Справа № 302/1042/22
Номер рядка звіту 61
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.10.2022 смт. Міжгір?я Закарпатської області

Міжгірський районний суд Закарпатської області в складі:

головуючого, судді Пухальського С. В.,

за участю секретаря судового засіданн Куруц В. І.,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 в інтересах якої діє адвокат Рішко Сергій Іванович до Міжгірської селищної ради Хустського району Закарпатської області, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування за законом,

ВСТАНОВИВ:

Позивачка звернулася до суду із вказаною позовною заявою, в обґрунтування вимог якої представник зазначив, що його довірителька в період з 17.06.2008 по 26.07.2016 була зареєстрована і фактично проживала в АДРЕСА_1 . Її батьками були ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , у яких було ще двоє дітей: ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .

Мати позивачки, ОСОБА_5 , померла ІНФОРМАЦІЯ_1 . Після її смерті ОСОБА_4 на підставі договору купівлі-продажу від 01.10.1999 набув у власність житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_2 . В подальшому на підставі розпорядження голови Міжгірської РДА Закарпатської області від 16.06.2009, він набув у власність земельну ділянку з кадастровим номером :02:005:0002 площею 0,0687 га з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), на якій розташований Будинок АДРЕСА_1 .

Батько позивачки, ОСОБА_4 , помер ІНФОРМАЦІЯ_2 . До смерті він був постійним мешканцем АДРЕСА_1 . На день його смерті в даному будинку були прописані та проживали ОСОБА_1 донька померлого, ОСОБА_6 онук померлого, а також були прописані, але не проживали ОСОБА_2 та ОСОБА_3 сини померлого.

29.09.2021 року позивачка звернулася до Міжгірської держнотконтори із заявою про видачу їй свідоцтва про право на спадщину на майно померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_4 , однак державний нотаріус повідомила про наявні в даній справі суперечливі відомості щодо місця проживання померлого, у зв?язку із чим позивачці було рекомендовано звернутися до суду для встановлення останнього місця реєстрації спадкодавця та місця відкриття спадщини.

Рішенням Міжгірського районного суду Закарпатської області від 15.10.2021 встановлено факт, що місцем відкриття спадщини за померлим ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_4 , є АДРЕСА_1 .

13.09.2022 позивачка звернулася в Міжгірську держнотконтору з метою отримання свідоцтв про право на спадщину на Будинок №2 та на земельну ділянку з кадастровим номером :02:005:0002. Однак постановою від 13.09.2022 державний нотаріус відмовив у видачі таких свідоцтв в цілій частці, оскільки в матеріалах спадкової справи ОСОБА_4 наявна інформація про те, що на момент його смерті разом з ним за однією адресою були зареєстровані троє спадкоємців першої черги, які вважаються такими, що прийняли спадщину, кожен в рівних частках.

Вищевказані обставини і стали підставою для звернення до суду з даним позовом, в якому висловлено прохання визнати за ОСОБА_1 право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , та на земельну ділянку з кадастровим номером :02:005:0002 площею 0,0687 га, в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_4 .

Ухвалою суду від 20.09.2022 по справі відкрито провадження в порядку загального позовного провадження (а.с. 37).

06.10.2022 до суду надійшли відзиви на позовну заяву, в яких відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 погодившись з обставинами викладеними в позові їх сестри та визнавши обґрунтованість заявлених нею вимог, не заперечували проти задоволення позову та просили справу розглядати без їх участі.

Представник позивачів адвокат Рішко С. І. подав заяву з проханням розглядати справу без участі сторони позивача. Висловив позицію про підтримання заявлених у позовній заяві вимог.

Секретарем Міжгірської селищної ради Закарпатської області Пішта Мирославою подано заяву за змістом якої висловила позицію про визнання селищною радою заявлених позовних вимог, справу просила розглядати без участі представника селищної ради.

Фіксація судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалась відповідно до частини 2 статті 247 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України).

Дослідивши наявні в матеріалах справи докази, суд приходить до наступних висновків.

Відповідно до частини 3 статті 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем.

Частиною 4 статті 206 ЦПК України передбачено, що у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Таким чином, ЦПК допускає ухвалення рішення в підготовчому судовому засіданні і в правовідносинах, що виникли між сторонами відповідач позов визнав, таке визнання позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, отже в даному випадку наявні законні підстави для ухвалення рішення про задоволення позову в підготовчому засіданні.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженка с. Майдан Міжгірського району Закарпатської області, яка на даний час зареєстрована в АДРЕСА_3 , у період з 17.06.2008 по 26.07.2016 була зареєстрована в АДРЕСА_1 , про свідчать дані паспорту громадянина України НОМЕР_1 (8-9).

Батьками позивачки були ОСОБА_4 та ОСОБА_5 (а.с. 10, 11).

Подружжя ОСОБА_7 мало також ще двоє дітей: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 (а.с. 15).

Мати позивачки, ОСОБА_5 , померла ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 14).

Після смерті дружини ОСОБА_4 на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого 01.10.1999 державним нотаріусом Свалявської держнотконтори Гуледза С. М., зареєстрованого за №6381, набув у власність житловий будинок розташований за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 21, 22).

На підставі розпорядження голови Міжгірської РДА Закарпатської області від 16.06.2009 №258, ОСОБА_4 набув у власність земельну ділянку з кадастровим номером :02:005:0002 площею 0,0687 га, яка розташована в с. Майдан урочище «Біля хати» з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку. Право власності на цю ділянку посвідчується державним актом на право власності на земельну ділянку серії ЯИ №069844 від 25.12.2009 (а.с. 20).

Батько позивачки, ОСОБА_4 , помер ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 13).

Згідно довідки старости с. Майдан Міжгірської селищної ради від 19.08.2021 №264, померлий ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_4 , 1956 р.н., був постійним мешканцем АДРЕСА_1 . На день його смерті в даному будинку були прописані та проживали ОСОБА_1 , 1988 р.н. (донька померлого), ОСОБА_6 , 2007 р.н. (онук померлого), а також були прописані, але не проживали ОСОБА_2 , 1986 р.н. (син померлого), ОСОБА_3 , 1993 р.н. (син померлого) (а.с. 15).

Зміст інформаційних довідок зі Спадкового реєстру від 29.09.2021 №66651569 та №66651561 свідчить про те, що ОСОБА_4 на випадок своєї смерті заповітів не залишав, спадкові справи до його майна не реєструвалися, свідоцтва про право на спадщину не видавалися (а.с. 17, 18).

Як зазначає представник позивачки, 29.09.2021 його довірителька звернулася до Міжгірської держнотконтори із заявою про видачу їй свідоцтва про право на спадщину на майно померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_4 , а саме на Будинок № НОМЕР_2 та земельну ділянку з кадастровим номером :02:005:0002. Однак листом від 29.09.2021 №153/01-16 державний нотаріус Дунаєва О. І. повідомила позивачку про те, що згідно довідки Майданського старостинського округу Міжгірської селищної ради від 19.08.2021 №264 на момент смерті ОСОБА_4 був постійним мешканцем АДРЕСА_1 . Натомість згідно даних Державного реєстру актів цивільного стану він проживав у АДРЕСА_4 . Відповідно до Порядку вчинення нотаріальних дій спадкоємець, який постійно проживав зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 Цивільного кодексу України, він не заявив про відмову від неї. Встановлення місця відкриття спадщини дає змогу встановити коло осіб, які прийняли спадщину. Оскільки в даній справі наявні суперечливі відомості щодо місце проживання померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_4 , для встановлення факту прийняття спадщини чи неприйняття позивачкою спадщини фактом постійного проживання, та недопущення порушення прав осіб, які б могли прийняти спадщину, їй було рекомендовано звернутися до суду для встановлення останнього місця реєстрації спадкодавця та місця відкриття спадщини.

При цьому, як свідчить довідка Майданського старостинського округу Міжгірської селищної ради від 22.09.2021 року №335 померлий ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_4 , 1956 р.н., за адресою АДРЕСА_4 не проживав (а.с. 16).

У зв`язку з наведеним 04.10.2021 позивачка звернулася до Міжгірського районного суду Закарпатської області із заявою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, в якій просила:

- встановити, що місцем відкриття спадщини за померлим ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , є АДРЕСА_1 ;

- визнати її єдиним спадкоємцем померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , який прийняв спадщину шляхом спільного проживання зі спадкодавцем на день його смерті.

Рішенням Міжгірського районного суду Закарпатської області від 15.10.2021 у справі №302/1104/21 заяву позивачки було задоволено частково, встановлено факт, що має юридичне значення, а саме, що місцем відкриття спадщини за померлим ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , є АДРЕСА_1 . Відмовляючи у задоволенні заяви в іншій частині, суд роз`яснив, що до компетенції нотаріуса відноситься встановлення кола спадкоємців, і в разі визнання судом позивачки єдиним спадкоємцем її померлого батька, може бути порушено право на спадщину інших спадкоємців за законом, або за заповітом. При цьому, суд врахував інформаційний лист від 29.09.2021 №153/01-16 державного нотаріуса Міжгірської державної нотаріальної контори Дунаєвої О. І., згідно якого нотаріус рекомендує заявниці звернутися до суду для встановлення останнього місця реєстрації спадкодавця та місця відкриття спадщини, а не щодо визнання такої єдиним спадкоємцем померлого ОСОБА_4 , який прийняв спадщину шляхом спільного проживання зі спадкодавцем на день його смерті. На думку суду, заявлена позивачкою вимога не підлягала розгляду судом в порядку окремого провадження відповідно до положень частини 6 статті 294 ЦПК України (а.с. 32-33).

До участі у розгляді справи №302/1104/21 в якості заінтересованих осіб були залучені брати позивачки ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , які подали суду письмові заяви про розгляд справи за їх відсутності, заперечень з приводу обставин нею наведених вони не мали і просили її заяву задовольнити в повному обсязі.

13.09.2022 позивачка звернулася в Міжгірську держнотконтору з метою отримання свідоцтв про право на спадщину на Будинок №2 та на земельну ділянку з кадастровим номером :02:005:0002. Однак постановою від 13.09.2022 №85/02-31 державний нотаріус, з посиланням на норми Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Мінюсту від 22.02.2012 року №296/5 (далі Порядок), відмовив у видачі таких свідоцтв в цілій частці, оскільки в матеріалах спадкової справи ОСОБА_4 наявна інформація про те, що на момент його смерті разом з ним за однією адресою були зареєстровані троє спадкоємців першої черги, які вважаються такими, що прийняли спадщину, кожен в рівних частках (а.с. 19).

Відповідно до положень статті 1216 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Виходячи з вимог статті 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно зі статтею 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Як визначено частинами першою та другою статті 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою.

Частиною першою статті 1221 ЦК України встановлено, що місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця.

Згідно з нормами статті 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

Відповідно до частини 3 статті 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Згідно з частинами першою та третьою статті 1296 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Однак відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

Відповідно до пунктів 3.21, 3.22 Порядку спадкоємець, який постійно проживав із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 Цивільного кодексу, він не заявив про відмову від неї. У разі відсутності у паспорті такого спадкоємця відмітки про реєстрацію його місця проживання доказом постійного проживання із спадкодавцем може бути: довідка органу реєстрації місця проживання про те, що місце проживання спадкоємця на день смерті спадкодавця було зареєстровано за однією адресою зі спадкодавцем.

При тлумаченні статті 1268 ЦК України Верховний Суд неодноразово висловлював позицію про те, що за приписами цієї норми права підставою для визнання спадкоємця таким, що прийняв спадщину, є саме постійне його проживання із спадкоємцем, а не лише реєстрація місця проживання за адресою спадкодавця. Тобто при вирішенні питання, чи прийняв спадкоємець спадщину в порядку, визначеному частиною третьою статті 1268 ЦК України (шляхом постійного проживання із спадкодавцем на час його смерті), місце реєстрації спадкодавця не має вирішального значення, якщо буде встановлено факт фактичного постійного проживання спадкоємця із спадкодавцем (постанови Верховного Суду від 10.01.2019 у справі №484/747/17, від 01.07.2020 у справі №222/1109/17).

В постанові від 19.05.20212 у справі №937/10434/19 Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку про те, що сама по собі реєстрація місця проживання разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини відповідно до частини третьої статті 1268 ЦК України не свідчить про своєчасність прийняття спадщини.

Отже, факт реєстрації місця проживання відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в Будинку №2 на день смерті їхнього батька, ОСОБА_4 , сам по собі не свідчить при прийняття ними спадщини за батьком. Натомість довідкою старости с. Майдан Міжгірської селищної ради від 19.08.2021 №264 підтверджується той факт, що станом на 26.10.2011 відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 були лише прописані (зареєстровані), але фактично не проживали в Будинку АДРЕСА_1 . З цими обставинами відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 погодилися, подавши письмові заяви в рамках розгляду справи №302/1104/21.

Окрім того, як свідчить відмітка в паспорті, ОСОБА_2 з 27.05.2009 і по теперішній час зареєстрований в АДРЕСА_1 (а.с. 31).

Як зазначено в позовній заяві ОСОБА_3 на день смерті батька разом з ним не проживав. На даний час він постійно проживає разом з дружиною в с. Сусково Мукачівського району Закарпатської області.

У своєму відзиві ОСОБА_2 погодився з обставинами викладеними в позові та визнав обґрунтованість заявлених позивачкою вимог.

Таким чином, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 не приймали спадщину за майном померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_4 шляхом постійного проживання. У визначений статтею 1270 ЦК України строк, вони із заявами про прийняття спадщини до майна померлого батька не зверталися.

За таких обставин, єдиним спадкоємцем померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , який належним чином прийняв спадщину шляхом спільного проживання зі спадкодавцем на день його смерті була ОСОБА_1 .

Зважаючи на відмову нотаріуса у видачі свідоцтв на право на спадщину на Будинок №2 та земельну ділянку земельну ділянку з кадастровим номером :02:005:0002, позивачка була змушена звернутися до суду із цим позовом.

Частиною першою та другою статті 321 ЦК України передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Як встановлено статтею 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Відповідно до частини 2 статті 328 ЦК України, право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права не встановлена судом.

Оскільки в позасудовому порядку позивачка не має можливості оформити свої права на Будинок АДРЕСА_1 та земельну ділянку з кадастровим номером :02:005:0002 в цілій частці, то вона змушена звертатися до суду за захистом, обираючи передбачений пунктом першим частини 2 статті 16 ЦК України спосіб захисту свого права у вигляді визнання права.

Отже, враховуючи встановлені судом обставини, визнання позову відповідачами, те, що прийняттям спадщини позивачкою права інших осіб не порушуються, суд вважає необхідним задовольнити вимоги заявлені в позовній заяві.

Відповідно до вимог статей 141, 142 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

Таким чином, позивачці з державного бюджету підлягають поверненню 992,40 грн., що дорівнює 50-ти відсоткам судового збору, сплаченого нею при поданні позовної заяви (1984,80 х 0,5 = 992,40).

Керуючись статтями 2, 3, 10-13, 19, 76-82, 141, 142, 200, 206, 258-259, 263-265, 268, 273 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позов задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_3 , в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_7 право власності на:

- житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ;

- земельну ділянку з кадастровим номером :02:005:0002 площею 0,0687 га, яка розташована в с. Майдан урочище «Біля хати» Хустського (колишнього Міжгірського) району Закарпатської області з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку.

Зобов`язати Управління Державної казначейської служби України у Міжгірському районі Закарпатської області повернути ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_3 , з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого нею при подачі даного позову на підставі квитанції №Р24А282653912D93102 від 19.09.2022, що становить 992,40 грн. (дев?ятсот дев?яносто дві гривні 40 коп.).

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів до Закарпатського апеляційного суду безпосередньо або через Міжгірський районний суд Закарпатської області з дня його проголошення.

Учасник справи, якому рішення суду не було вручено у день його проголошення, складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому відповідного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Повний текст судового рішення складено 10 жовтня 2022 року.

Суддя Пухальський С. В.