Справа № 299/955/21
П О С Т А Н О В А

Іменем України

06 жовтня 2022 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді-доповідача: Мацунича М.В.

суддів: Кондора Р.Ю., Собослоя Г.Г.

з участю секретаря судового засідання: Жганич К.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Продан Оксана Василівна, на заочне рішення Виноградівського районного суду Закарпатської області від 12 квітня 2021 року, ухвалене суддею Надопта А.А., в справі за позовом Моторного (транспортного) страхового бюро України до ОСОБА_1 про стягнення страхового відшкодування в порядку регресу

встановив:

У лютому 2021 Моторно (транспортне) страхове бюро України звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення страхового відшкодування в порядку регресу.

В обґрунтування заявлених позовних вимог зазначає, що 19 листопада 2015 року, приблизно 23 годині 30 хвилин ОСОБА_1 , керуючи легковим автомобілем «Ауді А6» реєстраційний номер Угорської Республіки НОМЕР_1 , рухаючись по зустрічній ділянки проїжджої частини вул. Заставська в с. Неветленфолу, Виноградівського району в напрямку КПП «Дякове», де неподалік АЗС «Укрнафта» розташованої з лівого боку по ходу руху його автомобіля, здійснюючи об`їзд нерухомої колони вантажних автомобілів, допустив зіткнення з велосипедом під керуванням ОСОБА_2 . Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_2 померла.

На момент дорожньо-транспортної пригоди, цивільно-правова відповідальність власника наземного транспортного засобу - автомобіля «Ауді А6», реєстраційний номер Угорської Республіки НОМЕР_2 , застрахована не була.

26 липня 2018 року до Моторного транспортного страхового бюро України, із заявою про виплату страхового відшкодування, звернулось ТОВ «Юридичне компанія «Відшкодування», яке на підставі довіреності діяло в інтересах ОСОБА_3 (батька померлої ОСОБА_2 ) та ОСОБА_4 (сина померлої ОСОБА_2 ).

Дана заява була розглянута, випадок визнаний страховою подією, у зв`язку з чим, Моторне транспортне страхове бюро України, здійснило регламентну виплату на рахунок ОСОБА_3 в загальному розмірі 63 958 грн, з яких 14 350 грн, витрати на поховання, 49 608 грн втрата годувальника.

З врахування наведеного, Моторне транспортне страхове бюро України просило суд стягнути з відповідача в порядку регресу 63 958,78 грн та понесені судові витрати в сумі 2 270 грн.

Заочним рішенням Виноградівського районного суду Закарпатської області від 12 квітня 2021 року позов задоволено.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Моторного транспортного страхового бюро України суму сплаченого страхового відшкодування в розмірі 63 958 грн та судовий збір у розмірі 2 270 грн.

Ухвалою Виноградівського районного суду Закарпатської області від 19.08.2021 у задоволенні заяви ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог. Вказує, що судом першої інстанції хибно застосовано п.38.2.1 ст.38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», а саме, право страховика подати регресний позов до власника, водія транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, який не застрахував свою цивільно-правову відповідальність. Однак суд не досліджує питання можливості застосування такої підстави притягнення відповідача до майнової відповідальності. Адже вказана норма закону регламентує, що МТСБУ після сплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до власника, водія транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, який не застрахував свою цивільно-правову відповідальність. Відповідач не є особою, яка спричинила ДТП та відповідно не може нести тягар відповідальності у такому випадку.

Відсутність вини ОСОБА_1 у вчиненні ДТП була встановлена результатами досудового розслідування, а обставини та причини такої події чітко відображені у висновку з дослідження обставин дорожньо-транспортної пригоди №457 від 12.11.2015 року. Тобто, визнання судом достовірними тих обставин, що особою яка завдала шкоду є відповідач, не аргументовано та повністю суперечить дійсним обставинам справи. Адже виникнення ДТП, а відповідно і його наслідки, було зумовлено виключно поведінкою (діями) іншого його учасника - ОСОБА_2 .

У діях відповідача відсутня будь-яка форма вини (умисел і необережність). Настання цивільно-правової відповідальності має місце, якщо між протиправним діянням особи і шкодою існує зв`язок, що дає змогу визначити їх як причину та наслідок.

ОСОБА_1 жодної шкоди не спричиняв. Однак судом першої інстанції в обґрунтування прийнятого рішення хибно застосовано норми статей 993, 1166, 1187 ЦК України, ст.27 Закону України «Про страхування».

Окремо слід зазначити, що справу судом першої інстанції було розглянуто з безумовним сприйняттям позиції позивача, що дорожньо-транспортна пригода за участі відповідача є страховою подією. Хоча, згідно положень ст.6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована.

Моторне (транспортне) страхове бюро України в інтересах якого діє адвокат Сечко С.В.Мартинов Г.К., подав відзив на апеляційну скаргу в якому просить суд залишити без задоволення апеляційну скаргу та без змін заочне рішення суду першої інстанції. Вказує, що в якості заперечень відповідач посилається на постанову слідчого СВ Виноградівського ВП Берегівського ВП ГУ НП в Закарпатській області від 31 грудня 2015 року, відповідно до якої кримінальне провадження внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань № 0000039 від 20.11.2015 року, закрито на підставі п.2 ч.1 ст.284 КПК України, у зв`язку з відсутністю в діянні складу кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.135 та ч.2 ст.286 КК України.

При цьому, положення ст. 1187 ЦК України встановлює, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Тобто в даному випадку для звільнення від майнової відповідальності особи яка здійснює діяльність, що пов`язана з джерелом підвищеної небезпеки, є дві умови непереборної сили або умислу потерпілого.

КЦС ВС у постанові від 11.12.2019 № 601/1304/15-й дійшов висновків, що особливістю відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, є те, що володілець небезпечного об`єкта зобов`язаний відшкодувати шкоду незалежно від його вини. Відповідальність за шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, виключається внаслідок непереборної сили та умислу потерпілого.

Безумовною підставою звільнення від цивільно-правової відповідальності без вини є дія непереборної сили.

Обов`язок доведення непереборної сили законом покладається на володільця джерела підвищеної небезпеки, оскільки діє цивільно-правова презумпція заподіяної шкоди.

Пункт 38.2.1 статті 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», передбачає, що МТСБУ після сплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до власника, водія транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, який не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім осіб, зазначених у пункті 13.1 статті 13 цього Закону.

Оскільки на момент дорожньо-транспортної пригоди, яка мала місце 19 листопада 2015 року по вул. Заставська в с. Неветленфолу, Виноградівського району, цивільно-правова відповідальність відповідача не була застрахована договором обов`язкового страхування/страховим сертифікатом «зелена карта», подія пов`язані із смертю потерпілої не відбулась, а ні в наслідок непереборної сили, а ні в наслідок умислу потерпілої, суму регламентної виплати в розмірі 63 958 гри, слід стягнути з відповідача.

За змістом ч. 2 ст. 43 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні з`являтися в судове засідання за викликом суду, якщо їх явка визнана судом обов`язковою; виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки; виконувати інші процесуальні обов`язки, визначені законом або судом.

На осіб, які беруть участь у справі, покладається загальний обов`язок - добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов`язки. Під добросовісністю необхідно розуміти користування правами за призначенням, здійснення обов`язків у межах визначених законом, недопустимість посягання на права інших учасників цивільного процесу, заборона зловживання процесуальними правами.

У справах "Осман проти Сполученого королівства" та "Креуз проти Польщі" Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) роз`яснив, що, реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя, держави-учасниці цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони й обмеження, зміст яких полягає в запобіганні безладного руху в судовому процесі. Рішеннями ЄСПЛ визначено, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду справи, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними (ч. 1 ст. 372 ЦПК України).

Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи (ч. 2 ст. 372 ЦПК України).

Перевіряючи поважність причин неявки в судове засідання, колегія суддів встановила, що сторонам надсилались судові повістки про виклик в судове засідання на адреси, засоби зв`язку, які зазначено в позовній заяві, однак сторони жодного разу не з`явились і не повідомляли суд про поважність причин неявки в судові засідання. Така поведінка сторін суперечить приписам статей 43, 44 ЦПК України, а тим більше що кожна сторона, яка задіяна в ході судового розгляду справи, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

З метою запобігання безладному руху справи з врахуванням особливостей апеляційного процесу, та зважуючи на те що сторони нових доказів ніж ті що подано до суду першої інстанції не зможуть подати і такі слід вважати достатніми для вирішення заявлених позовних вимог, то зазначене на думку колегії суддів щодо розгляду справи за відсутності сторін не вплине на своєчасний розгляд справи та не призведе до порушення процесуальних прав сторін у спірних правовідносинах.

Оскільки явка сторін не була визнана апеляційним судом обов`язковою, а обставини справи судом першої інстанції встановлено у повному обсязі, то на підставі приписів ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін, не перешкоджає розгляду справи в даному судовому засіданні.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши підстави апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що така не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом встановлено, що 19 листопада 2015 року, приблизно 23 годині 30 хвилин ОСОБА_1 , керуючи легковим автомобілем «Ауді А 6» реєстраційний номер Угорської Республіки НОМЕР_1 , рухаючись по зустрічної ділянки проїжджої частини вул. Заставська в с. Неветленфолу, Виноградівського району в напрямку КПП «Дякове», де неподалік АЗС «Укрнафта» розташованої з лівого боку по ходу руху його автомобіля, здійснюючи об`їзд нерухомої колони вантажних автомобілів, допустив зіткнення передньою лівою кутовою частиною автомобіля із задньою лівою боковою частиною велосипеда під керуванням ОСОБА_2 , яка виїхала з - поміж вищевказаної колони вантажних автомобілів, перетнула поперек проїжджу частину дороги справа ліворуч по напрямку руху автомобіля «Ауді А 6», реєстраційний номер Угорської Республіки НОМЕР_2 .

