також судом 1 інстанції були допитані в судовому засіданні свідки.

Свідок ОСОБА_5 пояснила суду, що за життя допомагала по господарству ОСОБА_4 , добре знає її сім`ю. Після смерті ОСОБА_4 спілкувалась з ОСОБА_3 , який був схвильований з приводу залишення будинку його матері ОСОБА_4 . Пам`ятає, що за життя ОСОБА_4 була фінансово забезпеченою жінкою.

Свідок ОСОБА_6 пояснила, що добре знала ОСОБА_4 , що у неї є син дізналась за останній час. Було відомо, що є ОСОБА_1 є сестрою померлої ОСОБА_4 , яка й займалась доглядом за останньою, оскільки ОСОБА_7 захворіла та потребувала допомоги. Не бачила та не було відомо, що ОСОБА_3 займався доглядом за ОСОБА_4 .

Свідок ОСОБА_8 пояснив суду, що раніше працював у службі таксі та з того часу йому стала відома ОСОБА_4 , до якої приїжджав за її викликами. Відомо, що ОСОБА_4 ніколи не залишалась наодинці, весь час біля неї перебували хтось із родичів - сестра, онука чи іще хтось. Траплялись випадки що він самостійно допомагав ОСОБА_4 дійти до магазину та здійснити покупки. Вказує, що весь час із ОСОБА_4 проживала її сестра ОСОБА_1 . За слів ОСОБА_4 стало відомо, що у неї є син, у якого по її словам була хвороба, пов`язана із захворюванням ніг, тому він ледве ходить. На похоронах ОСОБА_4 бачив якогось чоловіка, який за описом був схожий на сина померлої, але він самостійно стояв на ногах та ходив.

Свідок ОСОБА_9 в судовому засіданні пояснив, що зі своїм товаришем здійснював ремонт даху ОСОБА_4 , разом з нею проживала її сестра та племінниця. Одного разу ОСОБА_4 дала йому кошти в розмірі 2000 доларів США, щоб він розміняв їх на гривні. ОСОБА_3 не допомагав та не приїздив до своєї матері ОСОБА_4 . Також ОСОБА_10 йому за пару днів до своєї смерті говорила, що телефонувала своєму сину ОСОБА_11 хотіла попросити грошей, але він відмовив та сказав, що нього немає грошей.

Свідок ОСОБА_12 в судовому засіданні пояснила, що доводиться рідною сестрою ОСОБА_1 . ОСОБА_3 добре спілкувався зі своєю матір`ю ОСОБА_4 , періодично їздили один до одного в гості, відпочивали разом на морі. ОСОБА_4 матеріальної допомоги не потребувала, навпаки заперечувала щоб їй надавали фінансову допомогу. ОСОБА_3 в останній час за життя матері почав сам хворіти та не мав можливості навідати матір, але стосунки вони підтримували та систематично телефонували один одному.

Свідок ОСОБА_13 вказала, що є рідною сестрою ОСОБА_1 . Їй відомо, що позивачки мають на меті усунути від спадщини ОСОБА_3 . За життя ОСОБА_4 була забезпеченою людиною, мала фінанси та фінансово допомагала ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , які в свою чергу мало заробляли та в останні часи життя матері мали малу змогу її утримувати за власні кошти. Траплялися випадки, що ОСОБА_1 перебувала в нетверезому стані та за кошти ОСОБА_4 її надавали медичну допомогу. Коли ОСОБА_4 продала свою 3-х кімнатну квартиру, в неї було вдосталь коштів щоб забезпечувати себе усім необхідним, у тому числі й ліками. Вказує, що особисто під час спілкування з ОСОБА_4 , остання повідомляла, що має на меті залишити усе своє спадкове майно ОСОБА_11 . Після смерті ОСОБА_4 , ОСОБА_3 за власні кошти профінансував поховання.

Свідок ОСОБА_14 пояснила суду, що є товаришем сім`ї ОСОБА_4 та їй відомо, що остання спілкувалась зі своїм сином, періодично їздили один до одного в гості, оскільки проживали у різних містах. Коли ОСОБА_4 перебувала на лікуванні в лікарні ОСОБА_3 до неї не приїздив. Вказала, що з метою відвідування ОСОБА_4 , в лікарню до неї приїжджали ОСОБА_2 та ОСОБА_1 .

