ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

іменем України

21 вересня 2022 року м. Чернігів

Унікальний номер справи № 745/848/21

Головуючий у першій інстанції - Стельмах А.П.

Апеляційне провадження № 22-ц/4823/820/22

Чернігівський апеляційний суд у складі:

головуючого - судді Скрипки А.А.

суддів: Євстафіїва О.К., Шарапової О.Л.

секретар: Поклад Д.В.

сторони:

позивач: ОСОБА_1

відповідачі: Понорницька селищна рада Новгород-Сіверського району Чернігівської області, ОСОБА_2

третя особа: Семенівська районна державна нотаріальна контора

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Сосницького районного суду Чернігівської області у складі судді Стельмаха А.П. від 07 червня 2022 року, місце ухвалення рішення смт.Сосниця, у справі за позовом ОСОБА_1 до Понорницької селищної ради Новгород-Сіверського району Чернігівської області, ОСОБА_2 про визначення додаткового строку для прийняття спадщини,

В С Т А Н О В И В:

У листопаді 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до Понорницької селищної ради Новгород-Сіверського району Чернігівської області, ОСОБА_2 про визначення додаткового строку для подання заяв про прийняття спадщини. Вимоги заявленого позову ОСОБА_1 обґрунтовував тим, що ним, за наявності поважних причин, пропущено визначений статтею 1270 ЦК України строк для прийняття спадщини після померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 діда - ОСОБА_3 , та померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 бабусі - ОСОБА_4 . Позивач вказував, що після смерті його рідного діда ОСОБА_3 відкрилась спадщина, яка складається з права на земельну частку (пай) в умовних кадастрових гектарах 1,87 га по КСП "Зоря", оскільки померлим за життя було отримано сертифікат на право на земельну частку (пай) серії ЧН №0142149 від 10.09.1996 року за № 84, а державного акта на право власності на дану земельну ділянку ОСОБА_3 за життя не отримав. За життя ОСОБА_3 залишив два заповіти: перший - від 09.04.2001 року, відповідно до якого все своє майно, де б воно не було і з чого воно б не складалось, і на що за законом він матиме право на час смерті, ОСОБА_3 заповів онуку ОСОБА_1 ; та другий заповіт від 24.12.2003 року, відповідно до якого все своє майно, де б воно не було і з чого воно б не складалось, і на що за законом він матиме право на час смерті, ОСОБА_3 заповів дружині ОСОБА_4 . Позивач зазначав, що спадкова справа після померлого ОСОБА_3 не заводилась. ІНФОРМАЦІЯ_2 померла рідна бабуся позивача - ОСОБА_4 . Після смерті ОСОБА_4 відкрилась спадщина, яка складається з права на земельну частку (пай) в умовних кадастрових гектарах 1,87 га по КСП "Зоря", оскільки померлою за життя було отримано сертифікат на право на земельну частку (пай) серії ЧН №0142150 від 10.09.1996 року за № 85, а державного акта на право власності на дану земельну ділянку ОСОБА_4 за життя не отримала. Померлі ОСОБА_3 та ОСОБА_4 перебували у зареєстрованому шлюбі, від якого мали чотирьох доньок: ОСОБА_2 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 . Після смерті ОСОБА_4 21.04.2021 року державним нотаріусом за заявою ОСОБА_2 було заведено спадкову справу, проте свідоцтва про право на спадщину на будь-яке спадкове майно на даний час не видавались. Позивач стверджує, що про вищевказані обставини йому стало відомо у вересні 2021 року, коли ОСОБА_2 повідомила позивача про те, що на його ім`я ОСОБА_4 залишила заповіт, у зв`язку з чим ОСОБА_2 не може отримати свідоцтва про право власності на земельні ділянки (паї) після померлих батьків. Позивач вказує, що у листопаді 2021 року позивач звернувся до нотаріальної контори з приводу прийняття спадщини, проте, йому в усному порядку було відмовлено у зв`язку із пропуском ним строку для прийняття спадщини, а також у зв`язку із тим, що не встановлено факт спільного проживання ОСОБА_1 із спадкодавцем ОСОБА_4 на момент її смерті. У вимогах заявленого позову ОСОБА_1 просив суд визначити йому додатковий строк - три місяці, починаючи з дня набрання рішенням законної сили, для подання заяв про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Рішенням Сосницького районного суду Чернігівської області від 07.06.2022 року позовні вимоги ОСОБА_1 до Понорницької селищної ради, ОСОБА_2 про визначення додаткового строку для прийняття спадщини, задоволено частково. Визначено ОСОБА_1 додатковий строк три місяці, для прийняття спадщини, відкритої внаслідок смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_4 . У задоволенні інших позовних вимог судом - відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати оскаржуване рішення суду першої інстанції від 07.06.2022 року, та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 в повному обсязі. Доводи апеляційної скарги вказують, що оскаржуване рішення суду першої інстанції від 07.06.2022 року є необґрунтованим, ухваленим судом із неналежною оцінкою доказів та обставин справи. В доводах апеляційної скарги ОСОБА_2 зазначає, що частково задовольняючи вимоги заявленого позову, суд першої інстанції не надав належної оцінки взаємовідносинам, які були між бабою ОСОБА_4 та її онуком - позивачем ОСОБА_1 , та необґрунтовано обмежився загальним формулюванням, що зі слів ОСОБА_1 , він не знав про наявність заповіту, без зазначення конкретних, юридично значимих фактів, які безспірно свідчили про його незнання. Апелянт вважає сумнівними доводи позивача про те, що йому не було відомо про складений ОСОБА_4 на його ім`я заповіт, оскільки після його складення 09.04.2001 року і до 2004 року ОСОБА_1 регулярно відвідував ОСОБА_4 , яка, на думку апелянта, повідомила онука про існування на його ім`я заповіту. Апелянт зазначає, що після смерті ОСОБА_4 ОСОБА_1 повідомив їй, що не буде оформлювати спадщину. Про небажання позивача оформлювати спадщину також свідчить те, що протягом восьми років ОСОБА_1 не звертався до нотаріуса та суду з даного приводу. За доводами ОСОБА_2 , позивач не надав суду жодного доказу своєї необізнаності про існування заповіту з дня його складення - 09.04.2001 року. Посилаючись на абзац 27 п.2 листа Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ "Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування" від 16.05.2013 року №24-753/0/4-13, апелянт вказує, що судом не може бути визнана поважною така причина пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини, як незнання про існування заповіту. Доводи апеляційної скарги стверджують, що ОСОБА_1 , як прямий родич спадкодавця, міг звернутись до нотаріуса із заявою щодо наявності заповіту. Посилання ОСОБА_1 на ті обставини, що він не знав про наявність заповіту, не свідчить про те, що він не міг звернутися до нотаріуса або до секретаря сільської ради з даного питання, оскільки являється близьким родичем померлої. Апелянт вказує, що суд першої інстанції не прийняв до уваги, що поважною причиною пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини у випадку наявності заповіту є саме випадки складання заповіту на особу, яка не є членом сім`ї, оскільки така особа позбавлена можливості звернутися до нотаріуса та отримати інформацію про існування на її ім`я заповіту. Доводи апеляційної скарги зазначають, що не може бути поважною причиною пропуску строку для прийняття спадщини непідтверджена належними доказами необізнаність рідного онука про наявність заповіту, оскільки сама лише ця обставина, без встановлення інших об`єктивних обставин, не свідчить про поважність пропуску строку для прийняття спадщини.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач ОСОБА_1 просить залишити без задоволення подану апеляційну скаргу у зв`язку із її безпідставністю, та залишити без змін обґрунтоване рішення суду першої інстанції від 07.06.2022 року.

В судовому засіданні апеляційного суду представник позивача ОСОБА_1 - адвокат Великородна М.О. просила залишити апеляційну скаргу без задоволення у зв`язку із її безпідставністю, та залишити без змін обґрунтоване рішення суду першої інстанції від 07.06.2022 року.

В судове засідання апеляційного суду позивач ОСОБА_1 , відповідач ОСОБА_2 представник Понорницької селищної ради Новгород-Сіверського району Чернігівської області, представник третьої особи: Семенівської районної державної нотаріальної контори, належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду справи, не з`явились. Від ОСОБА_2 , Понорницької селищної ради Новгород-Сіверського району Чернігівської області надійшли заяви про розгляд справи за їх відсутності (а.с.168, 170). Відповідно до приписів ч.2 статті 372 ЦПК України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Вислухавши суддю-доповідача, пояснення учасника судового розгляду даної справи, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов наступного висновку.

В ході судового розгляду даної справи судом встановлено, і вказані обставини підтверджуються її матеріалами, що відповідно до копії свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 , виданного 10.09.2021 року (а.с.11), ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Згідно копії заповіту, посвідченого секретарем виконкому Шаболтасівської сільської ради Бібік В.В. 09.04.2001 року (а.с.14), ОСОБА_3 заповів все своє майно ОСОБА_1 .

Згідно копії заповіту, посвідченого секретарем виконкому Шаболтасівської сільської ради Бібік В.В. 24.12.2003 року (а.с.16), ОСОБА_3 заповів все своє майно дружині ОСОБА_4 .

З копії довідки Авдіївського старостинського округу №1 Понорницької селищної ради Чернігівської області №894 від 13.09.2021 року (а.с.17), вбачається, що ОСОБА_3 був зареєстрований, і постійно проживав з ОСОБА_4 в будинку за адресою: АДРЕСА_1 . На час смерті за вищевказаною адресою з ним була зареєстрована і постійно проживала ОСОБА_4 .

Відповідно до копії свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2 , виданого 10.09.2021 року (а.с.12), ОСОБА_4 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 .

ОСОБА_3 є рідним дідом ОСОБА_1 , що підтверджується копією свідоцтва про народження позивача та матері позивача ОСОБА_5 , копією свідоцтва про шлюб матері позивача ОСОБА_5 (а.с.7, 9,10).

ОСОБА_3 та ОСОБА_4 є рідними дідом та бабусею ОСОБА_1 , що підтверджується копією свідоцтва про народження позивача та матері позивача ОСОБА_5 , копією свідоцтва про шлюб матері позивача ОСОБА_5 (а.с. 7, 9,10).

З копії Витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу (а.с.13) вбачається, що шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 було зареєстровано Шаболтасівською сільською радою 14.02.1952 року, актовий запис №2.

Згідно заповіту, посвідченого секретарем виконкому Шаболтасівської сільської ради Бібік В.В. 09.04.2001 року (а.с.15), ОСОБА_4 заповіла все своє майно ОСОБА_1 .

З копії довідки Авдіївського старостинського округу №1 Понорницької селищної ради Чернігівської області №895 від 13.09.2021 року (а.с.26), вбачається, що ОСОБА_4 була зареєстрована, і постійно проживала в будинку за адресою: АДРЕСА_1 . На час смерті за вищевказаною адресою разом з нею ніхто не був зареєстрований і не проживав.

Відповідно до копії довідки Биринської сільської ради Новгород-Сіверського району Чернігівської області №335 від 03.11.2020 року, ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , на день смерті постійно проживала у селі Бирине Новгород-Сіверського району Чернігівської області. На день смерті проживала разом із дочкою ОСОБА_2 (а.с.58-А).

З копії Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (а.с.55) вбачається, що після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 , спадкова справа не заводилась.

21.04.2021 року до нотаріальної контори надійшла заява від ОСОБА_2 (а.с.49), в якій ОСОБА_2 просить після подання всіх необхідних документів, видати їй свідоцтво про право на спадщину, після смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 її матері - ОСОБА_4 , яку ОСОБА_2 фактично прийняла, що підтверджується постійним проживанням із померлою на час відкриття спадщини (а.с.49). За даною заявою 21.04.2021 року Семенівською районною державною нотаріальною конторою було заведено спадкову справу №60/2021 до майна померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_4 , зареєстровану у спадковому реєстрі за № 67540127 (а.с.52).

На запит Сосницького районного суду Чернігівської області Семенівською районною державною нотаріальною конторою було надано завірену належним чином копію спадкової справи №60/2021 (а.с.48-58-А), заведену до майна померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_4 .

Як вбачається із наявної у спадковій справі копії Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру про наявність заповітів/спадкових договорів, дата видачі довідки: 21.04.2021 року, №64443079, 09.04.2001 року Шаболтасівською сільською радою Сосницького району Чернігівської області було посвідчено заповіт ОСОБА_4 , який є чинним.

Інформації щодо розшуку нотаріусом та повідомлення спадкоємця за вищевказаним заповітом про існування на його ім`я складеного ОСОБА_4 заповіту, матеріали спадкової справи не містять.

Як вбачається із оскаржуваного рішення суду першої інстанції від 07.06.2022 року, частково задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1 до Понорницької селищної ради, ОСОБА_2 про визначення ОСОБА_1 додаткового строку для прийняття спадщини, суд першої інстанції встановив, що позивач пропустив шестимісячний строк для прийняття спадщини, оскільки не знав про наявність складеного спадкодавцем на його ім`я заповіту, і дізнався про наявність заповіту на його ім`я від ОСОБА_2 у вересні 2021 року. При цьому, судом першої інстанції прийнято до уваги висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 26.06.2019 року у справі №565/1145/17, провадження №61-38298св18. Суд першої інстанції дійшов висновку, що необізнаність спадкоємця про наявність майна є поважною причиною пропуску для прийняття спадщини. У вирішенні питання про поважність причин пропуску строку для прийняття спадщини судом враховано свободу заповіту, як фундаментальний принцип спадкового права.

Відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_1 в частині визначення додаткового строку для прийняття спадщини, відкритої внаслідок смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 діда позивача - ОСОБА_3 , суд першої інстанції, враховуючи положення ч.ч.1, 2, 3 статті 1235, ч.ч.2, 3 статті 1254 ЦК України, зазначив, що складений ОСОБА_3 заповіт на ім`я позивача від 09.04.2001 року є скасованим, оскільки 24.12.2003 року ОСОБА_3 склав новий заповіт, доказів визнання якого недійсним суду не було надано. Із врахуванням тієї обставини, що ОСОБА_4 проживала із ОСОБА_3 на час відкриття спадщини, і протягом строку, встановленого статтею 1270 ЦК України, не заявила про відмову від спадщини, суд першої інстанції дійшов висновку, що ОСОБА_4 є такою, в контексті положень ч.3 статті 1268 ЦК України, що прийняла спадщину після смерті ОСОБА_3 .

Апеляційний суд вважає за необхідне зазначити, що доводи апеляційної скарги відносно того, що суд першої інстанції безпідставно визначив позивачу ОСОБА_1 додатковий строк - три місяці для прийняття спадщини, відкритої внаслідок смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_4 , не знайшли свого підтвердження в ході апеляційного розгляду даної справи.

В доводах апеляційної скарги ОСОБА_2 зазначає, що частково задовольняючи вимоги заявленого позову, суд першої інстанції не надав належної оцінки взаємовідносинам, які були між бабою ОСОБА_4 та її онуком - позивачем ОСОБА_1 , та необґрунтовано обмежився загальним формулюванням, що зі слів ОСОБА_1 , він не знав про наявність заповіту, без зазначення конкретних, юридично значимих фактів, які безспірно свідчили про його незнання. Апелянт вважає сумнівними доводи позивача про те, що йому не було відомо про складений ОСОБА_4 на його ім`я заповіт, оскільки після його складення 09.04.2001 року і до 2004 року ОСОБА_1 регулярно відвідував ОСОБА_4 , яка, на думку апелянта, повідомила онука про існування на його ім`я заповіту. Апелянт зазначає, що після смерті ОСОБА_4 ОСОБА_1 повідомив їй, що не буде оформлювати спадщину. Про небажання позивача оформлювати спадщину також свідчить те, що протягом восьми років ОСОБА_1 не звертався до нотаріуса та суду з даного приводу. За доводами ОСОБА_2 , позивач не надав суду жодного доказу своєї необізнаності про існування заповіту з дня його складення - 09.04.2001 року. Посилаючись на абзац 27 п.2 листа Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ "Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування" від 16.05.2013 року №24-753/0/4-13, апелянт вказує, що судом не може бути визнана поважною така причина пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини, як незнання про існування заповіту.

З даного приводу апеляційний суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до статті 1233 ЦК України, заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Заповіт є одностороннім правочином, оскільки залежить виключно від волі заповідача. Заповіт лише спрямовується на виникнення у спадкоємця прав та обов`язків, але до моменту смерті не створює їх у нього. Розпорядження, яке міститься у заповіті, набирає чинності лише у разі смерті заповідача.

Призначення спадкоємцем є правом заповідача, визначеним частиною першою статті 1235 ЦК України.

За загальними положеннями про спадкування право на спадщину виникає в день відкриття спадщини, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (статті 1220, 1222, 1270 ЦК України).

Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини (частина перша статті 1269 ЦК України).

Таким чином, право на спадщину виникає з моменту її відкриття, і закон зобов`язує спадкоємця, який постійно не проживав зі спадкодавцем, у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

Відповідно до частини першої статті 1272 ЦК України, якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її.

Особа, яка не прийняла спадщину в установлений законом строк, може звернутися до суду з позовною заявою про визначення додаткового строку для прийняття спадщини відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК України.

Поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

Правила частини третьої статті 1272 ЦК України про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; 2) ці обставини визнані судом поважними.

Відповідно до приписів ч.4 статті 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин, апеляційний суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені у постанові від 23.08.2017 року у справі №6-1320цс17, у постановах Верховного Суду від 01.04.2019 року у справі №643/3049/16-ц, провадження №61-39398св18, від 11.11.2020 року у справі №750/262/20, провадження №61-14038св20, від 03.03.2020 року у справі №145/148/20, провадження №61-16153св20.

Необізнаність спадкоємця про наявність заповіту є поважною причиною пропуску строку для прийняття спадщини.

У вирішенні питання про поважність причин пропуску строку для прийняття спадщини потрібно враховувати свободу заповіту, як фундаментальний принцип спадкового права.

Аналогічна правова позиція міститься у постанові Верховного Суду України від 06.09.2017 року у справі №6-496цс17.

Про свободу заповіту, як фундаментальний принцип спадкового права та поважність причин пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини, у випадку доведеності факту необізнаності спадкоємця про існування заповіту вказано також у постановах Верховного Суду від 25.03.2020 року у справі №642/2539/18-ц, від 26.06.2019 року у справі №565/1145/17, від 28.10.2019 року у справі №761/42165/17, від 06.06.2018 року у справі № 315/765/14-ц, що свідчить про сталість судової практики у спірних правовідносинах.

Як вбачається із позовної заяви ОСОБА_1 , обґрунтовуючи поважність причин пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини, позивач вказував, що даний строк пропущено ним з поважних причин, оскільки про існування складеного ОСОБА_4 на його ім`я заповіту позивачу стало відомо у вересні 2021 року від ОСОБА_2 , яка під час звернення до нотаріуса для оформлення спадщини після померлих батьків, отримала відмову у зв`язку із існуванням даного заповіту.

Апеляційний суд вважає за необхідне зазначити, що ключовим в даному випадку є необізнаність особи про існування заповіту, як критерій оцінки поважності причини пропуску строку звернення із заявою про прийняття спадщини.

При цьому, сумнів апелянта у правдивості аргументів позивача про необізнаність щодо існування на його ім`я заповіту, сам по собі не є доказом неправдивості цих аргументів. Приписи ч.3 статті 12 ЦПК України покладають однакові обов`язки на сторони щодо доведення як своїх тверджень так і своїх сумнівів, обґрунтованості цих сумнівів.

Жодних належних та достатніх доказів, у розумінні статей: 77,80 ЦПК України, на спростування твердження позивача про необізнаність щодо існування заповіту апелянтом суду не надано. ОСОБА_2 у доводах апеляційної скарги зазначає, що суд першої інстанції не надав належної оцінки взаємовідносинам, які були між бабусею ОСОБА_4 та її онуком - позивачем ОСОБА_1 , необґрунтовано обмежився загальним формулюванням, що зі слів ОСОБА_1 він не знав про наявність заповіту, без зазначення конкретних, юридично значимих фактів, які безспірно свідчили про його незнання. При цьому, апелянт не аргументує апеляційну скаргу тими обставинами, що судом першої інстанції не були досліджені належним чином надані ОСОБА_2 докази.

Відповідно до приписів ч.1,ч.6 статті 81 ЦПК України, яка регламентує обов`язок доказування і подання доказів, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Приймаючи до уваги вищенаведене, із врахуванням висновків щодо застосування відповідних норм права, викладених у постанові Верховного Суду від 26.07.2021 року у справі №405/7058/19, провадження №61-18000св20, апеляційний суд вважає за необхідне зазначити, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновку оскаржуваного рішення суду першої інстанції від 07.06.2022 року щодо наявності підстав для визначення ОСОБА_1 додаткового строку для прийняття спадщини, відкритої внаслідок смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_4 . Оскільки, як обгрунтовано вказав суд першої інстанції, виходячи із встановлених належним чином обставин цієї справи, об`єктивна необізнаність про існування заповіту, яка належним чином встановлена та не спростована, є підставою для визнання судом поважною причиною пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини.

Доводи апеляційної скарги стверджують, що ОСОБА_1 , як прямий родич спадкодавця, міг звернутись до нотаріуса із заявою щодо наявності заповіту. Посилання ОСОБА_1 на ті обставини, що він не знав про наявність заповіту, не свідчить про те, що він не міг звернутися до нотаріуса або до секретаря сільської ради з даного питання, оскільки являється близьким родичем померлої. Апелянт вказує, що суд першої інстанції не прийняв до уваги, що поважною причиною пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини у випадку наявності заповіту є саме випадки складання заповіту на особу, яка не є членом сім`ї, оскільки така особа позбавлена можливості звернутися до нотаріуса та отримати інформацію про існування на її ім`я заповіту.

Апеляційний суд вважає за необхідне зазначити, що вказані доводи апеляційної скарги не можуть бути підставами для відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 , виходячи із наступного.

Відповідно до положень статті 63 Закону України "Про нотаріат", нотаріус, який одержав від спадкоємців повідомлення про відкриття спадщини, зобов`язаний повідомити про це тих спадкоємців, місце проживання або роботи яких йому відоме. Нотаріус може також зробити виклик спадкоємців шляхом публічного оголошення або повідомлення про це у пресі.

Згідно з пунктами 2.2 та 3.2 глави 10 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року №296/5, при заведенні спадкової справи нотаріус за даними Спадкового реєстру перевіряє наявність заведеної спадкової справи, спадкового договору, заповіту. У разі наявності заповіту нотаріусу подається його оригінал чи дублікат. Повна інформація про заповіт, який було посвідчено іншим нотаріусом, витребовується нотаріусом шляхом направлення запиту. Для того, щоб не допустити пропуску шестимісячного строку для прийняття спадщини, нотаріус роз`яснює спадкоємцям право подачі заяви про прийняття спадщини чи про відмову від її прийняття.

Необхідність нотаріусом вчинити дії для повідомлення спадкоємця про відкриття спадщини, здійснити виклик спадкоємця за заповітом, у тому числі шляхом публічного оголошення або повідомлення про це у пресі, відповідає правовому висновку Верховного Суду України, викладеному у постанові від 06 вересня 2017 року у справі №6-496цс17.

Таким чином належне виконання нотаріусом вимог статті 63 Закону України "Про нотаріат" гарантує повідомлення відомого нотаріусу спадкоємця про відкриття спадщини, та сприяє у здійсненні особистого розпорядження спадкодавця. При цьому, на спадкоємця, в незалежності від того, чи є він родичем спадкодавця, обов`язку проявляти інтерес щодо існування на його ім`я заповіту законом не покладено.

Враховуючи вищенаведене, доводи апеляційної скарги не містять в собі підстав для скасування оскаржуваного рішення суду першої інстанції від 07.06.2022 року в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визначення додаткового строку для прийняття спадщини, відкритої внаслідок смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_4 , ухваленого у вказаній частині на підставі норм права, які регламентують спірні правовідносини, та на основі з`ясованих фактичних обставин справи, підтверджених тими доказами, які були досліджені судом.

При цьому, апеляційний суд не погоджується із висновком суду першої інстанції від 07.06.2022 року щодо часткового задоволення позовних вимог ОСОБА_1 до Понорницької селищної ради про визначення додаткового строку для прийняття спадщини, з огляду на наступне.

Відповідно до приписів ч.4 статті 367 ЦПК України, яка регламентує межі розгляду справи судом апеляційної інстанції, суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

З даного приводу апеляційний суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності (ч.1, ч. 3 статті 13 ЦПК України ).

Згідно з вимогами до форми та змісту позовної заяви вона повинна, зокрема, містити ім`я (найменування) відповідача, а також зміст позовних вимог: спосіб (способи) захисту прав або інтересів, передбачений законом чи договором, або інший спосіб (способи) захисту прав та інтересів, який не суперечить закону і який позивач просить суд визначити у рішенні; якщо позов подано до кількох відповідачів - зміст позовних вимог щодо кожного з них; виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини (п.2, п.4 ч.3 статті 175 ЦПК України).

Відповідно до ч.2 статті 48 ЦПК України, позивачем і відповідачем можуть бути, зокрема, фізичні і юридичні особи, а також держава.

Відповідач - це особа, яка, на думку позивача, або відповідного правоуповноваженого суб`єкта, порушила, не визнала чи оспорила суб`єктивні права, свободи чи інтереси позивача. Відповідач притягається до справи у зв`язку з позовною вимогою, яка пред`являється до нього.

Найчастіше під неналежними відповідачами розуміють таких відповідачів, щодо яких судом під час розгляду справи встановлено, що вони не є зобов`язаними за вимогою особами.

Для правильного вирішення питання щодо визнання відповідача неналежним недостатньо встановити відсутність у нього обов`язку відповідати за даним позовом. Установлення цієї умови - підстава для ухвалення судового рішення про відмову в позові. Щоб визнати відповідача неналежним, крім названої умови, суд повинен мати дані про те, що обов`язок відповідати за позовом покладено на іншу особу. Про неналежного відповідача можна говорити тільки в тому випадку, коли суд може вказати особу, що повинна виконати вимогу позивача, - належного відповідача.

Таким чином, неналежний відповідач - це особа, притягнута позивачем, як відповідач, стосовно якої встановлено, що вона не повинна відповідати за пред`явленим позовом за наявності даних про те, що обов`язок виконати вимоги позивача лежить на іншій особі - належному відповідачеві. Тобто, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи.

Згідно ч.2 статті 1272 ЦК України, за письмовою згодою спадкоємців, які прийняли спадщину, спадкоємець, який пропустив строк для прийняття спадщини, може подати заяву про прийняття спадщини нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини.

Відповідно до ч.3 статті 1272 ЦК України, за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

Суди відкривають провадження в такій справі у разі відсутності письмової згоди спадкоємців, які прийняли спадщину (ч.2 статті 1272 ЦК України), а також за відсутності інших спадкоємців, які могли б дати письмову згоду на подання заяви до нотаріальної контори про прийняття спадщини. Відповідачами у такій справі є спадкоємці, які прийняли спадщину. При відсутності інших спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття відповідачами є територіальні громади в особі відповідних органів місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини.

Аналогічні висновки викладено у постановах Верховного Суду: від 03.10.2018 року у справі № 2516/1356/12-ц, провадження № 61-28938св18, від 15.01.2020 року у справі № 200/9984/16-ц, провадження № 61-11977св19, від 25.03.2020 року у справі № 140/871/16-ц, провадження № 61-38046св18, від 30.04.2020 року у справі № 352/382/18, провадження № 61-40424св18, від 30.09.2020 року у справі № 361/1953/18, провадження № 61-16095св19, від 07.10.2020 року у справі № 234/17511/19, провадження № 61-8215св20, від 10.02.2021 року у справі № 619/2796/19-ц, провадження № 61-16575св20, від 21.07.2022 року у справі № 662/2401/20, провадження № 61-17108св21.

Отже, при розгляді справ про визначення додаткового строку для прийняття спадщини, відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК України, суду з метою встановлення кола спадкоємців за заповітом і за законом, які прийняли спадщину, необхідно, у тому числі, перевіряти наявність заведеної нотаріусом спадкової справи.

Саме в межах розгляду позову, пред`явленого до спадкоємця, який прийняв спадщину, спадкоємець, який пропустив строк для прийняття спадщини, і має доводити поважність причин пропуску строку - необізнаність про існування заповіту на його користь, а також обґрунтовувати послідовність своїх дій та поведінки як спадкоємця за заповітом.

Виходячи із аналізу статті 1251 ЦК України, територіальні громади в особі відповідних органів місцевого самоврядування, є відповідачами у справах про визначення додаткового строку для прийняття спадщини у разі відсутності спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття.

При зверненні спадкоємця у зв`язку із відкриттям спадщини нотаріус з`ясовує відомості стосовно факту смерті спадкодавця, часу і місця відкриття спадщини, кола спадкоємців, наявності заповіту, наявності спадкового майна, його складу та місцезнаходження, необхідність вжиття заходів щодо охорони спадкового майна, а при видачі свідоцтва про право на спадщину нотаріус обов`язково, окрім зазначеного, перевіряє наявність підстав для закликання до спадкоємства, якщо має місце спадкування за законом, прийняття спадкоємцем спадщини у встановлений законом спосіб, склад спадкового майна, на яке видається свідоцтво про право на спадщину. На підтвердження цих обставин від спадкоємців витребовуються документи, які підтверджують вказані факти.

Встановлення вказаних обставин має істотне значення для формування належного суб`єктного складу учасників справи.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 17.04.2018 року у справі №523/9076/16-ц, провадження №14-61цс18, зроблено наступний висновок: "… Пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному ЦПК України. За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача. Тобто, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи, а не на стадії відкриття провадження".

Звертаючись до суду з даним позовом, предметом якого є визначення додаткового строку для прийняття спадщини, ОСОБА_1 визначив відповідачами ОСОБА_2 та Понорницьку селищну раду Новгород-Сіверського району Чернігівської області.

При цьому, як вбачається з матеріалів справи, 21.04.2021 року до нотаріальної контори надійшла заява ОСОБА_2 про видачу їй свідоцтва про право на спадщину після смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_4 . У поданій заяві ОСОБА_2 вказувала, що вона фактично прийняла спадщину, оскільки постійно проживала із ОСОБА_4 на час відкриття спадщини (а.с.49). За даною заявою Семенівською районною державною нотаріальною конторою було заведено спадкову справу №60/2021, щодо майна померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_4 (а.с.48-58-А).

Апеляційний суд вважає за необхідне зазначити, що встановивши, що після смерті ОСОБА_4 до нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину звернулась ОСОБА_2 , вказуючи, що вона фактично прийняла спадщину, суд першої інстанції не звернув уваги на ту обставину, що саме до ОСОБА_2 мають бути пред`явлені позовні вимоги ОСОБА_1 про визначення додаткового строку для прийняття спадщини. На підставі вищенаведеного, Понорницька селищна рада, як орган місцевого самоврядування, не є належним відповідачем у даній справі.

Враховуючи вищезазначене, апеляційний суд дійшов висновку, що оскаржуване рішення суду першої інстанції від 07.06.2022 року в частині щодо часткового задоволення позовних вимог ОСОБА_1 до Понорницької селищної ради про визначення додаткового строку для прийняття спадщини, відкритої внаслідок смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_4 , є таким, що ухвалено без додержання судом першої інстанції вищевказаних норм матеріального і процесуального права. За даних обставин, апеляційний суд вважає за необхідне рішення Сосницького районного суду Чернігівської області від 07.06.2022 року скасувати в частині щодо часткового задоволення позовних вимог ОСОБА_1 до Понорницької селищної ради Новгород-Сіверського району Чернігівської області про визначення додаткового строку для прийняття спадщини, та прийняти постанову, якою відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Понорницької селищної ради Новгород-Сіверського району Чернігівської області у вказаній частині.

В іншій частині рішення Сосницького районного суду Чернігівської області від 07.06.2022 року підлягає залишенню без змін, оскільки у вказаній частині рішення ухвалено судом першої інстанції із додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись статтями: 367, 368, 374, п.4 ч.1, ч.2 статті 376, 381, 382, 383, 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Сосницького районного суду Чернігівської області від 07 червня 2022 року скасувати в частині щодо часткового задоволення позовних вимог ОСОБА_1 до Понорницької селищної ради Новгород-Сіверського району Чернігівської області про визначення додаткового строку для прийняття спадщини.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Понорницької селищної ради Новгород-Сіверського району Чернігівської області у вказаній частині - відмовити.

В іншій частині рішення Сосницького районного суду Чернігівської області від 07 червня 2022 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Головуючий: Судді: