У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Справа №338/869/22

03 жовтня 2022 року селище Богородчани

Суддя Богородчанського районного суду Івано-Франківської області Куценко О.О. розглянувши заяву представника позивача адвоката Квятковського Дмитра Васильовича про забезпечення позову по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 в інтересах якого діє представник адвокат Квятковський Дмитро Васильович до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог, щодо предмету спору на стороні відповідача: приватний нотаріус Сліско Світлана Миколаївна, приватний нотаріус Снігур Олег Юрійович про визнання договору дарування недійсним та скасування державної реєстрації права власності,

в с т а н о в и в :

14 вересня 2022 року до Богородчанського районного суду Івано-Франківської області надійшов позов ОСОБА_1 в інтересах якого діє представник адвокат Квятковський Дмитро Васильович до ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог, щодо предмету спору на стороні відповідача: приватний нотаріус Сліско Світлана Миколаївна, приватний нотаріус Снігур Олег Юрійович про визнання договору дарування недійсним та скасування державної реєстрації права власності.

Вказаний позов надійшов разом із заявою представника позивача адвоката Квятковського Дмитра Васильовича про забезпечення позову по вказаній цивільній справі.

Ухвалою судді від 16 вересня 2022 року у задоволенні представника позивача адвоката Квятковського Дмитра Васильовича про забезпечення позову відмовлено.

30 вересня 2022 року до Бгородчанського районного суду Івано-Франківської області надійшла заява представника позивача адвоката Квятковського Дмитра Васильовича про забезпечення позову по вказаній цивільній справі.

Заява обгрунтована тим, що рішенням Богородчанського районного суду Івано-Франківської області від 14 червня 2021 року у справі №596/1123/19 позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 , заборгованість за договором позики від 20 жовтня 2018 року в розмірі 50000 (п`ятдесят тисяч) доларів США, три проценти річних від простроченої суми в розмірі 2424 (дві тисячі чотириста двадцять чотири) доларів США 65 центів, а загалом на користь позивача 52424 (п`ятдесят дві тисячі чотириста двадцять чотири) доларів США 65 центів.

Постановою Івано-Франківського апеляційного суду від 21 червня 2022 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишено без задоволення. Рішення Богородчанського районного суду від 14 червня 2021 року залишено без змін.

Згідно із витягів з єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань 21 червня 2022 року ОСОБА_2 мав 100% частки корпоративних прав Приватного Агропромисловного підприємства «Забарське», а 22 червня 2022 року з метою уникнення виконання вказаного судового рішення, шляхом укладання договору дарування, подарував 100% частки корпоративних прав Приватного Агропромисловного підприємства «Забарське» своїй матері ОСОБА_4 .

Посилався на судову практику, а саме застосування норм права, викладених у постанові ВС від 25 вересня 2019 року по справі №20/35560/18.

В зв`язку з викладеним просив суд, вжити заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на корпоративні права Приватного Агропромисловного підприємства «Забарське», шляхом заборони вчинення будь-яких дій з ними та на все належне підприємству нерухоме та рухоме майно, шляхом заборони його відчуження, а саме будівлі та споруду місцезнаходження: 47302, Тернопільська область, Збарський район м. Збараж вулиця Данила Галицького,109.

Дослідивши матеріали справи, розглянувши подану заяву про забезпечення позову, апеляційний суддя дійшов до наступного висновку.

Згідно з ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до ст. 149 ч. 2 ЦПК України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову так і на будь-якій стадії розгляду справи якщо невжиття таких заходів може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яким він звернувся або має намір звернутися.

Відповідно до ч. 3 ст. 150 ЦПК України заходи забезпечення позову, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Відповідно до вимог постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.2006 N 9 "Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову", розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Стаття 6 Конвенції гарантує кожному при вирішенні питання щодо його цивільних прав та обов`язків право на справедливий і відкритий розгляд у продовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод "Право на ефективний засіб юридичного захисту" встановлено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Одним з механізмів забезпечення ефективного юридичного захисту є передбачений національним законодавством України інститут вжиття заходів до забезпечення позову.

У п. 43 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Шмалько проти України" зазначено, що право на суд є одним з аспектів доступу до правосуддя, тобто право подати позов з приводу цивільно-правових питань до суду. Однак це право було б ілюзорним, якби правова система держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося на шкоду одній зі сторін. Таким чином, невжиття заходів забезпечення позову, може призвести до утруднення виконання рішення суду, а відтак й до порушення права особи на доступ до правосуддя, в аспекті ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Позов забезпечується, зокрема, накладанням арешту на майно або грошові суми, що належать відповідачу, забороною вчиняти певні дії, забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання та інше.

Види забезпечення позову повинні бути співвідносними із заявленими позивачем вимогами.

Таким чином, метою вжиття заходів забезпечення позову є уникнення можливого порушення прав та охоронюваних законом інтересів юридичної або фізичної особи - позивача. Вжиття заходів до забезпечення позову сприяє запобіганню порушення прав позивача на час вирішення спору в суді, а в разі задоволення позову забезпечує можливість відновлення його порушених прав. Натомість невжиття зазначених заходів забезпечення позову утруднить чи зробить неможливим виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яким він звернувся або має намір звернутися.

При цьому, заходи про забезпечення позову повинні бути співрозмірними із заявленими позовними вимогами. Співрозмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів до забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, та майнових наслідків забезпечення позову.

З матеріалів справи вбачається, що позивач звернувся до суду із позовними вимогами про визнання договору дарування недійсним.

Суддя враховує, що предметом позову по цій справі є корпоративні права Приватного Агропромисловного підприємства «Забарське». Одноосібним власником цих прав на час розгляду справи №596/1123/19, був відповідач ОСОБА_2 . По справі №596/1123/19, рішенням Богородчанського районного суду Івано-Франківської області від 14 червня 2021 року з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 стягнуто заборгованість за договором позики від 20 жовтня 2018 року в розмірі 52424 (п`ятдесят дві тисячі чотириста двадцять чотири) доларів США 65 центів.

Постановою Івано-Франківського апеляційного суду від 21 червня 2022 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишено без задоволення. Рішення Богородчанського районного суду від 14 червня 2021 року залишено без змін.

Згідно із витягів з єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань від 21 червня 2022 року ОСОБА_2 мав 100% частки корпоративних прав Приватного Агропромисловного підприємства «Забарське», а витягу від 01 вересня 2022 року, 100% частки корпоративних прав Приватного Агропромисловного підприємства «Забарське» належать ОСОБА_4 .

Таким чином на час звернення з заявою про забезпечення позову одноосібним власником корпоративних прав Приватного Агропромисловного підприємства «Забарське» є ОСОБА_4 .

По цій справі позивач оспорює дійсність правочину дарування корпоративних прав, оскільки, як стверджує позивач 21 червня 2022 року ОСОБА_2 мав 100% частки корпоративних прав Приватного Агропромисловного підприємства «Забарське», а 22 червня 2022 року з метою уникнення виконання вказаного судового рішення, шляхом укладання договору дарування, подарував 100% частки корпоративних прав Приватного Агропромисловного підприємства «Забарське» своїй матері ОСОБА_4 .

З конструкції частини третьої статті 13 ЦК України випливає, що дії особи, які полягають у реалізації такою особою свого права, однак вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, є формою зловживання правом. Вчинення власником майна правочину з розпорядження належним йому майном з метою унеможливити задоволення вимоги іншої особи-стягувача за рахунок майна цього власника, може бути кваліфіковане як зловживання правом власності, оскільки власник використовує правомочність розпорядження майном на шкоду майновим інтересам стягувача.

Також слід зазначити про те, що правом оспорювати правочин і вимагати проведення реституції ЦК України наділяє не лише сторону (сторони) правочину, але й інших, третіх осіб, що є сторонами правочину, визнаючи їх статус як "заінтересовані особи" (статті 215, 216 ЦК), які не були стороною правочину, на час розгляду справи не мають права власності чи речового права на предмет правочину та/або не претендують на те, щоб майно в натурі було передано їм у володіння. Вимоги заінтересованої особи, яка в судовому порядку домагається визнання правочину недійсним (частина 3 статті 215 ЦК України), спрямовані на приведення сторін недійсного правочину до того стану, який саме вони, сторони, мали до вчинення правочину. Власний інтерес заінтересованої особи полягає в тому, щоб предмет правочину перебував у власності конкретної особи чи щоб сторона (сторони) правочину перебувала у певному правовому становищі, оскільки від цього залежить подальша можливість законної реалізації заінтересованою особою її прав.

Суддя приходить до висновку, що наведені обставини дають підстави вважати, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити або зробити неможливим виконання рішення суду по цій справі, може призвести до позбавлення захисту інтересу позивача, який полягає в тому, щоб предмет правочину перебував у власності конкретної особи, оскільки від цього залежить подальша можливість законної реалізації його прав, на які позивач посилався пред`являючи позов, стосовно визнання договору дарування недійсним.

Таким чином, існує обґрунтована необхідність для вжиття заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідачів, при цьому за встановлених обставин у рамках даної справи доцільним та таким, що відповідає позовним вимогам, суддя вважає вжиття заходів забезпечення позову шляхом накладення заборони на відчуження корпоративних прав Приватного Агропромисловного підприємства «Забарське».

В частині заяви накладення арешту на все нерухоме та рухоме майно, яке належить Приватному Агропромисловому підприємству «Забарське» та забороні будь-яким особам у будь-який спосіб вчиняти будь-які дії, щодо вказаного підприємства, суддя вважає доводи заяви необгрунтованими, оскільки позивачем відповідно до ст. 81 ЦПЕК України не надано доказів, яке саме рухоме та нерухоме майно належить Приватному Агропромисловому підприємству «Забарське» та відповідно співрозмірність цих заходів із заявленими вимогами.

Суддя приймає до уваги ту обставину, що на момент звернення позивача із заявою про забезпечення позову, одноосібним власником корпоративних прав у Приватного Агропромисловного підприємства «Забарське», є відповідач ОСОБА_4 , а відтак стосовно них у цілому як предмет спору слід вжити захід у виді заборони їх відчуження, незалежно від того, які дії вчинено з корпоративними правами після подання заяви про забезпечення позову.

При цьому обраний вид забезпечення позову не призводять до невиправданого обмеження майнових прав відповідача ОСОБА_4 , оскільки заборона відчуження корпоративних прав не перешкоджає власнику використовувати правомочності на участь цієї особи в управлінні господарською організацією та отриманні прибутку.

Враховуючи вищевикладене, суддя дійшов до висновку про часткове задоволення заяви адвоката Квятковського Д.В., який діє в інтересах ОСОБА_1 , про забезпечення позову.

Щодо застосування заходів зустрічного забезпечення слід зазначити наступне.

Реалізація заходів зустрічного забезпечення є правом суду, а не його обов`язком, за винятком випадків, передбачених ч. 3 ст. 154 ЦПК України, в якій зазначено, що суд зобов`язаний застосовувати зустрічне забезпечення, зокрема, якщо позивач не має зареєстрованого в установленому законом порядку місця проживання (перебування) чи місцезнаходження на території України та майна, що знаходиться на території України, в розмірі, достатньому для відшкодування можливих збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову, у випадку відмови у позові; або суду надані докази того, що майновий стан позивача або його дії щодо відчуження майна чи інші дії можуть ускладнити або зробити неможливим виконання рішення суду про відшкодування збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову, у випадку відмови у позові (постанова Верховного Суду у складі Касаційного цивільного суду від 10.04.2019 у справі N 753/2380/18-ц).

У даній справі не встановлено наявності обставин, передбачених ч. 3 ст. 154 ЦПК України.

Розгляд судом заяви про забезпечення позову без вирішення питання зустрічного позову не є порушенням вимог законодавства. При цьому відповідач ОСОБА_4 не позбавлена права звертатися до суду із заявою про зустрічне забезпечення.

Керуючись ст. ст. 149, 150, 153, 260 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Заяву представника позивача адвоката Квятковського Дмитра Васильовича про забезпечення позову по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 в інтересах якого діє представник адвокат Квятковський Дмитро Васильович до ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог, щодо предмету спору на стороні відповідача: приватний нотаріус Сліско Світлана Миколаївна, приватний нотаріус Снігур Олег Юрійович про визнання договору дарування недійсним та скасування державної реєстрації права власності - задовольнити частково.

Накласти заборону на відчуження корпоративних прав Приватного Агропромисловного підприємства «Забарське», , місце знаходження юридичної особи, Україна, 47302, Тернопільська область м. Збараж, вулиця Данила Галицького,109.

В задоволенні іншої частини заяви відмовити.

Стягувач: ОСОБА_1 , ІПН НОМЕР_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .

Боржник: ОСОБА_4 , ІПН не відомий, зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 .

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її постановлення до Івано-Франківського апеляційного суду.

Суддя