Справа № 536/1764/21
Провадження №2/524/2649/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29.09.2022 року Автозаводський районний суд м. Кременчука в складі:

головуючого судді Предоляк О.С.,

при секретарі судового засідання Лапік К.В.,

за участю позивача ОСОБА_1 , представників відповідачів: Конрадій М.В., Лоскот С.С.,

розглянувши в порядку загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Кременчуці цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Полтаваобленерго», Товариства з обмеженою відповідальністю «Полтаваенергозбут» про визнання дій незаконними та зобов`язання вчинити певні дії,

в с т а н о в и в

У жовтні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з вказаним позовом у якому просить:

- визнати ненадання послуг хасиду з розподілу електропостачання з боку АТ «Полтаваобленерго» як оператора систем розподілу з 01 січня 2019 року до 25 січня 2019 року, такими, що не відповідають моральним засадам суспільства;

- визнати ненадання послуг хасиду з електропостачання з боку ТОВ «Полтаваенергозбут» як постачальника з 01 січня 2019 року до 25 січня 2019 року через підтримку у вигляді бездіяльності щодо протиправної дискримінації хасида з боку АТ «Полтаваобленерго» такими, що не відповідають моральним засадам суспільства;

- визнати ненадання послуг хасиду з розподілу електропостачання з боку АТ «Полтаваобленерго» як оператора систем розподілу з 01 січня 2019 року до 25 січня 2019 року прямою дискримінацією хасида як споживача;

- визнати ненадання послуг хасиду з електропостачання з боку ТОВ «Полтаваенергозбут» як постачальника з 01 січня 2019 року до 25 січня 2019 року прямою дискримінацією хасида як споживача через підтримку у вигляді бездіяльності щодо протиправної дискримінації хасида з боку АТ «Полтаваобленерго»

- зобов`язати АТ «Полтаваобленерго» відшкодувати хасиду моральну шкоду за дискримінацію у вигляді ненадання послуг з розподілу електропостачання з 01 січня 2019 року до 25 січня 2019 року в розмірі 760 727 200 грн;

- зобов`язати ТОВ «Полтаваенергозбут» відшкодувати хасиду моральну шкоду за дискримінацію у вигляді ненадання послуг з електропостачання з 01 січня 2019 року до 25 січня 2019 року через підтримку у вигляді бездіяльності щодо протиправної дискримінації хасида з боку АТ «Полтаваобленерго» в розмірі 3 567 290 грн;

- зобов`язати АТ «Полтаваобленерго» відшкодувати хасиду матеріальну шкоду за дискримінацію у вигляді ненадання послуг з розподілу електропостачання з боку АТ «Полтаваобленерго» за період з 01 січня 2019 року по 25 січня 2019 року в розмірі 4 486,70 грн.

В обґрунтування позову зазначає, що 01.01.2019 р. до нього як споживача електричної енергії з боку АТ «Полтаваобленерго» та ТОВ «Полтаваенергозбут» застосовано пряму дискримінацію, з мотивів релігійної нетерпимості до хасида за його віросповідання, шляхом ненадання доступу до електропостачання за повної відсутності заборгованості перед оператором систем розподілу - АТ «Полтаваобленерго» та перед постачальником - ТОВ «Полтаваенергозбут». Ця дискримінація тривала з 01.01.2019 р. та припинена 25.01.2019 р. шляхом надання електропостачання до його помешкання.

Такі протиправні дії на його думку свідчать про порушення АТ «Полтаваобленерго» підпункту 12 пункту 2 розділу 2 постанови НКРЕКП від 27.12.2017 № 1470 в редакції від 21.10.2018 р. «Про затвердження ліцензійних умов провадження господарської діяльності з розподілу електричної енергії».

Дискримінація на його думку полягає в тому, що його сусідам, які проживають в АДРЕСА_1 , АДРЕСА_2 , АДРЕСА_3 , АДРЕСА_4 та не є хасидами за віросповіданням, послуги з електропостачання надавались.

Звертає увагу, що у зв`язку з протиправною поведінкою з боку відповідачів зазнав душевних страждань, оскільки опинився у дуже тяжких умовах існування, не міг піклуватись про своє та своїх рідних здоров`я, прасувати речі, користуватись душем, оплаченими інтернет послугами, стало неможливим отримати доступ до інформації за допомогою телебачення, радіо та інтернету. Все це завдавало тяжких переживань, призвело до порушення стосунків з оточуючими людьми, відчував розпач за приниження честі, гідності.

Таким чином, згідно ст. 15 ЗУ «Про засади та протидії дискримінації в Україні» має право на відшкодування матеріальної та моральної шкоди.

Вважає, що дискримінаційне ненадання послуг з розподілу електропостачання відбувалось внаслідок зловживання монопольним становищем АТ «Полтаваобленерго» за підтримки ТОВ «Полтаваенергозбут», а тому доцільно при визначені розміру моральної шкоди за аналогією скористатись розміром максимального накладення штрафу до десяти відсотків доходу (виручки) суб`єкта господарювання від реалізації продукції за останній звітній рік встановленого ст. 52 ЗУ «Про захист економічної конкуренції».

Також через дискримінаційні дії йому завдана матеріальна шкода, оскільки вимушений був зробити витрати задля забезпечення будинку освітленням на загальну суму 4486,70 грн., яка складається з витрат: на керосин у розмірі 94 грн., свічки у розмірі 83,70 грн., батарею універсальну батарею у розмірі 549 грн. та телефон у розмірі 3760 грн.

Ухвалою Кременчуцького районного суду Полтавської області від 11.10.2021 року відкрито провадження по справі та призначено справу до розгляду в порядку загального позовного провадження.

27.10.2021 року відповідачем ТОВ «Полтаваенергозбут» надано відповідь на відзив, у якому просять відмовити у задоволенні позову. Зазначають, що товариство з 01 січня 2019 року згідно виданої ліцензії на підставі постанови НКРЕКП № 575 від 26.06.2018 року здійснює діяльність з постачання електричної енергії споживачам та виконує функції постачальника універсальних послуг на території Полтавської області. Положеннями п. 7.5 ПРРЕЕ передбачено право оператора системи розподілу та електропостачальника здійснювати припинення постачання електричної енергії споживачу.

Наголошують, що відповідно до пунктів 5.2.5 та 5.2.6 ПРРЕЕ постачальник електричної енергії не несе відповідальності за завдані споживачу збитки у разі недотримання договірних обсягів постачання електричної енергії, якщо таке недотримання відбулося внаслідок дій або бездіяльності оператора системи. Постачальник електричної енергії не несе відповідальності за майнову шкоду, заподіяну споживачу або третім особам внаслідок припинення або обмеження електропостачання, здійсненого у порядку, встановленому цими Правилами.

При цьому, в період з 01.01.2019 р. по 25.01.2019р. ТОВ «Полтаваенергозбут» не було ініціатором припинення постачання електричної енергії до електроустановок споживача ОСОБА_1 розташованих за адресою: АДРЕСА_1 ., а тому вимоги про відшкодування матеріальної та моральної шкоди є безпідставними.

Щодо тверджень позивача про застосування прямої дискримінації з мотивів релігійної нетерпимості до хасида за його віросповідання шляхом ненадання доступу до електропостачання, зазначають, що позивачем не наведено жодних даних, які б свідчили про те, що припинення постачання електричної енергії за об`єктом споживання, розташованим за адресою: АДРЕСА_1 йому як споживачу здійснено із будь-якою конкретно визначеною ознакою та вмотивоване притаманною їй певною персональною ознакою. Право електропостачальника або оператора систем розподілу припиняти постачання електричної енергії споживачу, передбачено нормативно-правовими актами, а отже таке обмеження є правомірним, об`єктивно-обґрунтованим, способи досягнення якого є належними та необхідними, а також є особливими вимогами, що передбачені законом щодо реалізації окремих прав осіб, а тому відповідно до закону не вважаються дискримінацією.

02.11.2022 року АТ «Полтаваобленерго» надано відзив на позовну заяву, у якому просять відмовити у задоволенні позову. Зазначають, що згідно п.п.6 п.5.1.1. ПРРЕЕ оператор системи має право відключати споживача від мережі без його згоди у випадках та порядку, передбачених цими Правилами та Кодексом систем розподілу, зокрема у зв`язку із заборгованістю споживача за договором про користування електричною енергією.

Оскільки позивачем були порушені зобов`язання перед АТ «Полтаваобленерго» щодо строків оплати за використану електричну енергію, товариством припинено електропостачання на підставі та у порядку передбаченому ПРРЕЕ. В свою чергу, позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження того, що припинення постачання електричної енергії, відбулося через дискримінацію з мотивів релігійної нетерпимості. Таким чином, позовні вимоги є безпідставними та задоволенню не підлягають.

Відповідно до розпорядження голови Кременчуцького районного суду Полтавської області від 25.05.2022 р. справу передано на розгляд до Автозаводського районного суду м.Кременчука.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 27.05.2022 року справа передана до провадження судді Предоляк О.С.

Ухвалою Автозаводського районного суду м.Кременчука від 30.08.2022 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду.

У судовому позивач ОСОБА_1 позовні вимоги підтримує в повному обсязі, з підстав, зазначених в позовній заяві. Вважає, що відповідачами до нього застосовано пряму дискримінацію з мотивів релігійної нетерпимості до хасида шляхом ненадання доступу до електропостачання за повної відсутності заборгованості. Претензій щодо наявності заборгованості за спожиті послуги від АТ «Полтаваобленерго»не отримував. Жодних доказів наявності заборгованості йому не надано. При цьому постачання послуг іншим споживачам в с.Чечелеве здійснюється.

Представник відповідача Акціонерного товариства «Полтаваобленерго» Конрадій М.В.просить відмовити у задоволенні позову в повному обсязі з підстав викладених у відзиві. Наголошує, що припинення постачання до домоволодіння споживача ОСОБА_1 у період з 01.01.2019 р. по 25.01.2019р. здійснювалось відповідно до умов договору про користування електричною енергієюта чинного законодавства, а саме на підставі п.п. 6. п. 5.1.1. ПРРЕЕ., через порушення позивачем зобов`язання щодо строків оплати за використану електричну енергію. Заборгованість підтверджується попередженням.

Представник відповідача Акціонерного товариства ТОВ «Полтаваенергозбут» Лоскот С.С. просить відмовити у задоволенні позову в повному обсязі з підстав викладених у відзиві. Наголошує, що ТОВ «Полтаваенергозбут» не здійснювало припинення електропостачання споживачу ОСОБА_1 . Позивачем не наведено жодних даних, які б свідчили про те, що припинення постачання електричної енергії до його домоволодіння відбулось через дискримінацію за релігійною ознакою. Вважає позовні вимоги безпідставними та такими, що не підлягають до задоволення.

Суд, вислухавши пояснення позивача та представників відповідачів, допитавши позивача в якості свідка,всебічно та повно з`ясувавши обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно дослідивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до наступного висновку.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 є споживачем послуг з енергопостачання, що надавалися АТ «Полтаваобленерго» за адресою: АДРЕСА_5 до січня 2019 року, відповідно до договору про користування електричною енергією № 3006118 від 06.10.2009 року, укладеного між ОСОБА_1 та Велико-Кохнівською філією ПАТ «Полтаваобленерго».

Відповідно до умов укладеного сторонами договору споживач зобов`язаний своєчасно здійснювати оплату за спожиту електричну енергію за обумовленими тарифами на умовах цього договору.

Пунктом 5.1 договору визначено, що оплата за електричну енергію здійснюється відповідно до показань приладу обліку, згідно з діючими на час оплати тарифами.

Оплата спожитої електричної енергії здійснюється споживачем шляхом зарахування коштів виключно на поточний рахунок із спеціальним режимом використання (п. 5.4 договору).

Розрахунковий період оплати один календарний місяць. Термін внесення платежів не пізніше ніж 10 число місяця наступного за розрахунковим (пункт 5.7 договору).

У разі несплати за спожиту електричну енергію, енергопостачальник має право, у відповідності до Правил користування електричною енергією для населення, відключити споживача від електричної мережі (пункт 5.11 договору).

З 01.01.2019 АТ «Полтаваобленерго» перестало виконувати функції електропостачальника. Функції з постачання електричної енергії до домоволодіння позивача стало виконувати ТОВ «Полтаваенергозбут», яке фактично стало виставляти рахунки споживачам електроенергії з січня 2019 року.

11.10.2018 р. Велико-Кохнівською філією ПАТ «Полтаваобленерго» складено попередження про відключення електроенергії, в якому зазначено, що за адресою: АДРЕСА_5 , особовий рахунок № НОМЕР_1 , станом на 01.10.2018 року споживачем ОСОБА_1 не погашена заборгованість за спожиту електричну енергію, сума заборгованості 691,91 грн. на покази 16242, період виникнення заборгованості 05-09.2018, обсяг спожитої електроенергії за цей період 644 КВТ*год., останні покази засобу обліку, що зняті працівниками філії 16227, дата останньої сплати 11.06.2018 р. сума 157,20 грн. У термін до 01.11.2018 р. необхідно розрахуватись за спожиту електричну енергію. У випадку несплати заборгованості у повному обсязі з 01.11.2018 р. електроустановка буде відключена від електричної мережі, а матеріали будуть передані до суду для примусового стягнення. Підпис уповноваженої особи відсутній (а.с. 78).

Вказане повідомлення, засобами поштового зв`язку рекомендованим повідомленням направлено на адресу позивача ОСОБА_1 та вручено споживачу 21.10.2018 року.

01.01.2019 року працівниками Велико-Кохнівської філії ПАТ «Полтаваобленерго» припинено постачання електричної енергії за адресою: АДРЕСА_5 . Згідно повідомлення Велико-Кохнівської філії АТ «Полтаваобленерго» електроустановку відключено за борг на суму 691,91 грн.

Визнавши наявність спору щодо розрахунків за електричну енергію АТ «Полтаваобленерго» 25.01.2019 року відновило постачання електричної енергії споживачу, відтак здійснювався і розподіл електроенергії та тривали відповідні правовідносини між оператором системи та новим електропостачальником, в тому числі, щодо розрахунків між ними з приводу оплати послуг, пов`язаних зі споживанням електроенергії на об`єкті споживача.

30.01.2019 р. комісія по розгляду та розв`язанню суперечностей між АТ «Полтаваобленерго» та споживачами, розглянувши звернення ОСОБА_1 щодо розрахунків за е/е та припинення постачання електричної енергії, зокрема, вирішила та повідомила Велико-Кохнівську філію АТ «Полтаваобленерго» щодо необхідності узгодити дату та час зі споживачем ОСОБА_1 та провести контрольне зняття показів засобу обліку електричної енергії за адресою: АДРЕСА_5 . (а.с. 71-72).

Допитаний в судовому засіданні як свідок ОСОБА_1 суду показав, що заборгованості перед оператором систем розподілу немає. Жодних доказів заборгованості як і претензій від АТ «Полтаваобленерго» не отримував. Зазначає щодо неправомірного тиску з боку АТ «Полтаваобленерго» які відключали електропостачання. Чотири рази звертався до них щодо укладення договору. Через ненадання послуг електропостачання не міг користуватись пральною машиною, насосом, ванною кімнатою. Через дії відповідачів зазнав душевних страждань, оскільки опинився у дуже тяжких умовах існування, що принужувало його честь та гідність. Вказаними діями йому завдана матеріальна та моральна шкода. Як свідок засвідчує всі понесені ним витрати.

У цій справі, як на підставу своїх позовних вимог, ОСОБА_1 , посилається на те, що ненадання послуг з електропостачання за період з 01.01.2019р. по 25.01.2019 р. відбувалось через дискримінаційний підхід з боку АТ «Полтаваобленерго», ТОВ «Полтаваенергозбут» через його релігійні погляди.

Статтею 15 ЦК України встановлено право кожної особи на захист свого цивільного права в разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Частиною першою статті 714 ЦК України визначено, що за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов`язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов`язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання.

Відповідно до статті 24 Закону України «Про електроенергетику», (в редакції станом на час виникнення спірних правовідносин), енергопостачальники мають право за умови неповної оплати споживачем спожитої електричної енергії обмежити його електроспоживання до рівня екологічної броні електропостачання або за відсутності такої - повністю припинити електропостачання споживачу.

Положеннями ст. 3 ч. 1 п.п. 3, 6, ст.ст. 11-14, 202, 509, 525, 526, 610, 614, 622-625, 714 ЦК України, ст.ст. 9, 12, 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», ст.ст. 56, 58 Закону № 2019-VIII, розділів ІІІ, ІV, V Правил роздрібного ринку електричної енергії, інших норм законодавства передбачено, що цивільні права та обов`язки, що виникають із договору про постачання електричної енергії споживачу, повинні належно виконуватися; сторони цього договору зобов`язані виконувати умови договору та вимоги законодавства, щодо, зокрема, оплати споживачем послуги з електропостачання, припинення електропостачання лише з підстав і в порядку, передбачених законом і договором; споживач зобов`язаний належно оплачувати надані йому послуги, а електропостачальник управі вимагати виконання порушеного зобов`язання, сплати боргу; особа здійснює свої права та виконує цивільні обов`язки у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства, зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, зловживання правом не допускається; особа діє у цивільних відносинах вільно, на власний ризик і повинна діяти, в тому числі, вчиняючи та виконуючи правочин, добросовісно, розумно, обачно, передбачаючи наслідки.

За змістом Конституції України, ЦК України, Закону України «Про захист прав споживачів» (Закон № 1023-ХІІ), Закону № 2019-VIII, Правил роздрібного ринку електричної енергії (надалі - ПРРЕЕ) щодо прав споживача послуг із постачання електричної енергії в контексті відключення електропостачання у зв`язку з наявністю боргу споживача перед постачальником:

держава захищає права споживачів (ст. 42 Конституції України, ст. 4 ч. 1 п. 1, ст. 5 ч.ч. 1, 3 Закону № 1023-ХІІ, ст. 58 ч. 1 п. 12 Закону № 2019-VIII, п.п. 5.5., 9.3., 9.6. ПРРЕЕ);

у договорах за участю фізичної особи - споживача враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів (ст. 627 ч. 2 ЦК України);

постачання електричної енергії здійснюється на недискримінаційних засадах; відключення споживачів здійснюється виключно у порядку, визначеному Законом № 2019-VIII та правилами роздрібного ринку (ст. 60 ч.ч. 2, 3 Закону № 2019-VIII);

форма та порядок оплати, терміни (строки) здійснення попередньої оплати, планових платежів та остаточного розрахунку зазначаються у договорі між електропостачальником та споживачем про постачання електричної енергії споживачу (комерційній пропозиції до договору) (п. 4.8. ПРРЕЕ);

плата за спожиту протягом розрахункового періоду електричну енергію вноситься не пізніше 20 числа наступного місяця, якщо договором не встановлено іншого терміну; рахунок за спожиту електричну енергію оплачується протягом 10 робочих днів від дня отримання рахунка побутовим споживачем, в інший термін, передбачений договором, але не пізніше 20 календарного дня після закінчення розрахункового періоду (п. 4.12. ПРРЕЕ);

для здійснення розрахунків за фактично спожиту електричну енергію електропостачальник має сформувати та виставити споживачу платіжний документ у паперовій … формі … (п. 4.13. ПРРЕЕ);

якщо споживач не оплатив остаточний рахунок за спожиту електричну енергію, ні електропостачальник, ні оператор системи не обмежуються у своїх правах щодо припинення електропостачання або розподілу (передачі) електричної енергії такому споживачу відповідно до ПРРЕЕ (п. 4.26. ПРЕЕ);

спірні питання, які виникають між відповідними учасниками роздрібного ринку щодо проведення розрахунків за електричну енергію, надані послуги оператора системи чи постачальника послуг комерційного обліку, вирішуються сторонами укладених договорів в установленому законодавством порядку, у тому числі шляхом переговорів або в судовому порядку (п. 4.35. ПРРЕЕ);

оператор системи має право: тимчасово припиняти розподіл (передачу) електричної енергії, обмежувати обсяг розподілу (передачі) електричної енергії або відключати споживача від мережі без його згоди у випадках та порядку, передбачених цими Правилами та Кодексом систем розподілу, зокрема у зв`язку із заборгованістю споживача за договором про користування електричною енергією та/або договором про постачання електричної енергії, які продовжують свою дію в частині регулювання відносин сторін щодо заборгованості (переплати) за цими договорами, нарахування пені, неустойки, обмеження та припинення постачання електричної енергії тощо (п.п.6 п. 5.1.1. ПРРЕЕ);

припинення повністю або частково постачання електричної енергії споживачу здійснюється електропостачальником за умови попередження споживача не пізніше ніж за 10 робочих днів до дня відключення у разі заборгованості з оплати за спожиту електричну енергію відповідно до умов договору з електропостачальником;

оператор системи протягом одного робочого дня після надання споживачу попередження про припинення електроживлення повідомляє про це електропостачальника споживача та адміністратора комерційного обліку; у разі отримання оператором системи від електропостачальника звернення щодо відключення електроустановки споживача оператор системи має повідомити адміністратора комерційного обліку про отримання відповідного звернення протягом дня його отримання (п. 7.5. пп. 2 ПРРЕЕ);

у разі переривання електропостачання, спричиненого неправомірними діями (бездіяльністю) оператора системи, він несе відповідальність перед споживачем та електропостачальником електричної енергії згідно з законодавством; оператор системи несе відповідальність за дотримання умов договору та ПРРЕЕ щодо припинення або часткового обмеження електропостачання (п. 5.1.5. ПРРЕЕ);

нечесною підприємницькою практикою є будь-яка діяльність (дії або бездіяльність), що вводить споживача в оману; наведений в законі перелік форм підприємницької практики, що вводить в оману, не є вичерпним (ст. 19 ч. 1 п. 2, ч. 3 Закону № 1023-ХІІ);

крім інших випадків порушень прав споживачів, які можуть бути встановлені та доведені виходячи з відповідних положень законодавства у сфері захисту прав споживачів, вважається, що для цілей застосування Закону № 1023-ХІІ та пов`язаного з ним законодавства про захист прав споживачів права споживача вважаються в будь-якому разі порушеними, якщо порушується принцип рівності сторін договору, учасником якого є споживач (ст. 21 ч. 1 п. 4 Закону № 1023-ХІІ).

Відповідно до частин першої та другої статті 24 Конституції України громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом. Не може бути привілеїв чи обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками.

Організаційно-правові засади запобігання та протидії дискримінації з метою забезпечення рівних можливостей щодо реалізації прав і свобод людини та громадянина визначені Законом України від 06 вересня 2012 року № 5207-VI «Про засади запобігання та протидії дискримінації в Україні» (далі - Закон № 5207-VI).

Статтею 2 цього Закону обумовлено, що законодавство України ґрунтується на принципі недискримінації, що передбачає незалежно від певних ознак: 1) забезпечення рівності прав і свобод осіб та/або груп осіб; 2) забезпечення рівності перед законом осіб та/або груп осіб; 3) повагу до гідності кожної людини; 4) забезпечення рівних можливостей осіб та/або груп осіб.

Формами дискримінації є: пряма дискримінація; непряма дискримінація; підбурювання до дискримінації (стаття 5).

За наведеним у статті 1 Закону № 5207-VI визначенням, дискримінація - ситуація, за якої особа та/або група осіб за їх ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, віку, інвалідності, етнічного та соціального походження, громадянства, сімейного та майнового стану, місця проживання, мовними або іншими ознаками, які були, є та можуть бути дійсними або припущеними (далі - певні ознаки), зазнає обмеження у визнанні, реалізації або користуванні правами і свободами в будь-якій формі, встановленій цим Законом, крім випадків, коли таке обмеження має правомірну, об`єктивно обґрунтовану мету, способи досягнення якої є належними та необхідними.

Згідно з пунктом 6 частини першої статті 1 Закону № 5207-VI прямою дискримінацією є ситуація, за якої з особою та/або групою осіб за їх певними ознаками поводяться менш прихильно, ніж з іншою особою та/або групою осіб в аналогічній ситуації, крім випадків, коли таке поводження має правомірну, об`єктивно обґрунтовану мету, способи досягнення якої є належними та необхідними. Таке поводження за змістом пункту 2 частини першої статті 1 цього ж Закону може полягати, в тому числі, в обмеженні у визнанні, реалізації або користуванні правами і свободами у будь-якій формі.

Отже, факт дискримінації може бути встановлений лише у випадку, коли розрізнення у ставленні до особи вмотивоване притаманною їй певною персональною ознакою.

За практикою ЄСПЛ дискримінація означає поводження з особами у різний спосіб, без об`єктивного та розумного обґрунтування, у відносно схожих ситуаціях (див. рішення у справі «Вілліс проти Сполученого Королівства», заява № 36042/97). Відмінність у ставленні є дискримінаційною, якщо вона не має об`єктивного та розумного обґрунтування, іншими словами, якщо вона не переслідує легітимну ціль або якщо немає розумного співвідношення між застосованими засобами та переслідуваною ціллю (див. рішення від 21 лютого 1997 року у справі «Ван Раалте проти Нідерландів») (пункти 48 - 49 рішення від 07 листопада 2013 року у справі «Пічкур проти України», заява № 10441/06).

Аналогічний підхід у своїх рішеннях застосовує й Конституційний Суд України, вказуючи на те, що мета встановлення певних відмінностей (вимог) у правовому статусі повинна бути істотною, а самі відмінності (вимоги), що переслідують таку мету, мають відповідати конституційним положенням, бути об`єктивно виправданими, обґрунтованими та справедливими. У противному разі встановлення обмежень означало б дискримінацію (абзац сьомий пункту 4.1 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 07 липня 2004 року № 14-рп/2004).

Крім того згідно з практикою ЄСПЛ, з метою з`ясування обставин існування дискримінації у конкретній ситуації застосовується триступеневий тест: по-перше, виявлення двох категорій осіб, які є порівнюваними та відмінними, оскільки відповідно до Конвенції, дискримінація передбачає належність людини до певної групи; по-друге, встановлення, чи дійсно члени цих двох груп оцінюються по-різному; і, по-третє, якщо так, то чи для цього є об`єктивні, обґрунтовані підстави.

За твердженнями позивача з боку АТ «Полтаваобленерго», ТОВ «Полтаваенергозбут» щодо нього наявний дискримінаційний підхід через його релігійні погляди. Проте, позивач не наводить жодних даних, які б свідчили про те, що припинення електропостачання пов`язано з його релігійними поглядами, оскільки відключення об`єкта споживача від електропостачання через неоплату рахунку є одним із законних способів дій електропостачальника, який у ринкових договірних відносинах не може бути примушений постачати електроенергію безкоштовно.

Само по собі ненадання послуг з електропостачання, не є безумовним свідченням наявності будь-якої форми дискримінації щодо позивача, у тому числі з його релігійних переконань.

Судом встановлено, що припинення електропостачання відбулось на підставі п.п.6 п. 5.1.1. ПРРЕЕ у зв`язку з несплатою заборгованості за спожиту електричну енергію зазначеної в попередженні про відключення електричної енергії від 11.10.2018р.

У такому разі має місце припущення позивача про обмеження його прав, яке не можна пов`язувати з дискримінацією.

У зв`язку з викладеним доводи ОСОБА_1 що його сусідам, які проживають в АДРЕСА_1 , АДРЕСА_2 , АДРЕСА_3 , АДРЕСА_4 та не є хасидами за віросповіданням, послуги з електропостачання надавались, не заслуговують на увагу.

Щодо інших доводів на яких наголошував позивач у судових дебатах, зокрема, щодо порушень представників відповідачів щодо оформлення процесуальних документів по суті, надання представниками відповідачів неналежних довіреностей на представництво, поширення щодо нього недостовірної інформації та інших, суд зазначає, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід (див. рішення у справі «Ґарсія Руіз проти Іспанії» (Garcia Ruiz v. Spain), заява №30544/96, п. 26, ECHR 1999-1)». З цього також випливає, що зобов`язання судових органів мотивувати свої рішення передбачає, що сторона судового розгляду може очікувати конкретної та чіткої відповіді на аргументи, що є визначальними для результату судового провадження.

За таких обставин та правового регулювання спірних правовідносин відсутні правові підстави вважати, що відповідачами вчиняються дискримінаційні дії відносно ОСОБА_1 .

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, про необгрунтованість позовних вимог ОСОБА_1 про визнання дій АТ «Полтаваобленерго», ТОВ «Полтаваенергозбут» такими, що не відповідають моральним засадам суспільства та прямою дискримінацією хасида як споживача.

Позовні вимоги про стягнення матеріальної та моральної шкоди є похідними від позовних вимог про визнання дій такими, що завдали дискримінації.

З огляду на вищевикладене, на думку суду, у межах спірних правовідносин не виявлено дій відповідачів, які б відповідали ознакам дискримінації, у свою чергу позивач не довів обставин, на яких ґрунтуються його вимоги, а тому, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень законодавства України та доказів, наявних у матеріалах справи, позов ОСОБА_1 задоволенню не підлягає.

Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору на підставі ст. 5 ЗУ «Про судовий збір», тому у відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 1816,80 грн. слід віднести на рахунок держави.

Керуючись ст. ст. 12, 81, 263-265 ЦПК України, суд

ухвалив :

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Полтаваобленерго», Товариства з обмеженою відповідальністю «Полтаваенергозбут» про визнання дій незаконними та зобов`язання вчинити певні дії- відмовити.

Судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 1816,80 грн. віднести на рахунок держави.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Полтавського апеляційного суду шляхом подання в тридцятиденний строк з дня проголошення рішення суду апеляційної скарги.

Оскільки в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя О.С. Предоляк