Справа № 203/2522/21
Провадження № 2/0203/189/2022
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.05.2022 року Кіровський районний суд м. Дніпропетровська в залі суду в м. Дніпрі у складі:

головуючого судді Ханієвої Ф.М.,

за участю секретаря судового засідання Ноторової Є.О.,

за участі:

представника позивача ОСОБА_1 ,

представника відповідача ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) учасників справи цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про поділ спільного майна подружжя,

встановив:

30.06.2021 року до Кіровського районного суду м. Дніпропетровська звернулась ОСОБА_3 з позовом до ОСОБА_4 про поділ спільного майна подружжя, в якому позивач, з урахуванням редакції позовної заяви від 11.08.2021 року, наданої суду в порядку усунення недоліків позовної заяви, просить суд:

- здійснити поділ майна: квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , що є об`єктом спільної сумісної власності подружжя;

- визнати за ОСОБА_3 право власності на 1/2 (одну другу) частину кватири, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 ;

- визнати за ОСОБА_4 право власності на 1/2 (одну другу) частину квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 ;

- судові витрати по справі стягнути з відповідача.

І. Стислий виклад позиції учасників справи.

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначила, що вони з відповідачем перебували у шлюбі з 11.07.2008 року по 04.02.2021 року. Проте 04.02.2021 року їх шлюб було розірвано на підставі заочного рішення Кіровського районного суду м. Дніпропетровська, справа № 203/4029/20. Вони є батьками ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , які після розірвання шлюбу мешкають разом з позивачем.

Як пояснила позивач, у період перебування у шлюбі сторонами була придбана за договором купівлі-продажу квартира, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , на четвертому поверсі п`ятиповерхового будинку та складається з двох кімнат, загальною площею 42,3 кв.м, житловою площею 25,8 кв.м. Після розлучення вони з чоловіком не можуть дійти згоди щодо розподілу спільного майна, зокрема, зазначеної квартири. Оскільки вказане нерухоме майно було придбане позивачем та відповідачем в період шлюбу та належить їм як подружжю на праві спільної сумісної власності. Тому позивач має намір поділити спірну квартиру шляхом визнання за нею 1/2 (однієї другої) частки квартири в порядку поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

З огляду на викладене вище, позивач звернулася до суду з позовом про поділ спільного майна подружжя.

У встановлений судом строк відповідач не подав до суду відзив на позовну заяву.

У судовому засіданні представник позивача підтримала позовні вимоги у повному обсязі та просила суд задовольнити їх повністю, підстави звернення позивача до суду з позовом пояснила суду таким чином, як про це зазначено вище. Також, як зазначила представник позивача, вони з відповідачем придбали разом квартиру як подружжя під час перебування у шлюбі. Проте вони не дійшли згоди щодо поділу майна. Тому позивач звернулась до суду з позовом. Крім того, позивач не заявляє до відшкодування, понесені нею витрати на правничу професійну допомогу.

Представник відповідача у судовому засіданні зазначив, що відповідач визнає у повному обсязі позовні вимоги та не заперечує проти їх задоволення. Водночас для повноти відображення майна, яке є об`єктом спільної сумісної власності та підлягає поділу, представник відповідача просить суд зазначити у резолютивній частині РНОКПП сторін, повну характеристику квартири, з огляду на інформацію з договору, технічного паспорту. Також представник відповідача зазначив щодо необхідності відображення у судовому рішення про припинення спільної сумісної власності подружжя.

ІІ. Заяви, клопотання. Інші процесуальні дії у справі.

Ухвалою суду від 26.07.2021 року було залишено без руху позовну заяву та надано позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви.

11.08.2021 року позивач усунула недоліки позовної заяви у повному обсязі та належним чином.

Ухвалою суду від 13.08.2021 року було відкрито провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) учасників справи.

У судове засідання, призначене на 25.05.2022, з`явились всі учасники справи.

Під час розгляду справи по суті судом були заслухані усні пояснення учасників справи по суті позовних вимог, досліджені письмові докази, наявні в матеріалах справи, заслухані заключні слова учасників справи.

У судовому засіданні 25.05.2022 року судом було оголошено вступну та резолютивну частини рішення суду.

ІІІ. Фактичні обставини, встановлені судом та зміст спірних правовідносин з посиланням на докази, що містяться в матеріалах справи.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що відповідач ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та позивач ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , 11.07.2008 року зареєстрували шлюб, про що в Книзі реєстрації шлюбів зроблено відповідний актовий запис за № 198. Прізвища після реєстрації шлюбу: чоловіка ОСОБА_7 , дружини ОСОБА_8 ; місце реєстрації шлюбу: Кіровський відділ реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції Дніпропетровської області. Це підтверджується копією свідоцтва про шлюб від 11.07.2008 року серії НОМЕР_1 (а.с.8).

