Справа № 177/1258/21
Провадження № 2/177/123/22
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

30 вересня 2022 року

Криворізький районний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Березюк М. В.

за участі: секретаря Баля А. І.,

позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

представника третьої особи СТ «Веселка» Новак О.Е.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , треті особи, які не заявляють вимог на предмет спору: Садівниче товариство «Веселка», Лозуватська сільська рада Криворізького району Дніпропетровської області, про усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження земельною ділянкою шляхом її звільнення, -

ВСТАНОВИВ:

Представник позивача звернувся до суду із зазначеним позовом в якому просив суд зобов`язати ОСОБА_3 звільнити самовільно зайняту ним земельну ділянку з кадастровим номером № :04:002:0080, що знаходиться в СТ «ВЕСЕЛКА» за адресою: с. Мар`янівка Криворізького району Дніпропетровської області.

В обґрунтування позовних вимог представник позивача зазначив, що позивач по справі є власником земельної ділянки з кадастровим номером :04:002:0080, що знаходиться в СТ «ВЕСЕЛКА» за адресою: с. Мар`янівка Криворізького району Дніпропетровської області.

Позивачу в 1991 році був наданий ордер від 14.11.1991 року № 80 на закріплення земельної ділянки під дачу у СТ «ВЕСЕЛКА». На вказаній земельній ділянці позивачкою збудовано будинок і йому присвоєно номер 151. Рішенням виконкому Лозуватської сільської ради № 41 від 20.03.1997 року позивачу вказана земельна ділянка площею 0,06 га передана у приватну власність для садівництва. Тривалий час позивачка за станом здоров`я та сімейними обставинами не з`являлася до свого дачного будинку, розташованого на належній їй земельній ділянці.

15.06.2020 після відвідування своєї земельної ділянки позивач з`ясувала, що на її земельній ділянці господарює відповідач, який відмовився у добровільному порядку звільнити вказану земельну ділянку. 26.08.2020 позивачка звернулася до відповідача із досудовою претензією, проте відповіді на претензію так і не надійшло, тому за захистом свого порушеного права вона звернулася до суду.

У зв`язку із чим позивач та представник позивача просять суд задовольнити позов, яким зобов`язати відповідача звільнити належну позивачці земельну ділянку в СТ «ВЕСЕЛКА» та стягнути з відповідача на її користь судові витрати.

Відповідач, не погоджуючись із позовними вимогами, подав до суду відзив на вказану позовну заяву, в обґрунтування якої зазначив про те, що спірна земельна ділянка № НОМЕР_1 в СТ «ВЕСЕЛКА» не була ним зайнята самовільно, а була йому виділена 23.04.2016 року одноголосним рішенням загальних зборів членів СТ «ВЕСЕЛКА» як члену вказаного садового товариства, згідно поданої ним заяви. Він, як добросовісний набувач не знав і не міг знати, що вказана земельна ділянка належить іншій особі, оскільки таких даних не було ні в Державному реєстрі речових прав, ні в Кадастровій карті України, ні в облікових документах СТ «ВЕСЕЛКА». Технічну документація із землеустрою позивача вважав такою, що містить сумнівні відомості. Вказував, що позивач не є членом садового товариства, протягом тривалого часу не сплачувала членські внести та земельний податок на землю, не приймала участь у колективній діяльності садового товариства та не користувалася спірною земельною ділянкою, не обробляла її, що призводило до зростання бур`янів, карантинних рослин, засмічення побутовими відходами, що порушувало права співвласників суміжних земельних ділянок. У зв`язку з чим, товариство вживало заходів для повідомлення позивача про борги за членськими внесками, а в подальшому прийняло рішення про виключення її з членів СТ, з позбавленням права користування земельною ділянкою та перерозподілило занедбані ділянки іншим членам СТ.

Зазначав, що він є заручником ситуації, оскільки будучи добросовісним користувачем спірної земельної ділянки,сумлінно сплачував членські внески до садового товариства в період з 2019 по 2021 роки на загальну суму 6388,00 грн, а також витратив близько 50000 грн на відбудову дачної ділянки, будинку на ній.

Відповідач вказував, що до нього перейшло право на звернення до суду щодо позбавлення позивача права власності на землю, вважав позивача неналежним позивачем, оскільки шкода її бездіяльністю щодо земельної ділянки наносилася садовому товариству. У разі задоволення позову позивача, просив стягнути з неї на його користь понесені ним матеріальні витрати. Просив суд не стягувати з нього судові витрати по справі.

Ухвалою суду від 10.09.2021 позов прийнято до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Протокольною ухвалою суду від 27.05.2022 відмовлено у задоволені клопотання про залишення відзиву без розгляду, відзив ОСОБА_3 прийнято до розгляду.

Позивач та її представник в судовому засіданні підтримали позовні вимоги та просили їх задовольнити. Позивачка суду пояснила, що в 1991 році їй, як члену СТ «ВЕСЕЛКА» було виділено земельну ділянку № НОМЕР_1 для садівництва. Рішенням Лозуватської сільської ради Криворізького району Дніпропетровської області від 1997 року вказана земельна ділянка передана їй у приватну власність для садівництва. Копії документів, що підтверджували вказане право, пред`являлися нею до садового товариства. До 2010 року вона сумлінно сплачувала членські внески до садового товариства, а в подальшому припинила їх сплату та за станом здоров`я тривалий час не відвідувала свою земельну ділянку, а у червні 2020 дізналася, що її земельна ділянка використовується відповідачем, який у позасудовому порядку не бажає її звільняти, у зв`язку із чим вона була вимушена звернутися до суду із відповідним позовом.

Представник позивача доповнював, що при зверненні до суду з позовом позивач вважала, що ОСОБА_3 самовільно зайняв її земельну ділянку, а після отримання відзиву зрозуміли, що він використовував її на підставі рішення СТ, однак, незалежно від цього, позивач має право на захист свого порушення права власності на землю, належним способом захисту якого вважає саме усунення перешкод відповідачем, шляхом звільнення земельної ділянки. Вказував, що витрати позивача у зв`язку зі зверненням до суду склали: 908 грн. судового збору та 6000 грн. витрат на правничу допомогу, докази понесення яких надасть протягом 5 днів з дня закінчення розгляду справи, зробивши в судовому засіданні про це відповідну заяву.

Відповідач, будучи присутнім у попередніх судових засіданнях, заперечував проти задоволення позову, надав пояснення аналогічні поясненням, викладеним у відзиві на позов та суду пояснив, що спірна земельна ділянка не була ним зайнята самовільно, а після виключення позивачки із членів СТ «ВЕСЕЛКА» за несплату внесків та утримання земельної ділянки в неналежному стані, була йому передана в 2016 році рішенням зборів членів СТ «ВЕСЕЛКА». З 2016 року він, за власні кошти, відновив будинок, який був розташований на спірній земельній ділянці та який на момент виділу йому земельної ділянки був майже зруйнований. Також він привів до ладу та обробляв земельну ділянку, вкладаючи в це також власні кошти, у зв`язку із чим вважає, що вказана земельна ділянка не була ним самовільно зайнята, відповідно позов задоволенню не підлягає.

В судове засідання 30.09.2022 відповідач не з`явився, участь представника (один з яких є адвокатом та користувачем системи «Електронний суд» (а.с. 174) у розгляді справи не забезпечив, хоча є обізнаним про перебування на розгляді справи за позовом до нього, та будучи повідомлений про дату час та місце розгляду справи шляхом отриманням СМС на один з повідомлених ним телефонів у заявці (а.с. 29, 32), а також шляхом отримання телефонограми (а.с. 217), до суду не з`явився, причини неявки суду не повідомив, заяв з процесуальних питань, в тому числі про відкладення розгляду справи, від нього не надходило.

Відповідно до п.1 ч.3 ст. 223 ЦПК України, якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі , неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки. У зв`язку з чим, судом здійснено розгляд справи за відсутності відповідача.

Представник третьої особи СТ «Веселка» Новак О.Е. суду пояснила, що садове товариство правом на подання письмових пояснень не скористалося, але вона вважає, що за обставинами справи має місце порушення прав як позивача, так і відповідача. Вона є керівником товариства з недавнього часу, обставини даної справи їй відомі лише зі слів інших осіб, зокрема від колишнього керівника садівничого товариства, який повідомляв їй, що земельна ділянка ОСОБА_1 не була приватизована, оскільки процедура приватизації не завершена, а тому через наявні в неї борги її виключили з членів СТ та її земельну ділянку передали ОСОБА_3 . Разом з тим, вказувала, що жодних документів щодо спірних питань в товаристві немає, за виключенням протоколів про виключення позивача з членів СТ, такі документи їй не передавалися.

Представник Лозуватської сільської ради в судове засідання не з`явився, суду надано заяву про розгляд справи за їх відсутності.

Суд, вислухавши думку учасників справи, дослідивши письмові матеріали справи прийшов до наступного висновку.

Відповідно до ст. 41 Конституції України та п. 2 частини 3 статті 321 ЦК України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, право власності є непорушним, ніхто не може бути позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні, крім випадків, встановлених Конституцією та законом.

У частині першій статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 316 Цивільного кодексу України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Згідно із вимогами ст. 317 Цивільного кодексу України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 319 Цивільного кодексу України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 321 Цивільного кодексу України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Стаття 17 Земельного кодексу України (в редакції чинній на час набуття ОСОБА_1 права власності на землю - 20.03.1997), передбачала право особи набути право власності на землю, в тому числі для садівництва, на підставі рішення Ради народних депутатів.

Згідно зі ст. 22 ЗК України визначалося, що право власності на землю або право користування наданою земельною ділянкою виникає після встановлення землевпорядними організаціями меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) і одержання документа, що посвідчує це право. Приступати до використання земельної ділянки, в тому числі на умовах оренди, до встановлення меж цієї ділянки в натурі (на місцевості) і одержання документа, що посвідчує право власності або право користування землею, забороняється.

Відповідно до п. 1 Розділу Х Перехідних положень Земельного кодексу України, рішення про передачу громадянам України безоплатно у приватну власність земельних ділянок, прийняті органами місцевого самоврядування відповідно до Декрету Кабінету Міністрів України від 26 грудня 1992 року "Про приватизацію земельних ділянок", є підставою для реєстрації права власності на земельні ділянки цих громадян або їх спадкоємців відповідно до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень". Державна реєстрація таких земельних ділянок здійснюється на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості).

Відповідно до ст. 378 ЦК України, право власності особи на земельну ділянку може бути припинене за рішенням суду у випадках, встановлених законом.

Відповідно до ст. 78 ЗК України право власності на землю - це право володіти, користуватися і розпоряджатися земельними ділянками. Право власності на землю набувається та реалізується на підставі Конституції України, цього Кодексу, а також інших законів, що видаються відповідно до них. Земля в Україні може перебувати у приватній, комунальній та державній власності.

Відповідно до вимог статті 152 Земельного кодексу України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав на земельні ділянки здійснюється шляхом: визнання прав; відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання угоди недійсною; визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; відшкодування заподіяних збитків; застосування інших, передбачених законом, способів.

Аналіз наведених норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права володіння, користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема з позовом про усунення перешкод у користуванні та розпоряджанні власністю.

Підставою для подання позову про усунення перешкод у користуванні та розпорядженні земельною ділянкою є створення іншою особою перешкод власнику в реалізації ним повноважень розпорядження або (та) користування належним йому майном. Однією з умов подання такого позову є триваючий характер правопорушення і наявність його в момент подання позову. Характерною ознакою цього позову є протиправне вчинення перешкод власникові у реалізації ним повноважень розпорядження або (та) користування належним йому майном. Умовами для задоволення про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою є сукупність таких обставин: майно знаходиться у власника або титульного володільця; інша особа заважає користуванню, розпорядженню цим майном; для створення таких перешкод немає правомірних підстав (припису закону, договору між власником та іншою особою тощо); у позові має бути визначено дії, які повинен здійснити відповідач для усунення порушень права власника (володільця).

Статтею 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Так, судом встановлено, що відповідно до ордеру № 80 від 14.11.1991 року за позивачкою закріплена земельна ділянка під дачу в СТ «ВЕСЕЛКА» ( а.с.7).