25 листопада 2015 року, в наслідок дорожньо-транспортної пригоди, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , від отриманих тілесних ушкоджень померла в реанімаційному відділенні Виноградівської РЛ.

За фактом дорожньо-транспортної пригоди слідчим відділом Виноградівського відділення поліції Берегівського відділу поліції ГУ НП в Закарпатської області, 20.11.2015 року порушено кримінальне провадження № 0000039, за ознаками кримінального правопорушення передбачених ч. 1 ст. 135, ч. 2 ст. 286 Кримінального кодексу України.

Постановою СВ Виноградівського ВП Берегівського ВП ГУ НП в Закарпатській області від 31 грудня 2015 року, кримінальне провадження внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань № 0000039 від 20.11.2015 року, закрито на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України, у зв`язку з відсутністю в діянні складу кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 135, та ч. 2 ст. 286 КК України.

На момент дорожньо-транспортної пригоди, цивільно-правова відповідальність власника наземного транспортного засобу - автомобіля «Ауді А6», реєстраційний номер Угорської Республіки НОМЕР_2 , застрахована не була.

26 липня 2018 року до Моторного транспортного страхового бюро України із заявою про виплату страхового відшкодування, звернулось ТОВ «Юридичне компанія «Відшкодування», яке на підставі довіреності діяло в інтересах ОСОБА_3 (батька померлої ОСОБА_2 ) та ОСОБА_4 (сина померлої ОСОБА_2 ).

Моторне транспортне страхове бюро України, здійснило регламентну виплату на рахунок ОСОБА_3 в загальному розмірі 63 958 грн, з яких 14 350 грн витрати на поховання, 49 608 грн втрата годувальника.

Оскільки на момент дорожньо-транспортної пригоди, яка мала місце 19 листопада 2015 року по вул. Заставська в с. Неветленфолу, Виноградівського району, цивільно-правова відповідальність ОСОБА_1 не була застрахована договором обов`язкового страхування/страховим сертифікатом «зелена карта», то у відповідності до вимог підпункту 38.2.1 статті 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», Моторно транспортне страхове бюро України звернулось з позовом про стягнення сплаченої регламентної виплати в розмірі 63958 грн, в судовому порядку.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що позаяк цивільно-правова відповідальність ОСОБА_1 не була застрахована договором обов`язкового страхування/страховим сертифікатом «зелена карта», а Моторно транспортне страхове бюро України здійснило регламентну виплату на користь батька і сина покійної ОСОБА_2 у розмірі 63 958,00 грн, які ОСОБА_1 в порядку регресу повинен відшкодувати МТСБУ.

Аналізуючи доводи апеляційної скарги у сукупності з наявними у справі доказами, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції як правомірним, тоді як вимоги скарги є безпідставними.

Так, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України).

Відповідно до положень частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно із частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Частиною першою статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України).

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).

Відповідно до частин першої-третьої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

За загальним принципом, відповідно до частини першої статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Разом з тим винна особа - володілець транспортного засобу має право застрахувати свою відповідальність, передавши обов`язок відшкодування шкоди, спричиненої за участю його транспортного засобу, страховій компанії (страховику).

Страхове відшкодування - це страхова виплата, яка здійснюється страховиком у межах страхової суми за договорами майнового страхування і страхування відповідальності при настанні страхового випадку (частина шістнадцята статті 9 Закону України «Про страхування»).

У випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим замість завдавача шкоди в передбаченому Законом порядку. Після такої виплати деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням.

У разі настання події, яка є підставою для проведення регламентної виплати, МТСБУ у межах страхових сум, що були чинними на день настання такої події, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи, ( абзац другий пункту 22.1 статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів здійснюється, зокрема, з метою забезпечення відшкодування шкоди майну потерпілих внаслідок ДТП та захисту майнових інтересів страхувальників (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

Об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (стаття 5 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

Обмеження набуття страховиком завдавача шкоди права зворотної вимоги (регресу) випадками, які визначені у статті 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», зумовлене тим, що набуття цього права щоразу після відшкодування цим страховиком шкоди потерпілому суперечило би меті страхування цивільно-правової відповідальності, об`єктом якого є майнові інтереси завдавача шкоди та яке забезпечує, зокрема їх захист.

За матеріалами справи ОСОБА_1 використовував легковий автомобіль «Ауді А6» реєстраційний номер Угорської Республіки НОМЕР_1 , цивільно-правова відповідальність якого не була застрахована договором обов`язкового страхування/страховим сертифікатом «зелена карта».

За цієї обставини починають діяти вимоги підпункту «а» пункту 41.1 статті 41 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», відповідно до якого, МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння: транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім шкоди, заподіяної транспортному засобу, який не відповідає вимогам пункту 1.7 статті 1 цього Закону, та майну, яке знаходилося в такому транспортному засобі.

Так, джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб (частина перша статті 1187 ЦК України).

Згідно з частиною другою статті 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (частина п`ята статті 1187 ЦК України).

За змістом частини другої статті 1193 ЦК України якщо груба необережність потерпілого сприяла вчиненню або збільшенню шкоди, то залежно від ступеня вини потерпілого розмір відшкодування зменшується, якщо інше не встановлено законом.

Вина потерпілого не враховується у разі відшкодування шкоди завданої смертю годувальника та у разі відшкодування витрат на поховання (частина третя статті 1193 ЦК України).

Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» регулює відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів і спрямований на забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України.

За змістом абзацу другого пункту 22.1 статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання події, яка є підставою для проведення регламентної виплати, МТСБУ у межах страхових сум, що були чинними на день настання такої події, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Статтею 23 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначено, що шкодою, заподіяною життю та здоров`ю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, є, зокрема, шкода пов`язана зі смертю потерпілого.

За змістом статей 27.2, 27.4 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, МТСБУ) здійснює відшкодування шкоди смертю потерпілого, на умовах, встановлених статтею 1200 ЦК України, та витрат на поховання).

Дослідивши та оцінивши зміст постанови слідчого СВ Виноградівського ВП Берегівського ВП ГУ НП в Закарпатській області від 31 грудня 2015 року, в кримінальному провадженні внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань № 0000039 від 20.11.2015 року, якою закрито на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України, у зв`язку з відсутністю в діянні ОСОБА_1 складу кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 135, та ч. 2 ст. 286 КК України, колегія суддів не встановила обставин, які б вказували на те, що покійна ОСОБА_2 діяла умисно та бажала смерті, коли виїхала на велосипеді на смугу руху автомобіля під керуванням ОСОБА_1 . Окрім цього в постанові слідчого зазначено, що ОСОБА_1 вжив заходів щодо надання ОСОБА_2 медичної допомоги і транспортування її до медичного закладу, так-як сам поставив потерпілу в небезпечний для її життя стан.

Тож за цих обставин та з врахуванням вимог частини п`ять статті 1187 ЦК України, ОСОБА_1 як особа, яка здійснювала діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану ним шкоду, так-як не довів, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу ОСОБА_2 .

Крім цього, у частині третій статті 1193 ЦК України зазначено, що вина потерпілого не враховується у разі відшкодування додаткових витрат, передбачених частиною першою статті 1195 цього Кодексу, у разі відшкодування шкоди, завданої смертю годувальника та у разі відшкодування витрат на поховання.

Як слідує з матеріалів справи, МТСБУ відповідно до наказів №12410 від 20.11.2019р. та №1547 від 11.02.2020р. здійснило регламентну виплату на користь ОСОБА_3 в загальному розмірі 63 958 грн, з яких сума 14 350 грн витрат на поховання і 49 608 грн витрат по втраті годувальника, що стверджується платіжними дорученнями № 1155362 від 21.11.2019р. та № 989830 від 12.02.2020р.

Відповідно до приписів підпункту 38.2.1 пункту 38.2 статті 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» - МТСБУ після сплати страхового відшкодування має право подати регресний позов: до власника, водія транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, який не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім осіб, зазначених у пункті 13.1 статті 13 цього Закону.

Регрес - це право особи, яка здійснила відшкодування шкоди, заподіяної не її діями, звернутися з вимогою про повернення виплаченого до боржника, з вини якого заподіяно шкоду. Регрес характеризується тим, що правовідношення, за яким особа здійснила відшкодування, припинилося, у зв`язку з чим виникло нове правовідношення, пов`язане саме з регресною вимогою.

Отож, МТСБУ на підставі приписів підпункту 38.2.1 пункту 38.2 статті 38 та підпункту «а» пункту 41.1 статті 41 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» скористалось своїм правом на звернення з позовом до ОСОБА_1 про відшкодування сплаченої страхової виплати, тому заявлені такі вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Враховуючи наведене, апеляційний суд вважає, що доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують. А звідси, рішення ухвалено судом першої інстанції з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому, у відповідності до припису ст. 375 ЦПК України, апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а судове рішення залишити без змін.

Зважуючи на викладене та керуючись нормами статті 368, п. 1 ч. 1 ст.374, статей 375, 381, 382-384 ЦПК України, апеляційний суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Продан Оксана Василівна, залишити без задоволення.

Заочне рішення Виноградівського районного суду Закарпатської області від 12 квітня 2021 року, залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови суду складено 14 жовтня 2022 року.

Суддя-доповідач:

Судді: