ПЕТРИКІВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 187/609/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"29" вересня 2022 р. Петриківський районний суд Дніпропетровської області

у складі головуючого судді Соловйова І.М.,

за участі секретаря судового засідання Столяренко Н.П.,

розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження цивільну справу

за позовом фізичної особи підприємцем ОСОБА_1

до ОСОБА_2

про стягнення матеріальної шкоди,-

ВСТОНОВИВ:

20.06.2022 до Петриківського районного суду Дніпропетровської області надійшла позовна заява фізичної особи підприємця ОСОБА_1 (далі - позивач) до ОСОБА_2 (далі - відповідач), в якій позивач просить суд:

- стягнути з відповідача на користь позивача кошти в рахунок відшкодування матеріальної шкоди у розмірі 18849 грн.

Також просить стягнути з відповідачів витрати по сплаті судового збору в розмірі 992,40 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що 08.11.2021 нею була прийнята на роботу відповідач продавцем продовольчих товарів в магазин «Продтовари12». При цьому, між сторонами у справі було укладеного договір про повну матеріальну відповідальність, відповідно до пункту №1 якого, працівник приймає на себе повну матеріальну відповідальність за збереження довірених йому підприємством матеріальних цінностей та зобов`язаний у випадку незабезпечення такого збереження відшкодувати завдану шкоду. 31.01.2022 в магазині проведено планову інвентаризацію залишків товарно-матеріальних цінностей та грошових коштів у касі, за період роботи з 21.12.2021 по 31.01.2022, та виявлено нестачу грошових коштів у розмірі 18849 грн, яку позивач і просить стягнути.

Ухвалою суду від 23.06.2022 відкрито провадження у справі, призначено справу до судового розгляду по суті за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи.

Відповідно до ч.6 ст. 28 ЦПК України позови про відшкодування шкоди, заподіяної майну фізичних або юридичних осіб, можуть пред`являтися також за місцем заподіяння шкоди.

На адресу відповідача направлено копію ухвали про відкриття провадження у справі від 23.06.2022. Крім того, судом 04.08.2022 передано на номер телефону зазначеного у позові, як номер засобу зв`язку відповідача, телефонограму щодо можливості отримати копії документів.

29.08.2022 відповідач особисто отримала матеріали позову.

Також судом отримана заява від 29.08.2022, що позов вона не визнає, і хоча дійсно вона працювала там продавцем однак з недостачею вона категорично не згідна. Нею внесено 6965 грн.

06.09.2022 від позивача надійшла відповідь на відзив, де зазначено, що відповідач визнала недостачу в повному обсязі 18849 грн, а заробітну плату в сумі 6995 грн вибрано товар до початку ревізії. Про відшкодування нічого не відомо. На задоволенні позову наполягала.

Дослідивши наявні в матеріалах справи письмові докази, суд виходить з такого.

Згідно виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців ОСОБА_1 є фізичною особою підприємцем, дата та номер реєстрації в реєстрі 13.03.2012 №2 005056.

Позивач є платником єдиного податку з 01.04.2012.

08.11.2021 ОСОБА_2 згідно її заяви прийнята на роботу продавцем продовольчих товарів в магазині «Продтовари № 12» з укладенням договору про повну матеріальну відповідальність, що підтверджується відповідною заявою про прийняття на роботу від 08.11.2021, трудовим договором між працівником і фізичною особою, яка використовує найману працю від 08.11.2021 та договором про повну матеріальну відповідальність від цієї ж дати.

Згідно вказаного трудового договору заробітна плата у відповідача визначена в розмірі 6000 грн, вихідні дні надаються в суботу та неділю.

31.01.2022 в магазині «Продтовари № 12», за участі позивача, бухгалтера ОСОБА_3 , продавців ОСОБА_2 та ОСОБА_4 , проведено планову інвентаризацію залишків товарно-матеріальних цінностей та грошових коштів у касі. За результатами якої складено інвентаризаційний опис товарно-матеріальних цінностей та «Порівняльна відомість результатів інвентаризації товарів, матеріалів і грошових засобів у торгівлі», та виявлено нестачу грошових коштів у розмірі 18849 грн.

01.02.2022 відповідач склала розписку, за текстом якої 31.01.2022 проведена ревізія, де виявлена недостача 19689 грн, яку вона визнає, а також внесення нею отриману зарплату в розмірі 6965 грн в рахунок виявленої недостачі.

Суд зазначає, що загальні правила щодо матеріальної відповідальності працівників визначаються главою IX Кодексу законів про працю України.

За змістом статті 130 КЗпП України, працівники несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації внаслідок порушення покладених на них трудових обов`язків.

При покладенні матеріальної відповідальності права і законні інтереси працівників гарантуються шляхом встановлення відповідальності тільки за пряму дійсну шкоду, лише в межах і порядку, передбачених законодавством, і за умови, коли така шкода заподіяна підприємству, установі, організації винними протиправними діями (бездіяльністю) працівника. Ця відповідальність, як правило, обмежується певною частиною заробітку працівника і не повинна перевищувати повного розміру заподіяної шкоди, за винятком випадків, передбачених законодавством.

За наявності зазначених підстав і умов матеріальна відповідальність може бути покладена незалежно від притягнення працівника до дисциплінарної, адміністративної чи кримінальної відповідальності.

На працівників не може бути покладена відповідальність за шкоду, яка відноситься до категорії нормального виробничо-господарського ризику, а також за шкоду, заподіяну працівником, що перебував у стані крайньої необхідності. Відповідальність за не одержаний підприємством, установою, організацією прибуток може бути покладена лише на працівників, що є посадовими особами.

Працівник, який заподіяв шкоду, може добровільно покрити її повністю або частково. За згодою роботодавця працівник може передати для покриття заподіяної шкоди рівноцінне майно або поправити пошкоджене.

При цьому, працівники несуть повну матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини підприємству, установі, організації, у випадках коли між працівником і підприємством, установою, організацією відповідно до ст. 135-1 КЗпП України, укладено письмовий договір про взяття на себе працівником повної матеріальної відповідальності за незабезпечення цілості майна та інших цінностей, переданих йому для зберігання або для інших цілей (п. 1 ст. 134 КЗпП України).

Виходячи з положень ст. 135-1 КЗпП України письмовий договір про повну матеріальну відповідальність може бути укладено підприємством, установою, організацією з працівником, який досяг вісімнадцятирічного віку та зокрема займає посаду або виконує роботу, безпосередньо пов`язану із зберіганням, обробкою, продажем (відпуском), перевезенням або використанням у процесі виробництва переданих йому цінностей.

Відповідно до ч.1 ст.81 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

В обґрунтування доводів наявності недостачі та винності відповідача як відповідальної особи за збереження товарно-матеріальних цінностей, позивачем надано зокрема інвентаризаційний опис товарно-матеріальних цінностей, «Порівняльну відомість результатів інвентаризації товарів, матеріалів і грошових засобів у торгівлі» та розписку про визнання недостачі.

Оцінюючи вказані докази на предмет належності, допустимості та достатності, суд виходить з такого.

Соціально-трудові відносин це відносини між роботодавцями та найманими працівниками, які здійснюються ними безпосередньо або за участі держави. Найбільш важливими сторонами соціально-трудових відносин є порядок працевлаштування, оплата праці, режим та умови праці, охорона праці, гарантії збереження робочого місця, участь працівника в прийнятті рішень, дієвість функціонування колективно-договірних механізмів, рівень поваги до людської честі та гідності працівника з боку керівництва тощо.

Проте, незважаючи на юридичну рівність сторін у соціально-трудових відносинах, їхньою сутнісною характеристикою є домінування сторони роботодавця.

Інвентаризація проводиться з метою виявлення відхилень фактичних залишків майна від облікових шляхом зіставлення цих показників.

При складанні інвентаризаційного опису товарно-матеріальних цінностей №31-01-22 зазначено, що працівники, тобто відповідач та ОСОБА_4 без ініціалів, здали звіти про оприходування. Однак будь-яких документів первинного обліку, зокрема про оприбуткування товарно-матеріальних цінностей, матеріали справи не містять.

Так само, матеріали справи не містять даних, які саме товарно-матеріальні цінності були передані безпосередньо відповідальному працівнику, в даній справі зокрема відповідачу.

Не дивлячись на те, що інвентаризація передбачає метод порівняння, в самому інвентаризаційному описі товарно-матеріальних цінностей від руки записаний в довільній формі тільки загальні назви, який був в наявності на 31.01.2022 без повного найменування предметів, їх марки, сортність, артикулів, розфасовки, одиниць виміру та інших відмінних ознак, а також кількість, ціна встановлена для продажу (реалізації) цієї продукції і товарів, тощо. Даних, який саме товар відсутній (повне найменування предметів, їх марка, сортність, артикули, розфасовка, одиниці виміру та інші відмінні ознаки, а також кількість, ціна встановлена для продажу (реалізації) цієї продукції і товарів, тощо) не зазначено.

Тим самим суд позбавлений можливості самостійно встановити точність лишків за даними бухгалтерського обліку і здійснити порівняння наявних та відсутніх товарно-матеріальних цінностей на момент проведення інвентаризації, та як наслідок переконатись у правильності перевірки фактичної наявності цінностей, що перевірялися.

Пояснень або даних, що відповідальний за збереження майна працівник відмовився від пропозиції надати пояснення щодо виявленого незбереження майна, зокрема чи сталося його пошкодження або знищення у робочий час, чи було воно пов`язане з виконання посадових обов`язків, чи повідомляв він когось про ці обставини та факти, матеріали справи не містять.

Суд зазначає, що при спільному виконанні робітниками і службовцями окремих видів робіт, пов`язаних із зберіганням, обробкою, продажем (відпуском), перевезенням або застосуванням у процесі виробництва переданих їм цінностей, коли неможливо розмежувати матеріальну відповідальність, може запроваджуватися колективна (бригадна) матеріальна відповідальність

Як вбачається з інвентаризаційного опису товарно-матеріальних цінностей від 31.01.2022 в магазині окрім відповідача працювала інший продавець. Однак, на якій підставі він був залучений до інвентаризації, та чи здійснював спільно з відповідачем продаж товарів, інформації матеріали справи не містять, як не містять і відповідних пояснень цього працівника.

Щодо розписки відповідача про визнання недостачі, суд оцінює її критично. Так хоча за текстом відповідач визнає недостачу, однак під час судового розгляду проти позову заперечувала та вказувала, що їй невідомо чого така сума. Окрім цього, сума недостачі зазначена в ній не збігається з сумою вказаною в «Порівняльній відомості результатів інвентаризації товарів, матеріалів і грошових засобів у торгівлі», що викликає сумніви в належності цього доказу. При цьому, сам позивач визнає цю розписку тільки частково, лише в частині визнання суми недостачі, але не в частині погашення недостачі.

Отже, враховуючи домінуючу позицію сторони роботодавця у трудових відносинах, встановлені обставини, досліджені судом докази не є достатніми для висновку про обґрунтованість позову, а тому в його задоволенні слід відмовити.

Щодо розподілу судових витрат.

При поданні позову позивачем сплачено судовий збір в розмірі 992,40 грн.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки в позові відмовлено, а відповідачем відповідних витрат не заявлено, розподіл судових витрат не здійснюється.

Керуючись статтями 4, 12, 81, 89, 133, 141, 258-259, 263-265, 268 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

В позові фізичної особи підприємцем ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення матеріальної шкоди відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду.

Повне найменування сторін та інших учасників справи:

Позивач фізична особа підприємець ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ; зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання: АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 .

Відповідач ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ; зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання: АДРЕСА_2 ; фактичне місце проживання: АДРЕСА_3 ; РНОКПП НОМЕР_2 .

Повне судове рішення складено 29.09.2022.

Суддя І. М. Соловйов