Заочним рішенням Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 04.02.2021 року, справа № 203/4029/20, було задоволено позов ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про розірвання шлюбу, та розірвано шлюб, укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , зареєстрований 11.07.2008 року Кіровським відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції Дніпропетровської області, актовий запис за № 198. Вказане заочне рішення не оскаржувалось та набрало законної сили станом на 10.03.2021 року (а.с.9).

Сторони є батьками ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Це підтверджується копіями свідоцтв про народження від 09.09.2008 року серії НОМЕР_2 та від 30.12.2015 року серії НОМЕР_3 (а.с.10, 11).

28.05.2009 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «АМГ Нерухомість» (продавець) та ОСОБА_3 (покупець) був укладений договір купівлі-продажу квартири, за умовами якого, Товариство з обмеженою відповідальністю «АМГ Нерухомість» продало, а ОСОБА_3 купила квартиру АДРЕСА_2 (далі квартира). Вказана квартира АДРЕСА_3 у житловому будинку літ. А-5 взагалі складається з: 1,3,6-коридори, 2-санвузол, 4-кухня, 5,8-житлові кімнати, 7-кладова, І-балкон, житловою площею 25,8 кв.м, загальною площею 42,3 кв.м.

Вказаний вище договір є нотаріально посвідченим та зареєстрований в реєстрі за № 3427, зареєстровано в електронному Реєстрі прав власності на нерухоме майно 14.07.2009 року та зареєстровано в Державному реєстрі правочинів 28.05.2009 року за № 3460807 (а.с.12-13, 15).

За відомостями з витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно Комунального підприємства «Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації» Дніпропетровської обласної ради за № 23297021 від 14.07.2009 року, квартира за реєстраційним номером: 6101017, за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстрована на праві приватної власності за ОСОБА_3 , частка 1/1, зареєстровано на підставі договору купівлі-продажу, ВМЕ № 387152, реєстр № 3427, від 28.05.2009 року, посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Черновою О.І. (а.с.14).

На підтвердження опису та характеристики спірної квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , а також права власності на квартиру позивач надала суду копію технічного паспорту (а.с.16-18).

Спірні правовідносини між сторонами виникли з приводу здійснення поділу майна: квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , що є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, визнання за ОСОБА_3 та за ОСОБА_4 права власності на 1/2 (одну другу) частину квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , відповідно.

ІV. Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування.

Відповідно до положень статті 355 Цивільного кодексу України (далі ЦК України), майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників) належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом. Спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно.

Частиною 1 статті 356 ЦК України передбачено, що власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

Згідно з частиною 1 статті 368 ЦК України, спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю.

Відповідно до положень статті 370 ЦК України, співвласники мають право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності, крім випадків, установлених законом.

Виділ частки із майна, що є у спільній частковій власності, здійснюється у порядку, встановленому статтею 364 ЦК України.

Відповідно до частини 3 статті 364 ЦК України, у разі виділу співвласником частки із спільного майна для співвласника, який здійснив такий виділ, право спільної часткової власності на це майно припиняється.

Відповідно до частини 1 статті 372 ЦК України, майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними, крім випадків, установлених законом.

Відповідно до частини 3 статті 372 ЦК України, у разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється.

Відповідно до положень статті 60 Сімейного кодексу України (далі СК України), майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до частин 1-3 статті 61 СК України, об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

Об`єктом права спільної сумісної власності є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя.

Якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до положень статті 63 СК України, дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Відповідно до пункту 5 Постанови Пленуму Верховного суду України від 22.12.1995 року № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності», частка учасника спільної сумісної власності визначається при поділі майна, виділі частки з спільного майна, зверненні стягнення на майно учасника спільної власності за його боргами, відкритті після нього спадщини. При відсутності доказів про те, що участь когось з учасників спільної сумісної власності (крім сумісної власності подружжя) у надбанні майна була більшою або меншою частки визначаються рівними.

Постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 22.02.2021 у справі № 264/2232/19, конструкція статті 60 Сімейного кодексу України передбачає застосування презумпції спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом із тим, зазначена презумпція може бути спростована, й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Наведене дає правову можливість визнати майно не спільною, а особистою власністю, якщо воно набуте подружжям під час перебування у зареєстрованому шлюбі, проте за особисті кошти, за умови доведення обставин, необхідних для спростування презумпції спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу, тим із подружжя, який її спростовує.

Відповідно до вимог частини 4 статті 263 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України), при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У ході судового розгляду справи судом було встановлено, що під час перебування у шлюбі з відповідачем позивач придбала квартиру, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 (квартира АДРЕСА_3 у житловому будинку літ. А-5, що складається з: 1,3,6-коридори, 2-санвузол, 4-кухня, 5,8-житлові кімнати, 7-кладова, І-балкон, житловою площею 25,8 кв.м, загальною площею 42,3 кв.м).

Сторони не заперечують того факту, що вказане нерухоме майно було набуте подружжям під час перебування у зареєстрованому шлюбі, придбано в інтересах сім`ї та є об`єктом спільної сумісної власності, що презюмується законом. Також сторони не заперечують того, що вони мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання спірною квартирою, що належить їм на праві спільної сумісної власності, та їх частки у спільній сумісній власності є рівними.

Також суд, вирішуючи по суті спір між сторонами, бере до уваги те, що відповідач визнав позов.

Відповідно до частини 3 статті 12, частини 1 статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до частини 2 статті 77 ЦПК України, предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до частини 2 статті 78 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до частин 5, 6 статті 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені.

Частинами 1, 2, 3 статті 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і в заємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі дока зам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до частин 1, 2 статті 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Згідно з частиною 4 статті 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

З огляду на викладене вище, враховуючи, що позивач уклала договір купівлі-продажу спірної квартири в інтересах сім`ї, така квартира є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя та права подружжя на вказану квартиру є рівними, позов ОСОБА_3 є обґрунтованим та підлягає задоволенню у повному обсязі.

З приводу вирішення питання про розподіл судових витрат, суд зазначає таке.

Відповідно до частини 1 статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до частини 1 статті 142 ЦПК України, у разі, зокрема, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

Згідно із статтею 1, частиною 1 статті 3, частиною 1 статті 4 Закону України «Про судовий збір» від 08.07.2011 року № 3674-VI, судовий збір це збір, що справляється на всій території України за подання заяв, скарг до суду, а також за видачу судами документів і включається до складу судових витрат.

Судовий збір справляється, зокрема, за подання до суду позовної заяви та іншої заяви, передбаченої процесуальним законодавством.

Відповідно до частини 1, частини 2 статті 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Суд зазначає, що порядок повернення судового збору регламентований, зокрема статтею 7 Закону України «Про судовий збір» від 08.07.2011 року № 3674-VI та Порядком повернення коштів, помилково або надміру зарахованих до державного та місцевих бюджетів, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 03.09.2013 року № 787.

Відповідно до частини 3, частини 5 статті 7 Закону України «Про судовий збір», у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

Повернення сплаченої суми судового збору здійснюється в порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади із забезпечення реалізації державної фінансової політики.

Відповідно до пункту 5, пункту 10 Порядку повернення коштів, помилково або надміру зарахованих до державного та місцевих бюджетів, затвердженого Наказом Міністерства фінансів України від 03.09.2013 року № 787, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 25.09.2013 року за № 650/24182, повернення судового збору (крім помилково зарахованого) здійснюється за судовим рішенням, яке набрало законної сили.

Заява та подання або копія судового рішення, засвідчена належним чином, подаються до відповідного головного управління Казначейства за місцем зарахування платежу до бюджету, Казначейства.

Суд додатково зазначає, що документи на переказ, які підтверджують зарахування судового збору до Державного бюджету України містяться в матеріалах цивільної справи № 203/2522/21, а саме: оригінал квитанції зі сплати судового збору за № 0.0..1 від 26.04.2021 року на суму 1500,00 грн та дублікат квитанції № 0.0..1 від 10.08.2021 року на суму 500,00 грн.

При цьому суд зазначає, що одержувачем коштів, відповідно до вказаних квитанцій, є Головне управління Державної казначейської служби України у Дніпропетровській області, тому воно і виступає органом, який має здійснити повернення сплаченого позивачем судового збору.

Тому з відповідача на користь позивача слід стягнути 50 відсотків сплаченого судового збору у розмірі 1000,00 грн, а інші 50 відсотків судового збору у розмірі 1000,00 грн слід повернути позивачу з Державного бюджету України (1500,00 + 500,00 грн = 2000,00 грн; 2000,00 : 2 = 1000,00 грн).

