1Справа № 335/1698/21 2/335/125/2022
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
20 вересня 2022 року м. Запоріжжя
Орджонікідзевський районний суд м. Запоріжжя у складі:
головуючого судді Макарова В.О.,
за участю секретаря судового засідання Ступіної В.А.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , третя особа: Вознесенівський відділ державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), про звільнення майна з-під арешту,
ВСТАНОВИВ:
Позивач Товариство з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» (далі ТОВ «Кредитні ініціативи» у лютому 2021 року звернулось до Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , третя особа: Вознесенівський відділ державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), про звільнення майна з-під арешту.
Просить суд звільнити з-під арешту нерухоме майно, а саме: квартиру, загальною площею (кв.м): 63.37, житлова площа (кв.м): 43.41, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , що накладений постановою, серія та номер: 51555711, виданий 16.09.2020 року, видавник: начальник Вознесенівського ВДВС м. Запоріжжя Сулаков Е.І. Стягнути солідарно з відповідачів витрати по сплаті судового збору.
Позов обґрунтовано тим, що 16.09.2005 року між ОСОБА_1 та ЗАТ «Акціонерний комерційний Промислово-Інвестиційний банк», правонаступником якого є ТОВ «Кредитні ініціативи», було укладено кредитний договір №27/кф-05, за яким Банк надав кредит позичальнику в розмірі 40 000,00 дол. США строком до 15.09.2015 року.
З метою забезпечення виконання вказаного кредитного договору, 16.09.2005 року між ОСОБА_2 та ЗАТ «Акціонерний комерційний Промислово-Інвестиційний банк», правонаступником якого є ТОВ «Кредитні ініціативи», було укладено іпотечний договір №10/1-05 від 16.09.2005 року, за умовами якого остання передала банку в іпотеку квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .
17.12.2012 року між ПАТ «Акціонерний комерційний Промислово-Інвестиційний банк» та ТОВ «Кредитні ініціативи» було укладено договір відступлення прав вимоги, згідно з яким до останнього перейшло право вимоги за кредитним договором №27/кф-05 від 16.09.2005 року та іпотечним договором №10/1-05 від 16.09.2005 року.
29.05.2019 року на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень державним реєстратором Виконавчого комітету Василівської районної державної адміністрації Запорізької області Міюц С.О. було замінено власника іпотечної квартири з ОСОБА_2 на ТОВ «Кредитні ініціативи». Вказана квартира була передана ТОВ «Кредитні ініціативи» в порядку звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі іпотечного договору №10/1-05 від 16.09.2005 року.
Однак позивачу стало відомо, що реалізувати майно на даний час неможливо, оскільки постановами державної виконавчої служби накладено арешт на нерухоме майно відповідача, та заборона на його відчуження.
Посилаючись на положення ст. 589 ЦК України, та ст.ст. 41, 16, 367 ЦК України позивач просив задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.
Ухвалою суду від 09.03.2021 року, відкрито провадження у вказаній справі в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання.
Ухвалою суду від 12.01.2022 року, провадження у справі було поновлено, призначено підготовче судове засідання на 09.03.2022 року 10-00 годину.
Ухвалою суду від 26.04.2022 року, підготовче провадження у справі було закрито та призначено справу до судового розгляду справи по суті.
У судове засідання представник позивача адвокат Ременюк Т.О. не з`явилась, подала клопотання про розгляд справи без участі представника позивача, позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити у повному обсязі з підстав викладених в позовній заяві.
Відповідачі ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , в судове засідання не з`явились, про час та місце судового розгляду були повідомлені належним чином.
Представник відповідачів адвокат Працевитий Г.О., в судове засідання не з`явився, 19.09.2022 року подав суду клопотання про відкладення судового засідання у зв`язку з зайнятістю в іншому судовому засіданні, при цьому жодних доказів на підтвердження обстави викладених у клопотанні до суду подано не було.
Відповідно до приписів вимог ст.ст. 27-30 ЦПК України, засобами доказування в цивільній справі є пояснення сторін і третіх осіб, показання свідків, письмові докази, речові докази і висновки експертів. Суд приймає до розгляду лише ті докази, які мають значення для справи. Обставини, які за законом повинні бути підтвердженні певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування. Кожна сторона має довести ті обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.
Тобто, вказані принципи щодо обов`язковості доведення тих чи інших обставин є обов`язковими не лише при з`ясуванні обставин справи по суті, а й, як у даному випадку, при поданні клопотання про відкладення розгляду справи, обґрунтованого зайнятістю представника відповідача в іншому судовому процесі.
Суд вважає дане клопотання необґрунтованим і таким, що може призвести до штучного затягування розгляду справи, в умовах існуючих процесуальних строків її розгляду, а тому вважає, що воно не підлягає задоволенню.
Окрім того, до суду не було надано відомостей щодо причин неявки в судове засідання самих відповідачів.
Виходячи з цього, суд вважає неявку відповідачів та його представника в судове засідання неповажною та вважає за можливе провести розгляд справи у їхню відсутність, оскільки підстави, передбачені ст. 169 ЦПК України для відкладення розгляду справи відсутні.
Щодо поданого клопотання представника відповідачів про зупинення провадження у справі від 06.06.2022 року, то суд також не вбачає підстав для його задоволення, зважаючи на наступне.
В матеріалах справи та представником відповідачів не надано доказів оскарження вищезазначеного рішення, відтак суд не вбачає підстав для задоволення клопотання про зупинення провадження у справі.
Треті особи в судове засідання не з`явились, про час та місце судового розгляду були повідомлені належним чином.
В порядку ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.
Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, повно, всебічно та безпосередньо з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши наявні докази, які мають юридичне значення для вирішення спору по суті, вважає необхідним задовольнити у повному обсязі позовні вимоги ТОВ «Кредитні ініціативи», виходячи з наступного.
Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, передбачених цим Кодексом.
Згідно зі статтею 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Під час розгляду справи судом було забезпечено сторонам рівні можливості щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості (стаття 129 Конституції України).
Частиною 3 ст. 10 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог ЦПК України.
Судом встановлено, що 16.09.2005 року між ОСОБА_1 та ЗАТ «Акціонерний комерційний Промислово-Інвестиційний банк», правонаступником якого є ТОВ «Кредитні ініціативи», було укладено кредитний договір №27/кф-05, за яким Банк надав кредит позичальнику в розмірі 40 000,00 дол. США строком до 15.09.2015 року.
З метою забезпечення виконання вказаного кредитного договору, 16.09.2005 року між ОСОБА_2 та ЗАТ «Акціонерний комерційний Промислово-Інвестиційний банк», правонаступником якого є ТОВ «Кредитні ініціативи», було укладено іпотечний договір №10/1-05 від 16.09.2005 року, за умовами якого остання передала банку в іпотеку квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .
17.12.2012 року між ПАТ «Акціонерний комерційний Промислово-Інвестиційний банк» та ТОВ «Кредитні ініціативи» було укладено договір відступлення прав вимоги, згідно з яким до останнього перейшло право вимоги за кредитним договором №27/кф-05 від 16.09.2005 року та іпотечним договором №10/1-05 від 16.09.2005 року.
29.05.2019 року на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень державним реєстратором Виконавчого комітету Василівської районної державної адміністрації Запорізької області Міюц С.О. було замінено власника іпотечної квартири з ОСОБА_2 на ТОВ «Кредитні ініціативи». Вказана квартира була передана ТОВ «Кредитні ініціативи» в порядку звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі іпотечного договору №10/1-05 від 16.09.2005 року.
Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 15.11.2021 року, по справі №335/10362/20 за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до державного реєстратора Відділу державної реєстрації Василівської районної державної адміністрації Міюц С.О. та ТОВ «Кредитні ініціативи» про скасування рішення державного реєстратора в задоволенні позову було відмовено. Рішення набрало законної сили 28.12.2021 року.

Однак позивачу стало відомо, що реалізувати майно на даний час неможливо, оскільки постановою Вознесенівського ВДВС м. Запоріжжя, серія та номер: 51555711 від 16.09.2020 року, накладено арешт на нерухоме майно відповідача, та заборона на його відчуження.

Згідно зі статтею 589 ЦК України, у разі невиконання зобов`язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави. За рахунок предмета застави заставодержатель має право задовольнити в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків, завданих порушенням зобов`язання, необхідних витрат на утримання заставленого майна, а також витрат, понесених у зв`язку із пред`явленням вимоги, якщо інше не встановлено договором.

Відповідно ст. 41 Конституції України, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Згідно ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Частина 1 ст. 317 ЦК України зазначає, що власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Також, відповідно до ч. 1, та ч. 2 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав.

Непорушність права власності регулюється ст. 321 ЦК України та зазначає, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до ч. 1, та ч. 2 ст. 386 ЦК України, держава забезпечує рівний захист прав усі суб`єктів права власності. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.

Згідно ч. 1 ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Конституцією України (ст. 41) та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997 року відповідно до Закону №475/97-ВР від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб .

Правовідносини у сфері примусового виконання судових рішень регулюються Законом України «Про виконавче провадження», в даному випадку підлягає застосуванню Закон України «Про виконавче провадження» №606-XIV від 21.04.1999 року, який був чинний на момент виникнення спірних правовідносин.

Відповідно до пункту 2 частини першої ст. 47 Закону №606-XIV, виконавчий документ, на підставі якого відкрито виконавче провадження, за яким виконання не здійснювалося або здійснено частково, повертається стягувачу у разі, якщо у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернуто стягнення, а здійснені державним виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними.

Згідно ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження» (за редакцією 02.06.2016 року №1404-VІІІ (1404-19) встановлено, що, у разі закінчення виконавчого провадження (крім направлення виконавчого документа за належністю іншому органу державної виконавчої служби, офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за рішенням суду, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також крім випадків не стягнення виконавчого збору або витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій), повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, арешт, накладений на майно боржника, знімається, скасовуються інші вжиті державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв`язку із завершенням виконавчого провадження. Завершене виконавче провадження не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом.

У разі якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем накладено арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, державний виконавець зазначає про зняття арешту, накладеного на майно боржника.

Відповідно до частини четвертої, п`ятої ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» №1404-VIIІ від 02.06.2016 року, арешт може бути знятий за рішенням суду, окрім як у випадках, передбачених частиною четвертою вказаної статті Закону.

Виходячи з вищевикладеного, на час звернення з позовом до суду за наявності арешту (обтяження) накладеного на майно порушується право приватної власності позивача, внаслідок чого, він позбавлений змоги у повному об`ємі користуватися та розпоряджатися своїм майном.

Особа яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутись до суду з позовом про визнання права на майно і про звільнення з-під арешту.

Позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно). Відповідачами в справі є боржник, особа, в інтересах якої накладено арешт на майно, а в окремих випадках особа, якій передано майно, якщо воно було реалізоване. Як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, має бути залучено відповідний орган державної виконавчої служби, а також відповідний орган доходів і зборів, банк та іншу фінансову установ, які у випадках, передбачених законом, виконують судові рішення.

Аналогічний висновок міститься в постанові пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» від 03.06.2016 року.

Відповідно до частини 6 ст. 51 Закону України «Про виконавче провадження» спори, що виникають під час виконавчого провадження щодо звернення стягнення на заставлене майно, вирішуються судом.

Суд враховує Постанову Касаційного цивільного суду від 30.06.2021 року у справі №337/800/19: «Таким чином, оскільки накладення арешту на майно має наслідком заборону відчуження арештованого майна, то ним порушується право іпотекодержателя в разі невиконання боржником забезпеченого заставою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки.

Зі змісту наведених норм права випливає, що в разі коли належним чином зареєстрована іпотека виникла раніше за накладення арешту для задоволення вимог стягувачів, відмінних від іпотекодержателя, суд має звільнити з-під арешту іпотечне майно. При цьому відсутні підстави для відмови у звільненні з-під арешту зазначеного майна у зв`язку з відсутністю реального порушення боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання на момент пред`явлення відповідної вимоги; факт порушення основного зобов`язання, яке забезпечене іпотекою, виступає лише умовою реалізації гарантованих іпотекою прав іпотекодержателя і не пов`язується з його існуванням, а, отже, й порушенням шляхом арешту та заборони відчуження предмета іпотеки.

З огляду на викладене суди першої та апеляційної інстанцій, ухвалюючи судові рішення у справі, не врахували вказані норми матеріального права та зробили помилковий висновок про відмову в задоволенні позову, оскільки накладення арешту на квартиру - предмет іпотеки порушує права позивача як іпотекодержателя.

Наведене узгоджується з правовими висновками, викладеними Верховним Судом у постановах: від 10.04.2018 року у справі №910/4772/17 та від 19.11.2019 року у справі №137/2080/18-ц (провадження №61-13492св19), а також у постановах Верховного Суду від 16.05.2018 року у справі №338/1118/16 (провадження № 61-16095св18) та від 23.10.2019 року у справі №520/7842/16 (провадження №61-20640св18)».

З огляду на зазначене, суд оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів приходить до висновку, що обґрунтування позивача знайшло своє підтвердження у судовому засіданні, є такими, що ґрунтуються на вимогах чинного законодавства України, у зв`язку з чим позов підлягає задоволенню.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, відповідно до ст. 141 ЦПК України, суд вважає необхідним стягнути з відповідачів на користь позивача понесені ним судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 2 270,00 грн. в рівних частках.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 3, 8, 21, 41, 55, 129, 129-1 Конституції України, ст.ст. 1-16, 317, 319, 321, 328, 334, 391, 392 Цивільного кодексу України, ст.ст. 8, 9, 59 Закону України «Про виконавче провадження», ст.ст. 1-23, 76-81, 89, 95, 141, 258-259, 263-265, 352-355 Цивільного процесуального кодексу України, суд,

ВИРІШИВ:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , третя особа: Вознесенівський відділ державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), про звільнення майна з-під арешту задовольнити.

Звільнити з-під арешту нерухоме майно, а саме: квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , що накладений постановою, серія та номер: 51555711, виданий 16.09.2020 року, видавник: начальник Вознесенівського ВДВС м. Запоріжжя Сулаков Е.І.

Стягнути з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» витрати по сплаті судового збору по 1 135,00 грн. з кожного.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене безпосередньо до Запорізького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Повний текст судового рішення виготовлено 20.09.2022 року.

Інформація про учасників справи відповідно до п. 4 ч. 5 ст. 265 ЦПК України:

Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи», , НОМЕР_1 , в ПАТ «Альфа-Банк», МФО 300346, адреса місцезнаходження: 04655, м. Київ, вул. Вікентія Хвойки, будинок 21;

Відповідач: ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса реєстрації: АДРЕСА_2 ;

Відповідач: ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_3 , адреса реєстрації: АДРЕСА_3 ;

Третя особа: Вознесенівський відділ державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), адреса місцезнаходження: 69006, м. Запоріжжя, пр. Металургів, буд. 6.

Суддя В.О. Макаров