ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

іменем України

04 жовтня 2022 року м. Чернігів

Унікальний номер справи № 751/2697/22

Головуючий у першій інстанції Маслюк Н. В.

Апеляційне провадження № 22-ц/4823/949/22

Чернігівський апеляційний суд у складі суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючої - судді Шитченко Н.В.,

суддів Висоцької Н.В., Мамонової О.Є.,

із секретарем: Зіньковець О.О.,

позивач: ОСОБА_1 ,

відповідач: ОСОБА_2 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного провадження з повідомленням учасників справи цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Новозаводського районного суду м. Чернігова від 02 серпня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання договору купівлі-продажу.

У С Т А Н О В И В:

У липні 2022 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до ОСОБА_2 , в якому просив розірвати договір купівлі-продажу квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 від 01 грудня 1995 року.

Одночасно з позовом ОСОБА_1 подано заяву про забезпечення позову шляхом накладення арешту на спірний об`єкт житлової нерухомості: квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 із забороною його відчуження та проведення державної реєстрації стосовно цієї квартири.

Обґрунтовуючи свої вимоги, ОСОБА_1 зазначав, що відповідач не визнає за ним права власності на спірне помешкання та, отримавши дублікат договору купівлі-продажу квартири, може здійснити державну реєстрацію зазначеного майна, а відтак і здійснити його відчуження.

Ухвалою Новозаводського районного суду м. Чернігова від 02 серпня 2022 року відмовлено у задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову до відкриття провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання договору купівлі-продажу.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на неповне з`ясування обставин справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить скасувати ухвалу суду першої інстанції і ухвалити нове судове рішення, яким, забезпечивши позов, накласти арешт на об`єкт житлової нерухомості: квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 із забороною його відчуження та проведення державної реєстрації стосовно цієї квартири.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що відповідач ОСОБА_2 є спадкоємцем померлої ОСОБА_3 , яка являлась стороною договору купівлі-продажу квартири, а отже може внести до реєстру дані щодо себе, як власника житла, в будь-який час. Тобто, можлива ситуація, що під час судового розгляду відповідач отримає дублікат договору купівлі-продажу та зареєструє право власності на себе в Державному реєстрі речових прав і їх обтяжень, що у разі задоволення позову може утруднити чи зробити неможливим подальше виконання рішення суду.

У наданому відзиві представник ОСОБА_2 адвокат Новик М.С., вважаючи ухвалу суду першої інстанції законною та обґрунтованою, просить апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити, а ухвалу суду залишити без змін.

Доводи відзиву зводяться до того, що ОСОБА_3 набула право власності на квартиру АДРЕСА_2 на підставі договору купівлі-продажу від 01 грудня 1995 року, але не зареєструвала у встановленому порядку це право, таким чином, набувши право володіння та користування майном, проте не право ним розпоряджатися (продати, подарувати). Указує на те, що пред`явлення позову ОСОБА_1 та подання ним заяви про забезпечення позову після смерті ОСОБА_3 спрямовано на створення штучних перешкод для спадкоємця ОСОБА_2 в оформленні права на спадщину, зокрема, шляхом накладення арешту на квартиру.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційну скаргу належить залишити без задоволення, а ухвалу суду без змін, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відмовляючи у задоволенні заяви про забезпечення позову до відкриття провадження, суд першої інстанції виходив з того, що відсутні підстави вважати, що ОСОБА_2 може розпорядитись квартирою АДРЕСА_2 , оскільки відповідач не є співвласником указаної квартири. Районний суд констатував також, що 23 лютого 2018 року Новозаводським відділом державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Чернігівській області накладено арешт на указану квартиру.

Суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції, оскільки він ґрунтується на матеріалах справи та відповідає вимогам чинного законодавства.

Як свідчать матеріали оскарження, 01 грудня 1995 року ОСОБА_4 , ОСОБА_1 продали ОСОБА_3 однокімнатну квартиру, що знаходиться в АДРЕСА_1 . Договір посвідчено приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу Шмуневською Л.А. та зареєстровано в реєстрі за № 2202 (а.с. 5-8).

23 лютого 2018 року Новозаводським відділом державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Чернігівській області накладено арешт на квартиру АДРЕСА_2 , що підтверджується інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна (а.с. 34-37).

Рішенням Новозаводського районного суду м. Чернігова від 16 грудня 2021 року у справі № 751/3245/20 відмовлено ОСОБА_3 у задоволенні позовних вимог про визнання за нею права власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , а також про витребування від ОСОБА_1 на її користь 1/2 частини зазначеної квартири (а.с. 9-12).

За життя ОСОБА_3 склала заповіт, за яким все своє майно, де б воно не було та з чого б воно не складалось, і взагалі все те, що їй буде належати на день смерті і на що вона за законом матиме право, заповіла ОСОБА_2 (а.с. 13).

Після смерті ОСОБА_3 із заявою про прийняття спадщини звернувся ОСОБА_2 (а.с. 15).

За інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, станом на 01 серпня 2022 року, право власності на квартиру АДРЕСА_2 зареєстроване за ОСОБА_5 , 1/4 частки, та ОСОБА_1 , 1/2 частки (а.с. 38-41).

ОСОБА_1 , посилаючись на невиконання істотних умов договору купівлі-продажу квартири АДРЕСА_2 від 01 грудня 1995 року, просив його розірвати.

У заяві про забезпечення позову ОСОБА_1 просив накласти арешт на вищезазначену квартиру із забороною його відчуження та проведення державної реєстрації вказаної квартири, оскільки невжиття даного заходу може утруднити чи зробити неможливим подальше виконання рішення суду.

Підстави для забезпечення позову та його види визначені положеннями ст.ст. 149, 150 ЦПК України.

Відповідно до приписів ч.ч. 1, 2 ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених ст. 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Згідно з приписами ч.ч. 1, 3 ст. 150 ЦПК України позов забезпечується накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб. Заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Як зазначено у постанові Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» від 22 грудня 2006 року № 9, забезпечення позову це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог. Точне і неухильне додержання судами України норм чинного законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову є необхідною умовою здійснення завдань цивільного судочинства, які полягають у справедливому, неупередженому та своєчасному розгляді й вирішенні цивільних справ із метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно з роз`ясненнями, викладеними у п.п. 1, 4 даної постанови, єдиною підставою для забезпечення позову є мотивована заява будь-кого з осіб, які беруть участь у справі. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

При вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; ймовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Забезпечення позову є тимчасовим обмеженням і його значення полягає в тому, що ним захищаються законні інтереси позивача на той випадок, коли відповідач буде діяти недобросовісно або коли невжиття заходів забезпечення позову може потягти за собою неможливість виконання судового рішення. Крім цього, інститут забезпечення позову захищає в рівній мірі інтереси як позивача, так і відповідача.

Приписами ст. 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень; докази подаються сторонами та іншими учасниками справи; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Керуючись наведеними нормами цивільно-процесуального законодавства та беручи до уваги матеріали даної справи, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції вірно відмовив у задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову до відкриття провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання договору купівлі-продажу.

Районний суд обґрунтовано не прийняв до уваги твердження ОСОБА_1 про те, що ненакладення арешту на квартиру АДРЕСА_2 може утруднити чи зробити неможливим подальше виконання рішення суду про розірвання договору купівлі-продажу указаної квартири, оскільки ОСОБА_2 відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна станом на 1 серпня 2022 року не являвся співвласником спірної квартири. Крім цього, 23 лютого 2018 року Новозаводським відділом державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Чернігівській області накладено арешт на указану квартиру, який на час вирішення судом заяви про забезпечення позову, є чинним.

Колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги щодо наявності підстав для забезпечення позову з огляду на те, що відповідач є спадкоємцем померлої ОСОБА_3 і може зареєструвати право власності на квартиру, оскільки докази на підтвердження того, що ОСОБА_2 може і має намір розпорядитись указаним майном, відчуживши його, відсутні.

Апеляційний суд ураховує, що 1/2 частка квартири належить ОСОБА_1 , який є позивачем, а отже вжиття обмежень у вигляді накладення арешту за заявою позивача щодо належної йому ж частки квартири суперечить цілям забезпечення позову. Інша 1/4 частка квартири належить ОСОБА_5 , який помер, а за відповідачем право власності на спірне майно не зареєстроване.

Зважаючи на наведене у сукупності, апеляційний суд приходить висновку, що апеляційну скаргу ОСОБА_1 належить залишити без задоволення, а ухвалу Новозаводського районного суду м. Чернігова від 02 серпня 2022 року без змін.

Керуючись ст. 367, 374, 375, 381-384, 389 ЦПК України, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а ухвалу Новозаводського районного суду м. Чернігова від 02 серпня 2022 року без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає.

Повний текст постанови складено 06 жовтня 2022 року.

Головуюча: Н.В. Шитченко

Судді: Н.В. Висоцька

О.Є. Мамонова