Справа № 548/912/22
Провадження №2/548/460/22
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
22.09.2022 року м. Хорол
Хорольський районний суд Полтавської області в складі :
головуючого судді - Коновод О. В.
за участю : секретаря судового засідання - Скрипніченко М.І.,Листопад В.Л.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Хорол цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики та 3 % річних від простроченої суми грошового зобов`язання -
Короткий зміст позовних вимог
Позивач звернувся до суду з даним позовом, посилаючись на ті обставини, що 20 квітня 2021 року між позивачем, ОСОБА_1 та відповідачем ОСОБА_2 було укладено договір позики, згідно якого позивач передав останньому в борг грошові кошти у сумі 11 000 (одинадцять тисяч) доларів США.
Відповідач зобов`язувався повернути позику не пізніше 21 грудня 2021 року. На підтвердження виникнення зобов`язання по договору позики Відповідачем, у присутності свідків: ОСОБА_3 , який доводиться сином Відповідачу, та ОСОБА_4 , надана розписка, з якої випливає, що Відповідач взяв у позивача в борг 11 000 (одинадцять тисяч) грн. та зобов`язується повернути вказаний борг не пізніше 21.12.2021 року готівковим способом.
Після спливу строків виконання взятих на себе зобов`язань відповідач добровільно повернути суму боргу відмовився.
Станом на момент пред`явлення позову, взятих на себе зобов`язань Відповідачем не виконано, борг не повернуто у повному обсязі. Позивач неодноразово усно (як в телефонному режимі, так і під час особистих зустрічей) звертався до Відповідача із вимогою про повернення грошових коштів, проте Відповідач залишив вимоги без реагування та до сьогоднішнього часу ухиляється від повернення боргу, чим порушив взяті на себе зобов`язання та права позивача, як позикодавця, на повернення належним йому грошових коштів.
В зв"язку з невиконанням відповідачем взятих на себе зобов"язань за договором позики, просив стягнути з відповідача в судовому порядку загальну суму заборгованості, 11 188, 96 доларів США (одинадцять тисяч сто вісімдесят вісім доларів США дев`яносто шість центів) у тому числі: 11 000 доларів США - основний борг; 188,96 доларів США. - 3 % річних від простроченої суми грошового зобов`язання.
Процесуальні дії у справі, заяви, клопотання учасників справи
Ухвалою судді Хорольського районного суду Полтавської області Коновода О.В. від 18 липня 2022 року відкрито провадження у справі, постановлено розгляд справи здійснити за правилами загального позовного провадження.
Ухвалою Хорольського районного суду Полтавської області від 23.08.2022 підготовче провадження у справі закрито, призначено справу до судового розгляду.
Відповідно до частини 6 статті 128 ЦПК України, судова повістка, а у випадках, встановлених цим Кодексом, разом з копіями відповідних документів надсилається на офіційну електронну адресу відповідного учасника справи, у випадку наявності у нього офіційної електронної адреси або разом із розпискою рекомендованим листом з повідомленням про вручення у випадку, якщо така адреса відсутня, або через кур`єрів за адресою, зазначеною стороною чи іншим учасником справи.
Згідно з пунктом 2 частини 7 статті 128 ЦПК України, у разі ненадання учасниками справи інформації щодо їх адреси судова повістка надсилається: фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку.
29.07.2022 року відповідачу копію ухвали про відкриття загального позовного провадження та копію позовної заяви з додатками та повістку про виклик до суду вручено, що підтверджується особистим підписом відповідача ОСОБА_2 .
Відповідно до пункту 1 частини 8 статті 128 ЦПК України, днем вручення судової повістки є: день вручення судової повістки під розписку.
Заяв із запереченнями проти розгляду справи в порядку загального позовного провадження та клопотань про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін до суду не надходило.
За правилами статті 281 ЦПК України, яка регламентує порядок заочного розгляду справи, розгляд справи і ухвалення рішення проводяться за правилами загального чи спрощеного позовного провадження з особливостями, встановленими цією главою.
Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи.
Аргументи учасників справи
Відповідач відзиву на позов не подав.
Відповідно положень частини 2 статті 191 та частини 8 статті 178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.
Фактичні обставини справи
Судом встановлені такі фактичні обставини.
20 квітня 2021 року між позивачем, ОСОБА_1 та відповідачем ОСОБА_2 було укладено договір позики, згідно якого позивач передав останньому в борг грошові кошти у сумі 11 000 (одинадцять тисяч) доларів США.
Відповідач зобов`язувався повернути позику не пізніше 21 грудня 2021 року. На підтвердження виникнення зобов`язання по договору позики Відповідачем, у присутності свідків: ОСОБА_3 , який доводиться сином Відповідачу, та ОСОБА_4 , надана розписка, з якої випливає, що Відповідач взяв у позивача в борг 11 000 (одинадцять тисяч) грн. та зобов`язується повернути вказаний борг не пізніше 21.12.2021 року готівковим способом.
Після спливу строків виконання взятих на себе зобов`язань відповідач добровільно повернути суму боргу відмовився.
Станом на момент пред`явлення позову, взятих на себе зобов`язань Відповідачем не виконано, борг не повернуто у повному обсязі. Позивач неодноразово усно (як в телефонному режимі, так і під час особистих зустрічей) звертався до Відповідача із вимогою про повернення грошових коштів, проте Відповідач залишив вимоги без реагування та до сьогоднішнього часу ухиляється від повернення боргу, чим порушив взяті на себе зобов`язання та права позивача, як позикодавця, на повернення належним йому грошових коштів.
Мотиви суду та застосовані норми права
Суд, дослідивши надані матеріали справи, всебічно та повно зясувавши обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення, обєктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню повністю.
Відповідно до частини першоїстатті 4 ЦПК України,кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Стаття 15 ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права в разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
Таким чином, порушення, невизнання або оспорювання субєктивного права є підставою для звернення особи до суду за захистом цього права із застосуванням відповідного способу захисту.
Статтею 16 ЦК Українивстановлено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Цією ж статтею визначено загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів.
Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту субєктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення.
Суд зобовязаний зясувати характер спірних правовідносин (предмет і підстави позову), наявність чи відсутність порушеного права чи інтересу та можливість його поновлення чи захисту в обраний спосіб.
Згідно зі ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків.
Відповідно до ч. 1 та ч. 3 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.
Частиною першою статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.
Згідно ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ч. 1 ст. 627 ЦК України).
Згідно ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).
Відповідно до ст. 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору. Договір набирає чинності з моменту його укладення. Сторони можуть встановити, що умови договору застосовуються до відносин між ними, які виникли до його укладення. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору.
Згідно ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.
Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Відповідно до ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Згідно ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.
Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики).
Відповідно до ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.
Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Відповідно до правової позиції Верховного Суду, викладеної у постанові від 22.08.2019 року по справі № 369/3340/16-ц, провадження № 61-7418св18, за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики після отримання коштів, підтверджуючи як факт укладення договору та зміст умов договору, так і факт отримання боржником від кредитора певної грошової суми. При цьому факт отримання коштів у борг підтверджує не будь-яка розписка, а саме розписка про отримання коштів, зі змісту якої можливо установити, що відбулася передача певної суми коштів від позичальника до позикодавця. Досліджуючи боргові розписки чи інші письмові документи, суд для визначення факту укладення договору повинен виявляти справжню правову природу правовідносин сторін незалежно від найменування документа та, залежно від установлених результатів, зробити відповідні правові висновки.
Відповідно до ст. 545 ЦК України, прийнявши виконання зобов`язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає.
Статтею 99 Конституції України встановлено, що грошовою одиницею України є гривня.
При цьому Основний Закон не встановлює заборони щодо можливості використання в Україні грошових одиниць іноземних держав.
Відповідно до статті 192 ЦК України іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом.
Тобто відповідно до чинного законодавства гривня має статус універсального платіжного засобу, який без обмежень приймається на всій території України, однак обіг іноземної валюти обумовлений вимогами спеціального законодавства України.
Статтею 524 ЦК України визначено, що зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті.
Статтею 533 ЦК України встановлено, що грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях.
Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.
Заборони на виконання грошового зобов`язання у іноземній валюті, у якій воно зазначено у договорі, чинне законодавство не містить.
Із аналізу наведених правових норм можна зробити висновок, що гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України. Сторони, якими можуть бути як резиденти, так і нерезиденти - фізичні особи, які перебувають на території України, у разі укладення цивільно-правових угод, які виконуються на території України, можуть визначити в грошовому зобов`язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті.
Відсутня заборона на укладення цивільних правочинів, предметом яких є іноземна валюта, крім використання іноземної валюти на території України як засобу платежу або як застави, за винятком оплати в іноземній валюті за товари, роботи, послуги, а також оплати праці, на тимчасово окупованій території України.
У разі отримання у позику іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачене законом чи договором, повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики), тобто таку ж суму коштів у іноземній валюті, яка отримана у позику.
Тому як укладення, так і виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті, зокрема позики, не суперечить чинному законодавству.
Суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті. При цьому з огляду на положення частини першої статті 1046 ЦК України, а також частини першої статті 1049 ЦК України належним виконанням зобов`язання з боку позичальника є повернення коштів у строки, у розмірі та саме у тій валюті, яка визначена договором позики, а не в усіх випадках та безумовно в національній валюті України.
Тлумачення абзацу 1 частини першої статті 1046, абзацу 1 частини першої статті 1049 ЦК України дозволяє стверджувати, що законодавцем не забороняється стягнення боргу за договором позики в іноземній валюті. Більше того, цивільним законодавством покладається обов`язок на позичальника повернути те, що він отримав на підставі договору позики. Це підтверджується використанням таких формулювань: «зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості» (абзац 1 частини першої статті 1046 ЦК України); «позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем)» (абзац 1 частини першої статті 1049 ЦК України).
Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У постанові від 16 січня 2019 року у справі № 373/2054/16-ц (провадження № 14-446цс18) Велика Палата Верховного Суду відступила від правового висновку Верховного Суду України, викладеного у постанові Верховного Суду України від 02 липня 2014 року в справі № 6-79цс14, а також у постанові Верховного Суду від 25 липня 2018 року в справі № 308/3824/16-ц. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 373/2054/16-ц (провадження № 14-446цс18) зроблено висновок, що у разі отримання у позику іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачене законом чи договором, повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики), тобто таку ж суму коштів у іноземній валюті, яка отримана у позику. Суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті, при цьому з огляду на положення частини першої статті 1046 ЦК України, а також частини першої статті 1049 ЦК України належним виконанням зобов`язання з боку позичальника є повернення коштів у строки, у розмірі та саме у тій валюті, яка визначена договором позики, а не в усіх випадках та безумовно в національній валюті України.
З огляду на те, що Відповідач договірні зобов`язання не виконав, а тому вважаю за необхідне прохати суд стягнути на мою користь суму неповернутих грошових коштів переданих за договором позики, тобто 11 000 (одинадцять тисяч) доларів США, що відповідатиме вимогам статті 1046 ЦК України і статті 533 ЦК України.
Водночас, суд вважає за необхідне зазначити, що стягненню підлягає сума боргу саме в іноземній валюті, без визначення її еквіваленту в національній валюті.
Стосовно стягнення 3 % річних від простроченої суми боргу суд зазначає наступне.
Як зазначалось вище, за змістом статей 524, 533-535 і 625 ЦК України грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов`язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто, грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому право кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов`язок боржника з такої сплати.
Згідно з частиною другою статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Стаття 625 ЦК України розміщена у розділі І «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 ЦК України. Відтак, приписи розділу І книги 5 ЦК України поширюються в тому числі на договірні зобов`язання (підрозділ 1 розділу III книги 5 ЦК України).
Отже, у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення. Приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань.
З огляду на те, що Відповідач порушив грошове зобов`язання, у позивача виникло право на застосування наслідків такого порушення відповідно до статті 625 ЦК України.
Передбачене частиною другою статті 625 ЦК України нарахування 3 % річних має компенсаційний, а не штрафний характер, оскільки виступає способом захисту майнового права та інтересу, який полягає в отриманні компенсації від боржника. При обчисленні трьох відсотків річних за основу має братися прострочена сума, визначена в договорі чи судовому рішенні, а не її еквівалент у національній валюті України. Такі висновки містяться, зокрема, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.01.2019 року у справі № 373/2054/16-ц.
Таким чином, цей висновок стосується можливості нарахування трьох відсотків річних, визначених ст. 625 ЦК України, які входить до складу грошового зобов`язання та мають компенсаційний характер, в іноземній валюті.
Отже, 3 % річних як компенсація за невиконання грошового зобов`язання мають визначатись, входячи також із тієї самої валюти, що і предмет позики.
Позивачем здійснено розрахунок 3 % річних на суму простроченої заборгованості за договором позики за формулою : Проценти = (Сума боргу) * (Процентна ставка/100)*(Кількість днів/Кількість днів у році).
3 % річних за договором позики від 20.04.2021 року з простроченої суми 11 000 доларів США за період з 22.12.2021 року по 18.07.2022 року становить 188, 96 доларів США.
Розрахунок 3 % річних на суму простроченої суми заборгованості:
РозрахунокКількість днівПроценти
Період розрахунку з 22.12.2021 року по 31.12.2021 року - 10 днів Проценти = 11 000 (сума боргу) * 3 % (процентна ставка) : 100 * 10 (кількість днів)/ 365 (днів у році) = 9,04 доларів США109,04
Період розрахунку з 01.01.2022 року по 18.07.2022 року - 199 днів Проценти = 11 000 (сума боргу) * 3 % (процентна ставка) : 100 * 199 (кількість днів)/ 365 (днів у році) = 179,92 доларів США199179,92
Таким чином, позовні вимоги ОСОБА_1 про стягнення 3 % річних від простроченої суми заборгованості є законними та обґрунтованими і підлягають задоволенню з урахуванням здійснених розрахунків на загальну суму 188,96 доларів США без посилання на грошовий еквівалент стягнутої суми боргу у гривні.
Судові витрати .
Частиною 1 статті 133 ЦПК України визначено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Водночас, з метою отримання правничої допомоги щодо попередньої консультації про характер спірних правовідносин, роз`яснення норм чинного законодавства, що регулюють питання стягнення боргу за договором позики та 3 % річних від простроченої суми грошового зобов`язання та підготовки процесуальних документів, а саме позовної заяви про стягнення боргу за договором позики та 3 % річних від простроченої суми грошового зобов`язання, клопотання про забезпечення позову, клопотання про витребування доказів, позивачем було укладено договір про надання правничої допомоги від 14.07.2022 року (додається).
У відповідності з ч. 3 ст. 133 ЦПК України витрати на професійну правничу допомогу відносяться до судових витрат як витрати, пов`язані з розглядом справи.
Згідно ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:
1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);
2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);
3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;
4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Згідно ч. 2 ст. 141 ЦПК України передбачено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача.
Витрати на правничу допомогу адвоката складають 11 050 грн., що підтверджується договором про надання правничої допомоги від 14.07.2022 року, розрахунком суми гонорару адвоката за надану правничу допомогу, актом приймання-передачі надданих послуг, детальним описом робіт (надання послуг), виконаних адвокатом та здійснених ним витрат, необхідних для розгляду справи, попереднім (орієнтовним) розрахунком суми судових витрат, квитанцією про оплату послуг адвоката.
Пунктом 35 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17.10.2014 року № 10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» визначено, що вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати положення ЦПК та керуватися тим, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.
Згідно статті 141 ЦПК України, ЗУ "Про судовий збір", з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір пропорційно розміру задоволених позовних вимог в розмірі 3273 грн. 32 коп..
Керуючись ст. ст. 509, 526, 527, 530, 549, 551, 661, 1046-1051 Цивільного Кодексу України, ст. ст. 2, 4 - 8, 10, 12, 76, 81, 141, 258, 263, 265, 268, 273, 279, 352, 354, 355 Цивільного процесуального Кодексу України, -
Позовні вимоги ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер: НОМЕР_1 , адреса проживання: АДРЕСА_1 ) до ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ,РНОКПП: НОМЕР_2 , адреса проживання : АДРЕСА_1 ) про стягнення боргу за договором позики та 3 % річних від простроченої суми грошового зобов`язання, - задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП: НОМЕР_2 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ідентифікаційний номер: НОМЕР_1 , зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 заборгованість за договором позики, що складає грошову суму 11 188, 96 доларів США (одинадцять тисяч сто вісімдесят вісім доларів США дев`яносто шість центів) у тому числі: 11 000 доларів США - основний борг; 188,96 доларів США. - 3 % річних від простроченої суми грошового зобов`язання.
Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП: НОМЕР_2 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 3273,32 грн.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Полтавського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засідання під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня отримання копії цього рішення.
Повний текст судового рішення складено 22.09.2022 року.
Суддя О.В. Коновод