Справа № 159/2479/21
Провадження № 2/159/32/22
КОВЕЛЬСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

про закриття провадження у справі

27 вересня 2022 року м. Ковель

Ковельський міськрайонний суду Волинської області у складі:

головуючого судді Волкової Ю.Ф.,

із участю секретаря судового засідання Щесюк Н.Й.,

представника позивача ОСОБА_1 ,

представника відповідачів ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом за позовом підприємства теплових мереж «Ковельтепло» до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про стягнення заборгованості по оплаті за комунальні послуги,

в с т а н о в и в:

29.04.2021 до суду надійшов позов підприємства теплових мереж «Ковельтепло» до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про стягнення з відповідачів у солідарному порядку заборгованості за період із грудня 2019 року по лютий 2021 року з оплати за комунальні послуги по теплопостачанню належної останнім частини нежитлового приміщення по АДРЕСА_1 , в сумі 17 347,22 грн, інфляційних нарахувань у сумі 955,15 грн, 3% річних у сумі 332,21 грн.

Із 20.05.2022 вказана справа перебуває у провадженні судді Волкової Ю.Ф., у зв`язку із зміною складу суду розгляд справи розпочато спочатку.

У судовому засіданні 27.07.2022 допитаний як свідок відповідач ОСОБА_4 повідомив суду, що він є суб`єктом господарювання і в межах своєї підприємницької діяльності використовує приміщення по АДРЕСА_1 шляхом здачі його в оренду іншим суб`єктам господарювання. З метою встановлення і підтвердження вказаних обставин, у судовому засіданні було оголошено перерву.

У судовому засіданні 27.09.2022 представник відповідачів ОСОБА_2 заявила клопотання про закриття провадження у даній цивільній справі у зв`язку із тим, що справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства. Мотиви обґрунтувала тим, що оскільки приміщення використовується відповідачами у межах господарської діяльності, справа про стягнення заборгованості по сплаті комунальних послуг підсудна господарському суду.

Представник позивача проти заявленого клопотання заперечила, вважає що справу належить розглядати за правилами цивільного судочинства оскільки власниками нерухомості є фізичні особи; протягом спірного періоду та під час розгляду даної справи відповідачі не повідомили позивача про здійснення саме господарської діяльності за адресою: АДРЕСА_1 .

Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши письмові докази, суд дійшов таких висновків.

Статтею 124 Конституції України закріплено, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

Згідно з пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий розгляд його справи судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Поняття «суд, встановлений законом» включає в себе, зокрема, таку складову, як дотримання усіх правил юрисдикції та підсудності.

Судова юрисдикція - це інститут права, покликаний розмежовувати компетенцію як різних ланок судової системи, так і різних видів судочинства - цивільного, кримінального, господарського та адміністративного.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, в якому розглядається визначена категорія справ.

У статті 19 ЦПК України визначено, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами.

Критеріями відмежування справ цивільної юрисдикції від інших є, по-перше, наявність у них спору про право цивільне, а по-друге, - суб`єктний склад такого спору (однією зі сторін у спорі є, як правило, фізична особа).

Відповідно до пунктів 1, 5, 10, 14 частини першої статті 20 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку із здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема:

справи у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні правочинів у господарській діяльності, крім правочинів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, а також у спорах щодо правочинів, укладених для забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи - підприємці;

справи у спорах щодо фінансових інструментів, зокрема щодо цінних паперів, в тому числі пов`язані з правами на цінні папери та правами, що виникають з них, емісією, розміщенням, обігом та погашенням цінних паперів, обліком прав на цінні папери, зобов`язаннями за цінними паперами, крім боргових цінних паперів, власником яких є фізична особа, яка не є підприємцем, та векселів, що використовуються у податкових та митних правовідносинах;

справи у спорах щодо оскарження актів (рішень) суб`єктів господарювання та їх органів, посадових та службових осіб у сфері організації та здійснення господарської діяльності, крім актів (рішень) суб`єктів владних повноважень, прийнятих на виконання їхніх владних управлінських функцій, та спорів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем;

справи у спорах про захист ділової репутації, крім спорів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем або самозайнятою особою.

За статтею 45 ГПК України сторонами в судовому процесі - позивачами і відповідачами - можуть бути особи, зазначені в статті 4 цього Кодексу, тобто, і фізичні особи, які не є підприємцями, а винятки, коли спори, стороною яких є фізична особа, що не є підприємцем, не підлягають розгляду у господарських судах, чітко визначені положеннями статті 20 цього Кодексу (як приклад, пункти 5, 10, 14 цієї статті).

Наведене свідчить про те, що з дати набрання чинності ГПК України в редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» одним із критеріїв віднесення справ до господарської юрисдикції визначено наявність між сторонами саме господарських правовідносин, а також впроваджено підхід щодо розмежування юрисдикції залежно від предмета правовідносин, а не лише від суб`єктного складу сторін.

Отже, ознаками спору, на який поширюється юрисдикція господарського суду, є наявність між сторонами господарських відносин, врегульованих Цивільним кодексом України (далі - ЦК України), Господарським кодексом України (далі - ГК України), іншими актами господарського і цивільного законодавства України, і спору про право, що виникає з відповідних відносин, наявність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення спору господарським судом, відсутність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення такого спору судом іншої юрисдикції.

З огляду на положення частини першої статті 20 ГПК України, а також статей 4, 45 цього Кодексу для визначення юрисдикції господарського суду щодо розгляду конкретної справи має значення суб`єктний склад сторін правочину та правова природа спору, що виник у зв`язку зі здійсненням господарської діяльності.

Відповідно до статті 3 ГК України під господарською діяльністю розуміється діяльність суб`єктів господарювання у сфері суспільного виробництва, спрямована на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг вартісного характеру, що мають цінову визначеність. Господарська діяльність, що здійснюється з метою одержання прибутку, є підприємництвом, а суб`єкти підприємництва - підприємцями.

Згідно із частиною першою статті 128 ГК України громадянин визнається суб`єктом господарювання у разі здійснення ним підприємницької діяльності за умови державної реєстрації його як підприємця без статусу юридичної особи відповідно до статті 58 цього Кодексу.

За частиною першою статті 173 ГК України зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або відмовитися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку, є господарським зобов`язанням.

За визначеннями,наведеними у статті 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» житлово-комунальні послуги є результатом господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг; такі послуги надаються індивідуальному споживачу - фізичній або юридичній особі, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника іншій особі, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги.

Відповідно до частини першої статті 24 Цивільного кодексу України людина як учасник цивільних відносин вважається фізичною особою.

Статтею 25 ЦК України передбачено, що здатність мати цивільні права та обов`язки (цивільну правоздатність) мають усі фізичні особи; цивільна правоздатність фізичної особи виникає в момент її народження та припиняється в момент її смерті.

Всі фізичні особи є рівними у здатності мати цивільні права та обов`язки. Фізична особа здатна мати усі майнові права, що встановлені цим Кодексом, іншим законом. Фізична особа здатна мати інші цивільні права, що не встановлені Конституцією України, цим Кодексом, іншим законом, якщо вони не суперечать закону та моральним засадам суспільства. Фізична особа здатна мати обов`язки як учасник цивільних відносин (стаття 26 ЦК України).

З аналізу наведених вище положень законодавства вбачається, що кожна фізична особа має право на підприємницьку діяльність, яка не заборонена законом (стаття 42 Конституції України). Це право закріплено й у статті 50 ЦК України, у якій передбачено, що право на здійснення підприємницької діяльності, яку не заборонено законом, має фізична особа з повною цивільною дієздатністю.

Фізична особа, яка бажає реалізувати своє конституційне право на підприємницьку діяльність, після проходження відповідних реєстраційних та інших передбачених законодавством процедур за жодних умов не втрачає і не змінює свого статусу фізичної особи, якого вона набула з моменту народження, а лише набуває до нього нової ознаки - підприємця. При цьому правовий статус «фізична особа - підприємець» сам по собі не впливає на будь-які правомочності фізичної особи, зумовлені її цивільною право- і дієздатністю, та не обмежує їх.

Відповідно до договору купівлі-продажу нерухомого майна від 27.10.2017 ОСОБА_4 і ОСОБА_3 придбали у власність відділення банку площею 57,5 кв.м, розташоване за адресою: АДРЕСА_1 .

На підставі інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно об`єкт нерухомого майна з реєстраційним номером 104: відділення банку площею 57,5 кв.м, як нежитлова нерухомість, за адресою АДРЕСА_1 , належить на праві спільної часткової приватної власності по 1/2 ОСОБА_4 і ОСОБА_3 (державна реєстрація прав 27.10.2017).

Як встановлено судом, відповідач ОСОБА_4 із 26.06.2018 здійснює господарську діяльність як фізична особа-підприємець (номер запису в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб фізичних осіб-підприємців та громадських формувань 0013141); основним видом економічної діяльності є: надання в оренду й експлуатацію власного чи орендованого нерухомого майна; є платником єдиного податку.

Відповідач ОСОБА_3 із 23.02.2017 здійснює господарську діяльність як фізична особа-підприємець (номер запису в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб фізичних осіб-підприємців та громадських формувань 0012531); основним видом економічної діяльності є: надання в оренду й експлуатацію власного чи орендованого нерухомого майна; є платником єдиного податку.

Вказані обставини представник відповідачів підтвердив копіями виписок з Єдиного державного реєстру юридичних осіб фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, копією витягу з реєстру платників єдиного податку.

На підставі договору оренди № 1 (арк. спр. 136-137) підприємці ОСОБА_3 , ОСОБА_4 передали в оренду підприємцю ОСОБА_5 нежитлове приміщення площею 57,5 кв.м за адресою: АДРЕСА_1 . На підставі договорів оренди № 1 від 17.03.2020, 01.01.2021 (арк.спр. 144-147) підприємці ОСОБА_3 , ОСОБА_4 передали в оренду підприємцю ОСОБА_6 нежитлове приміщення площею 57,5 кв.м за адресою: АДРЕСА_1 . На підставі договору оренди № 2 від 25.08.2021 (арк. спр. 148-149) підприємці ОСОБА_3 , ОСОБА_4 передали в оренду підприємцю ОСОБА_7 нежитлове приміщення площею 57,5 кв.м за адресою: АДРЕСА_1 .

Допитаний у судовому засіданні 27.07.2022 свідок ОСОБА_7 підтвердив обставини щодо укладення із підприємцями ОСОБА_4 , ОСОБА_3 та фактичного виконання договору оренди № 2 від 25.08.2021 нежитлового приміщення площею 57,5 кв.м за адресою: АДРЕСА_1 , де він як орендар здійснює господарську діяльність.

На переконання суду наданих доказів достатньо для висновку про підтвердження фактичного здійснення відповідачами підприємницької діяльності протягом усього спірного періоду (грудень 2019 року - лютий 2021 року) та їх статусів як підприємців, в тому числі і у правовідносинах, які можуть стосуватись потенційного отримання комунальних послугу приміщенні площею 57,5 кв.м за адресою: АДРЕСА_1 .

Отже, судом встановлено, що нежитлове приміщення за адресою АДРЕСА_1 , щодо утримання якого позивач заявив про надання житлово-комунальних послуг, використовується відповідачами для здачі його в оренду, тобто у межах здійснення господарської діяльності - підприємництва.

Обставини щодо підстав надання комунальних послуг та фактичного їх отримання у межах даного спору судом не досліджуються, адже вони не впливають (не змінюють і не припиняють) використання відповідачами належного їм на праві власності нежитлового приміщення у сфері господарювання, а використання належного їм на праві власності нерухомого майна у сфері господарювання відповідає змісту права власника самостійно розпоряджатися та користуватися своїм майном.

Враховуючи наведене, суд дійшов висновку про наявність підстав, визначених пунктом 1 частини першої статті 255 ЦПК України, для закриття провадження у справі, оскільки справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства та може бути розглянута за правилами господарського судочинства.

Керуючись статтями 2, 12, 13, 255, 256, 260, 315 ЦПК України, суд

у х в а л и в:

провадження у справі за позовом підприємства теплових мереж «Ковельтепло» до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про стягнення заборгованості по оплаті за комунальні послугизакрити.

Роз`яснити позивачу, що розгляд даної справи віднесено до юрисдикції господарського суду у межах територіальної підсудності Господарському суду Волинської області (Волинська область, місто Луцьк, проспект Волі, 54-А).

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання, може бути оскаржена до Волинського апеляційного суду протягом п`ятна дцяти днів з дня складення її повного тексту.

Повне найменування сторін:

позивач - підприємство теплових мереж «Ковельтепло», , Волинська область, місто Ковель, вулиця Володимирська, 97-А;

відповідач ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ; АДРЕСА_2 ;

відповідач ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 ; АДРЕСА_3 .

Повний текст ухвали виготовлено 30.09.2022.

Головуючий:Ю. Ф. Волкова