Той факт, що ОСОБА_1 була членом СТ «Веселка» та їй належала земельна ділянка № НОМЕР_1 в СТ «Веселка», підтверджується копіями протоколу № 3 від 03.10.2015, яким вирішувалося питання про направлення листів попереджень боржникам, в тому числі ОСОБА_1 , а також протоколом № 4 від 23.04.2016, яким ОСОБА_1 виключали з числа членів СТ «Веселка», при цьому вказано про належність їй земельної ділянки № НОМЕР_1 (а.с. 48-53). Як слідує з довідки СТ «Веселка» від 03.12.2021, документи СТ «Веселка» за період з 1992 по 2010 роки не збереглися (а.с. 55).

20.03.1997 року на підставі рішення виконавчого комітету Лозуватської сільської ради народних депутатів Криворізького району Дніпропетровської області № 41 від 20.03.1997 року, передано ОСОБА_1 у приватну власність та постійне користування земельну ділянку для ведення садівництва площею 0,06 га (а.с. 8). На підставі вказаного рішення складено акт встановлення межі земельної ділянки, що передана у приватну власність ОСОБА_1 , яким закріплено межі земельної ділянкою площею 0,06 га, призначеної для садівництва. Актом визначено межі земельної ділянки за участі суміжних землекористувачів та представників ради народних депутатів, землевпорядника (а.с. 10).

05.08.1997 ОСОБА_1 видано державний акт серії ДП Кв 005971 про право власності на вказану земельну ділянку площею 0,06 га, призначену для ведення садівництва, розташовану в СТ «Веселка», з визначенням зовнішніх меж земельної ділянки (а.с. 9). Вказані правовстановлюючі документи є чинними, доказів протилежного суду не надано.

Вказаній земельній ділянці, переданій ОСОБА_4 на праві приватної власності, розташованій за адресою: Дніпропетровська область, Криворізький район, с. Мар`янівка, садівниче товариство «Веселка» присвоєно кадастровий номер :04:002:0080, що підтверджується Витягом з Державного земельного кадастру ( а.с. 5-6).

Вказані вище докази підтверджують факт належності ОСОБА_1 на праві приватної власності земельної ділянки з кадастровим номером :04:002:0080, що знаходиться за АДРЕСА_1 .

Вказані докази спростовують доводи відповідача та представника СТ «Веселка» про не завершення ОСОБА_1 процесу приватизації та відсутності права власності на землю.

Державний реєстр речових прав на нерухоме майно, станом на дату розгляду справи, не містить даних щодо державної реєстрації за ОСОБА_1 права власності на вказану земельну ділянку, однак відсутність такого запису в реєстрі не скасовує набуте нею право власності на землю на підставі державного акта серії ДП Кв 005971 від 05.08.1997 та не позбавляє права зареєструвати вказане право в подальшому.

Як зазначала позивач, вона тривалий час не з`являлася на належній їй земельній ділянці, у зв`язку з сімейними обставинами, а з`явившись у 2020 році, з`ясувала, що належною їй земельною ділянкою користується ОСОБА_3 , у зв`язку з чим вона зверталася до поліції, де їй рекомендували вирішувати питання в цивільно-правовому порядку (а.с. 11), а також зверталася з претензією до ОСОБА_3 , яка залишилася без відповіді, ОСОБА_3 її право власності на землю не визнає, земельну ділянку не звільняє (а.с. 15).

Позивач вважала, що ОСОБА_3 зайняв її земельну ділянку самовільно, однак вказане спростовується протоколом № 4 загальних зборів членів садівничого товариства «Веселка» Криворізького району Дніпропетровської області, відповідно до якого ОСОБА_1 , яка володіла земельною ділянкою № НОМЕР_1 в СТ «Веселка», виключено з членів садівничого товариства та включено до членів товариства ОСОБА_3 з виділенням йому в оренду, для садівництва та городництва, земельної ділянки, що належала ОСОБА_1 (а.с. 52-53).

Вищевказані обставини свідчать, що ОСОБА_3 зайняв земельну ділянку ОСОБА_1 не самочинно, а на підставі рішення СТ «Веселка», однак вказане не спростовує факту порушення права власника на користування та розпорядження своїм майно, адже на даний час, після пред`явлення до нього вимоги звільнити займану земельну ділянку ОСОБА_3 не звільняє земельну ділянку ОСОБА_1 , чим порушує її право користування та розпорядження майном, належним їй на праві власності.

Твердження ОСОБА_3 про те, що право власності ОСОБА_1 є сумнівним, суд розцінює критично, оскільки позивачем суду надано докази, які підтверджують правомірність набуття нею права власності на землю, відповідно до законодавства, що існувало на момент виникнення у неї права власності. Доказів протилежного суду не надано.

Твердження відповідача про те, що ОСОБА_1 з виключенням її з членів СТ «Веселка» втратила право власності на землю, суд розцінює критично, оскільки такі твердження не узгоджуються з нормами чинного законодавства. Так, ст. 141 ЗК України передбачає підстави для припинення права власності на землю, а ст. 143 ЗК України підстави для припинення права власності у примусовому порядку. При цьому, з підстав використання земельної ділянки не за цільовим призначенням, або неусунення допущених порушень законодавства, про що вказував відповідач, припинення права власності можливе лише у судовому порядку.

Будь-яких доказів позбавлення позивача права власності на спірну земельну ділянку, в порядку визначеному законом суду не надано.

Відповідно до довідки, наданої головою СТ «ВЕСЕЛКА» О.Ващенко 03.12.2021 ОСОБА_1 не сплачувала членські внески в СТ «ВЕСЕЛКА» Криворізького району Дніпропетровської області за період з 2011 по 2016 рік. Відомості щодо сплати ОСОБА_1 членських внесків за період з 1992 по 2010 немає, так як документи СТ «ВЕСЕЛКА» не збереглися ( а.с.55).

Разом з тим, навіть статут СТ «Веселка» в п. 2.8.2 визначає, що у разі виключення із членів товариства з причин визначених п. 2.6.12, 2.7.2 - 2.7.6 (не виконання вимог статуту, грубого порушення статуту, не використання землі протягом року, тощо), власників приватизованих земельних ділянок, товариством порушується клопотання перед відповідними державними органами про припинення права приватної власності на земельну ділянку. Про таку процедуру визначено й в оголошенням СТ (а.с. 54, 56). Однак, доказів вжиття СТ «Веселка» визначених статутом та чинним законодавством заходів для позбавлення позивача права власності на вказану земельну ділянку суду не надано. Представник СТ зазначала, що СТ до суду з відповідними позовами не зверталося.

Відповідно до ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб, а згідно зі ст. 317 ЦК України, саме власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Беручи до уваги викладене, суд приходить до висновку, що передання СТ «Веселка» у користування ОСОБА_3 спірної земельної ділянки здійснювалося без достатніх правових підстав, оскільки право розпорядження цією земельною ділянкою належало виключно ОСОБА_1 , як власнику земельної ділянки.

Доводи відповідача про те, що СТ «Веселка» не було обізнане про право власності позивача на земельну ділянку, суд не приймає до уваги, оскільки матеріали справи містять копію державного акта земельної ділянки, межі погодження земельної ділянки з суміжними землекористувачами, за їх підписами, за участі землевпорядника, що вимагало виходу на територію СТ. Крім цього, розпоряджаючись вказаною земельною ділянкою СТ «Веселка» не було позбавлено можливості звернутися до органу місцевого самоврядування з запитом щодо передання у приватну власність земельних ділянок на території СТ, зокрема тих, які вони вважали покинутими.

Позивач наполягала на тому, що копію державного акта передавала СТ «Веселка», але як слідує з довідки СТ «Веселка», будь-яка документація за період з 1992 по 2010 у СТ «Веселка» не збереглася (а.с. 55).

Більш того, неналежне ведення СТ «Веселка» документації щодо членства, підтверджується змістом протоколів № 3 від 03.10.2015 та № 4 від 23.04.2016, в яких допущені помилки в написані номерів земельних ділянок ОСОБА_5 . Так у протоколі № 3 номером земельної ділянки вказано № 152, а в протоколі № 4 вказано про належність ОСОБА_6 земельної ділянки АДРЕСА_1 , хоча вказана земельна ділянка належала ОСОБА_1 (а.с. 48-52). Представник третьої особи, посилаючись на надану нею схему земельних ділянок, підтверджувала наявність описки у протоколі та підтверджувала належність ОСОБА_1 земельної ділянки АДРЕСА_2 (на даний час ця земельна ділянка належить ОСОБА_3 , оскільки він використовує дві земельні ділянки 151 та 152).

Не узгоджуються зі змістом протоколу № 4 від 23.04.2016 й заява ОСОБА_3 від 03.10.2016, надана представником СТ «Веселка», адже відповідно до протоколу № 4 від 23.04.2016 земельна ділянка ОСОБА_1 за № 151, передавалася ОСОБА_3 , а згідно поданої ним заяви 03.10.2016 він просив переоформити йому земельну ділянку № НОМЕР_1 належну ОСОБА_7 , хоча документальне підтвердження належності цієї земельної ділянки ОСОБА_8 , відсутнє. Більш того, відповідно до протоколу від 23.04.2016 земельна ділянка передано СТ саме ОСОБА_3 , а ОСОБА_7 складала заяву про виділення їй цієї земельної ділянки тільки 26.05.2016, що не узгоджується між собою та свідчить про неналежне здійснення документообігу в СТ «Веселка», в тому числі в питаннях членства в садовому товаристві та прав на земельні ділянки.

Доводи відповідача про те, що позивач мала б звертатися до суду з позовом до СТ «Веселка», суд розцінює критично, оскільки право на позов належить позивачу. Саме позивач визначає ким, та яке її право порушено. В даному випадку предметом розгляду є порушення права власності позивача, а не права членства у СТ «Веселка». У разі, якщо позивач вважатиме за необхідне захисти своє корпоративне право на членство в СТ «Веселка», вона має право звернутися до суду з відповідним позов в іншому провадженні. Нині судом розглядається саме позов про захист права власності, яке порушується ОСОБА_9 , який будучи обізнаним про право власності позивача на спірну земельну ділянку продовжує чинити їй перешкоди в користуванні та розпорядженні майном, а тому суд приходить до висновку про обрання позивачем способу захисту порушеного права, що відповідає характеру порушення та позов пред`явлено до належного відповідача ОСОБА_3 , який створює перешкоди позивачу у користуванні земельною ділянкою, не звільняючи її.

Доводи ОСОБА_3 щодо порушення його прав, оскільки він сплачував членські внески, поніс значні витрати на приведення земельної ділянки та будинку на ній у належний стан, можуть бути захищені ним шляхом подання окремих позовних заяв.

Вимоги відповідача про припинення права власності ОСОБА_1 на землю, стягнення з неї понесених витрат, не підлягають розгляду у даній справі, оскільки з таким позовом ОСОБА_9 в рамках даної справи не звертався, викладав свої доводи лише у відзиву та подавав зустрічну позовну заяву про встановлення земельного сервітуту, яка повернена ОСОБА_9 ухвалою суду від 05.09.2022 (а.с. 199). Разом з тим, ОСОБА_9 не позбавлений права захищати свої порушені права в порядку визначеному законом, в тому числі шляхом звернення до суду з відповідним позовом.

Проаналізувавши в сукупності досліджені докази, встановлені ними обставини та визначені відповідно до них правовідносини сторін, враховуючи вимоги закону, суд приходить до переконання, що позовні вимоги підлягають задоволенню, з зобов`язанням ОСОБА_3 усунути перешкоди ОСОБА_4 у здійсненні права користування та розпорядження земельною ділянкою АДРЕСА_1 , шляхом її звільнення.

Позивач при зверненні до суду вказувала на понесення нею витрат на сплату судового збору та витрат на правничу допомогу, що як вказував представник ОСОБА_2 , склали 6000 грн.

Однак, вільно реалізуючи свої права, позивач просила суд не вирішувати питання про стягнення з відповідача сплаченого нею судового збору та понесених витрат на правничу допомогу.

У зв`язку з чим, суд не вирішує питання про стягнення з відповідача на користь позивача судових витрат.

Керуючись ст. ст. 12, 81, 141, 247, 263-265, 274, 279 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , треті особи, які не заявляють вимог на предмет спору: Садівниче товариство «Веселка», Лозуватська сільська рада Криворізького району Дніпропетровської області, про усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження земельною ділянкою шляхом її звільнення задовольнити.

Зобов`язати ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_3 ) усунути ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_3 ) перешкоди в праві користування та розпорядження земельною ділянкою з кадастровим номером :04:002:0008, що призначена для садівництва, знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , шляхом звільнення земельної ділянки.

Рішення може бути оскаржено до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження протягом тридцяти днів з дня вручення повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення суду складено 03.10.2022.

Суддя М.В. Березюк