Свідок ОСОБА_15 пояснив, що він є двоюрідним братом ОСОБА_11 , йому відомо, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 мають на меті позбавити останнього спадщини. За життя ОСОБА_4 мала гарні стосунки з своїм сином ОСОБА_3 , час від часу їздили один до одного в гості. Йому відомо, що ОСОБА_4 , була забезпеченою жінкою та мала фінансову незалежність, тому мала можливість й періодично здійснювала таку допомогу ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , які цим і користувались. Відомо, що ОСОБА_3 бувало перераховував кошти своїй матері ОСОБА_4 , що підтверджується відповідними квитанціями. ОСОБА_3 купував своїй матері предмети побуту та електронну техніку, про що йому особисто достовірно відомо, але після смерті ОСОБА_4 ці речі невідомо куди зникли. Про не гарні стосунки між позивачами та відповідачем йому відомо, ці стосунки на його думку виникли у зв`язку з появою спадкового майна.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог суд 1 інстанції виходив з відсутності підстав для усунення ОСОБА_3 від права на спадкування за законом після померлої ІНФОРМАЦІЯ_3 матері ОСОБА_4 з підстав, передбачених ч. 5 ст. 1224 ЦК України, оскільки ОСОБА_3 мав можливість утримувати та допомагати своїй хворій матері ОСОБА_4 , однак з показів свідків вбачається, що остання хоч і перебувала у безпорадному стані, але була фінансово незалежною і не потребувала постійної допомоги з боку відповідача, а позивачами не доведені підстави усунення відповідача від права на спадкування спадщини за законом.

Із вказаними висновками суду 1 інстанції колегія суддів погоджується виходячи з наступного.

Так, позбавлення особи права спадкувати - це захід, що має застосовуватися лише в крайньому випадку з урахуванням передусім характеру поведінки відповідача.

Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

За змістом ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у ст.ст. 1261-1265 цього Кодексу. Відповідач є сином спадкодавиця тому на підставі ст. 1261 ЦК України є спадкоємцем першої черги. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

Відповідно до ч. 5 ст. 1224 ЦК України за рішенням суду особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо буде встановлено, що вона ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані. Згідно з ч. 3 цієї статті не мають права на спадкування за законом батьки (усиновлювачів) та повнолітні діти (усиновлені), а також інші особи, які ухилялися від виконання обов`язку щодо утримання спадкодавця, якщо ця обставина встановлена судом.

Виходячи зі змісту вказаної норми закону та відповідно до роз`яснень, викладених у пункті 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 "Про судову практику у справах про спадкування", що знайшло відображення і в Постанові Верховного Суду від 18 жовтня 2021 року у справі № 205/4674/19, правило ч. 5 ст. 1224 ЦК України стосується всіх спадкоємців за законом, зокрема й тих, які відповідно до Сімейного кодексу України не були зобов`язані утримувати спадкодавця.

Безпорадним слід розуміти стан особи, зумовлений похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом, коли вона не може самостійно забезпечити умови свого життя, потребує стороннього догляду, допомоги та піклування. В судовому засіданні встановлено, що спадкодавиця дійсно страждала на тяжку хворобу і перебувала у безпорадному стані.

Суд при вирішенні справи про усунення особи від права на спадкування повинен встановити як факт ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги, так і факт перебування спадкодавця в безпорадному стані через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво та потребу спадкодавця в допомозі цієї особи. Лише при одночасному настанні наведених обставин і доведеності зазначених фактів в їх сукупності спадкоємець може бути усунений від спадкування.

Згідно показів свідків, ОСОБА_4 мала власні кошти, у тому числі й в іноземній валюті, особи, які були допитані в судовому засіданні в якості свідків самостійно підтверджували факт, що дехто з них здійснювали якісь покупки, або надавали послуги ОСОБА_16 . Тобто, в судовому засіданні було встановлено, що ОСОБА_4 не потребувала постійної допомоги від її сина ОСОБА_3 .

Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами, є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

У відповідності до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Матеріалами справи встановлено, що вони не містять належних та допустимих доказів, які б свідчили про те, що спадкодавець потребувала допомоги відповідача, останній мав можливість її надати, проте ухилявся від обов`язку щодо її надання.

Врахувавши зазначене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позову ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та усунення ОСОБА_3 від права на спадкування після смерті ОСОБА_4 .

Доводи, викладені в апеляційній скарзі, не можуть бути взяті до уваги колегією суддів, оскільки вони фактично зводяться до викладення обставин справи із наданням коментарів та тлумаченням норм чинного законодавства на власний розсуд, висвітлення цих обставин у спосіб, що є зручним для апелянта, що має за мету задоволення апеляційної скарги, а не спростування висновків суду першої інстанції.

Апелянт не скористався наданими йому правами, не обґрунтував позовні вимоги та доводи апеляційної скарги, не надав суду доказів на їх підтвердження, а згідно із ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачений цим Кодексом випадках, а відповідно до ч.3 ст.12, ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана надати суду докази на підтвердження своїх вимог або заперечень.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення у справі «Проніна проти України», № 63566/00, параграф 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Вирішуючи даний спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, обставини по справі, перевірив доводи і дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані і підтверджені письмовими матеріалами справи та поясненнями учасників процесу.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду постановлено з дотриманням норм матеріального і процесуального права, тому апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду має бути залишено без змін.

Керуючись ст.ст.367,374,375,381-383 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Криничанського районного суду Дніпропетровської області від 17 лютого 2022 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів в передбаченому законом порядку.

Судді: