Справа №695/2968/19
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 вересня 2022 року смт Чорнобай

Чорнобаївський районний суд Черкаської області у складі:

головуючого судді - Левченка В.В.,

за участі секретаря судового засідання - Кіян С.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі судових засідань Чорнобаївського районного суду Черкаської області цивільну справу за поданням приватного виконавця виконавчого округу Черкаської області Плесюка Олексія Степановича про звернення стягнення на нерухоме майно боржника, право власності на яке не зареєстроване в установленому законом порядку, -

в с т а н о в и в:

Приватний виконавець виконавчого округу Черкаської області Плесюк О.С. звернувся до Чорнобаївського районного суду Черкаської області з поданням про звернення стягнення на нерухоме майно боржника, право власності на яке не зареєстроване в установленому законом порядку, а саме на 1/2 частину квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

У судове засідання приватний виконавець виконавчого округу Черкаської області Плесюк О.С. не з`явився, про час, дату та місце розгляду справи повідомлявся належним чином.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов такого висновку.

З матеріалів справи вбачається, що в провадженні приватного виконавця виконавчого округу Черкаської області Плесюка О.С. перебуває виконавче провадження ВП 65753234 з примусового виконання виконавчого листа №695/2968/19 від 07 червня 2021 року, виданого Чорнобаївським районним судом Черкаської області, про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 моральну шкоду у розмірі 300000 грн.

Боржник ОСОБА_1 відчужив своєму батькові ОСОБА_3 за договорм дарування належну йому частку (1/2) у праві власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується копією договору дарування частини квартири від 13 грудня 2019 року.

Рішенням Придніпровського районного суду м.Черкаси в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 про визнання недійсним договір дарування частки квартири відмовлено.

Постановою Черкаського апеляційного суду від 26 січня 2022 року, яка постановою Верховного Суду від 19 травня 2022 року залишена без змін, рішення Придніпровського районного суду м.Черкаси від 30 листопада 2021 року скасовано, ухвалено нове рішення, яким визнано недійсним договір дарування частки квартири (1/2) від 13 грудня 2019 року.

Приватним виконавцем з метою перевірки майнового стану боржника та здійснення примусового виконання виконавчого документа направлені запити до Головного управління Держпраці у Черкаській області, Головного управління Держгеокадастру в Черкаській області, Національної комісії з цінних паперів та фондового ринку, Центрального територіального департаменту НАЦПФР, Морської адміністрації, управління Державної архітектурно-будівельної інспекції у Черкаській області.

17 червня 2021 року приватним виконавцем виконавчого округу Черкаської області Плесюком О.С. винесено постанову про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника, а саме звернуто стягнення на доходи боржника

ОСОБА_1 , що отримує дохід у ТОВ "ДЮС ТРЕЙД".

Постановами приватного виконавця виконавчого округу Черкаської області

Плесюка О.С. 09 червня 2021 року та 17 червня 2021 року накладено арешт на все майно боржника та накладено арешт на грошові кошти, що містяться на відкритих рахунках, а також на кошти на рахунках, що будуть відкриті після винесення постанови про арешт коштів боржника, та належать ОСОБА_1 .

Постановою приватного виконавця виконавчого округу Черкаської області

Плесюка О.С. 20 вересня 2022 року оголошено в розшук майно боржника, а саме легковий автомобіль ВАЗ. д.н.з НОМЕР_1 .

Статтею 129-1 Конституції України встановлено, що суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Пунктом 9 частини другої статті 129 Конституції України передбачено, що однією з основних засад судочинства є обов`язковість судового рішення.

Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції».

Згідно статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до частини 1 статті 5 Закону України «Про виконавче провадження» примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Статтею 10 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що заходами примусового виконання рішень є звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об`єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами; звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника; вилучення в боржника і передача стягувачу предметів, зазначених у рішенні; заборона боржнику розпоряджатися та/або користуватися майном, яке належить йому на праві власності, у тому числі коштами, або встановлення боржнику обов`язку користуватися таким майном на умовах, визначених виконавцем; інші заходи примусового характеру, передбачені цим Законом.

Відповідно до частин 1, 2 статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Виконавець зобов`язаний: здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом; надавати сторонам виконавчого провадження, їхнім представникам та прокурору як учаснику виконавчого провадження можливість ознайомитися з матеріалами виконавчого провадження; розглядати в установлені законом строки заяви сторін, інших учасників виконавчого провадження та їхні клопотання; заявляти в установленому порядку про самовідвід за наявності обставин, передбачених цим Законом; роз`яснювати сторонам та іншим учасникам виконавчого провадження їхні права та обов`язки.

Частиною 1статті 48 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні (списанні коштів з рахунків) та примусовій реалізації.

Стягнення за виконавчими документами звертається в першу чергу на кошти боржника у національній та іноземній валютах, інші цінності, у тому числі на кошти на рахунках боржника у банках та інших фінансових установах (частина друга статті 48 Закону України «Про виконавче провадження»).

Згідно з частиною п`ятою статті 48 Закону України «Про виконавче провадження» у разі відсутності у боржника коштів та інших цінностей, достатніх для задоволення вимог стягувача, стягнення невідкладно звертається також на належне боржнику інше майно, крім майна, на яке згідно із законом не може бути накладено стягнення. Звернення стягнення на майно боржника не зупиняє звернення стягнення на кошти боржника. Боржник має право запропонувати види майна чи предмети, які необхідно реалізувати в першу чергу. Черговість стягнення на кошти та інше майно боржника остаточно визначається виконавцем.

Згідно зі статтею 182 ЦК України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації.

Відповідно до частини першої статті 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

За змістом статті 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» загальними засадами державної реєстрації прав є, зокрема, гарантування державою об`єктивності, достовірності та повноти відомостей про зареєстровані права на нерухоме майно та їх обтяження; обов`язковість державної реєстрації прав у Державному реєстрі прав. Речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації.

Згідно частин 3, 4 статті 50 Закону України «Про виконавче провадження» у разі звернення стягнення на об`єкт нерухомого майна виконавець здійснює в установленому законом порядку заходи щодо з`ясування належності майна боржнику на праві власності, а також перевірки, чи перебуває це майно під арештом.

Після документального підтвердження належності боржнику на праві власності об`єкта нерухомого майна виконавець накладає на нього арешт та вносить відомості про такий арешт до відповідного реєстру у встановленому законодавством порядку. Про накладення арешту на об`єкт нерухомого майна, заставлене третім особам, виконавець невідкладно повідомляє таким особам.

У разі якщо право власності на нерухоме майно боржника не зареєстровано в установленому законом порядку, виконавець звертається до суду із заявою про вирішення питання про звернення стягнення на таке майно.

Відповідно до частини 10 статті 440 ЦПК України питання про звернення стягнення на нерухоме майно боржника, право власності на яке не зареєстровано в установленому законом порядку, під час виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) вирішуються судом за поданням державного виконавця, приватного виконавця.

З огляду на викладене суд вважає, що вжитих приватним виконавцем заходів недостатньо для повного виконання рішення суду про стягнення моральної шкоди, приймаючи до уваги те, що боржник ОСОБА_1 має на праві власності 1/2 частину квартири, державну реєстрацію якого він не здійснив (не відновив) після визнання недійсним у судовому порядку договору дарування частини квартири, за яким право власності на 1/2 частину квартири набув ОСОБА_3 , а тому суд дійшов висновку, що подання підлягає задоволенню у повному обсязі, оскільки такі дії приватним виконавцем вчинені для виконання рішення суду, за яким сума боргу боржника перед стягувачем становить 300000 грн.

Зазначений висновок суду відповідає висновкам, що викладені Верховним Судом у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду в ухвалі від 15 лютого 2021 року у справі № 462/1399/20.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 257, 259-261, 440 ЦПК України, суд,-

у х в а л и в:

Поданням приватного виконавця виконавчого округу Черкаської області Плесюка Олексія Степановича про звернення стягнення на нерухоме майно боржника, право власності на яке не зареєстроване в установленому законом порядку - задовольнити.

Звернути стягнення на нерухоме майно боржника ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , право власності на яке не зареєстровано в установленому законом порядку, а саме на 1/2 частину квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , в межах виконавчого провадження № 65753234.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття рішення суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому ухвала не була вручена в день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на ухвалу суду якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому ухвали суду.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до Черкаського апеляційного суду.

Суддя В.В.Левченко