V. Висновки суду за результатами розгляду позовної заяви та вирішення питання про розподіл судових витрат.

З огляду на викладене вище, суд дійшов висновку, що позов ОСОБА_3 підлягає задоволенню у повному обсязі, а саме: слід поділити в натурі майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , а саме: квартиру, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 (квартира АДРЕСА_3 у житловому будинку літ. А-5, що складається з: 1,3,6-коридори, 2-санвузол, 4-кухня, 5,8-житлові кімнати, 7-кладова, І-балкон, житловою площею 25,8 кв.м, загальною площею 42,3 кв.м); визнати за ОСОБА_3 право спільної часткової власності на 1/2 (одну другу) частку квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 (квартира АДРЕСА_3 у житловому будинку літ. А-5, що складається з: 1,3,6-коридори, 2-санвузол, 4-кухня, 5,8-житлові кімнати, 7-кладова, І-балкон, житловою площею 25,8 кв.м, загальною площею 42,3 кв.м); визнати за ОСОБА_4 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_4 ) право спільної часткової власності на 1/2 (одну другу) частку квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 (квартира АДРЕСА_3 у житловому будинку літ. А-5, що складається з: 1,3,6-коридори, 2-санвузол, 4-кухня, 5,8-житлові кімнати, 7-кладова, І-балкон, житловою площею 25,8 кв.м, загальною площею 42,3 кв.м); припинити право спільної сумісної власності ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на квартиру, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 (квартира АДРЕСА_3 у житловому будинку літ. А-5, що складається з: 1,3,6-коридори, 2-санвузол, 4-кухня, 5,8-житлові кімнати, 7-кладова, І-балкон, житловою площею 25,8 кв.м, загальною площею 42,3 кв.м); стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 1000,00 грн; зобов`язати Головне управління Державної казначейської служби України у Дніпропетровській області повернути позивачу ОСОБА_3 судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 1000,00 грн.

Керуючись статтями 5, 7, 10-13, 19, 23, 76-81, 89, 133, 137, 141, 142, 206, 209, 210, 213, 228, 229, 258, 259, 263-265, 274, 279, 354 Цивільного процесуального кодексу України, суд,

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про поділ спільного майна подружжя задовольнити повністю.

Поділити в натурі майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_5 ) та ОСОБА_4 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_4 ), а саме: квартиру, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 (квартира АДРЕСА_3 у житловому будинку літ. А-5, що складається з: 1,3,6-коридори, 2-санвузол, 4-кухня, 5,8-житлові кімнати, 7-кладова, І-балкон, житловою площею 25,8 кв.м, загальною площею 42,3 кв.м).

Визнати за ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_5 ) право спільної часткової власності на 1/2 (одну другу) частку квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 (квартира АДРЕСА_3 у житловому будинку літ. А-5, що складається з: 1,3,6-коридори, 2-санвузол, 4-кухня, 5,8-житлові кімнати, 7-кладова, І-балкон, житловою площею 25,8 кв.м, загальною площею 42,3 кв.м).

Визнати за ОСОБА_4 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_4 ) право спільної часткової власності на 1/2 (одну другу) частку квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 (квартира АДРЕСА_3 у житловому будинку літ. А-5, що складається з: 1,3,6-коридори, 2-санвузол, 4-кухня, 5,8-житлові кімнати, 7-кладова, І-балкон, житловою площею 25,8 кв.м, загальною площею 42,3 кв.м).

Припинити право спільної сумісної власності ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_5 ) та ОСОБА_4 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_4 ) на квартиру, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 (квартира АДРЕСА_3 у житловому будинку літ. А-5, що складається з: 1,3,6-коридори, 2-санвузол, 4-кухня, 5,8-житлові кімнати, 7-кладова, І-балкон, житловою площею 25,8 кв.м, загальною площею 42,3 кв.м).

Стягнути з ОСОБА_4 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 ; адреса місця проживання: АДРЕСА_4 ; РНОКПП НОМЕР_4 ) на користь ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 ; адреса місця проживання: АДРЕСА_5 ; РНОКПП НОМЕР_5 ) судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 1000,00 грн (одна тисяча гривень 00 копійок).

Зобов`язати Головне управління Державної казначейської служби України у Дніпропетровській області (49000, м. Дніпро, вул. Челюскіна, 1; код ЄДРПОУ 37988155) повернути позивачу ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 ; адреса місця проживання: АДРЕСА_5 ; РНОКПП НОМЕР_5 ) судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 1000,00 грн (одна тисяча гривень 00 копійок) (оригінал квитанції зі сплати судового збору за № 0.0..1 від 26.04.2021 року на суму 1500,00 грн та дублікат квитанції № 0.0..1 від 10.08.2021 року на суму 500,00 грн містяться в матеріалах цивільної справи № 203/2522/21).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Дніпровського апеляційного суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення суду складений 01.06.2022 року.

Суддя Ф.М. Ханієва