МАЛИНОВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА ОДЕСИ____________
Пр. №2/521/3593/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 вересня 2022 року м. Одеса

Малиновський районний суд м. Одеси в складі:

головуючого судді - Сегеди О.М.,

при секретарі - Наумець К.В.,

розглянувши у підготовчому судовому засіданні в залі суду в місті Одесі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: орган опіки та піклування Малиновської районної адміністрації Одеської міської ради, про визначення місця проживання дитини та стягнення аліментів,

встановив:

У серпні 2022 року ОСОБА_1 звернувся до суду із зазначеним позовом до ОСОБА_2 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог: орган опіки та піклування Малиновської районної адміністрації Одеської міської ради, посилаючись на те, що з відповідачкою у справі він перебував у шлюбі, зареєстрованим 25 квітня 2009 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Дніпровського районного управління юстиції у м. Херсоні, актовий запис №164.

В період шлюбу у них народився син - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Вказував що фактичні шлюбні відносини припинилися з січня 2012 року, родина практично перестала існувати, вони стали проживати окремо.

Рішенням Великоолександрівського районного суду Херсонської області від 14 травня 2012 року шлюб між сторонами розірвано.

Зазначив, з 2013 року син постійно мешкав з ним в АДРЕСА_1 і знаходився на повному його утриманні.

Вказував, що в квітні 2022 року він змушений був виїхати разом з дитиною з м. Херсон, у зв`язку із бойовими діями і окупацією міста країною агресором. На даний час фактично проживають із сином за адресою: АДРЕСА_2 , у друзів, які надали одну кімнату в двокімнатній квартирі, умови проживання задовільні.

Стверджував, що квартира чиста, дитина забезпечена усім необхідним, про що свідчить акт обстеження умов проживання. який було складено 28 квітня 2022 року службою у справах дітей Одеської міської ради.

07 липня 2022 року він звернувся до служби у справах дітей Одеської міської ради із заявою про надання йому висновку органу опіки та піклування про визначення місця проживання дитини.

Зазначив, що 20 липня 2022 року він отримав висновок органу опіки та піклування №1210/01-20, відповідно до якого органу опіки та піклування Малиновської районної адміністрації Одеської міської ради, виходячи з інтересів дитини, вважає доцільним визначити місце проживання малолітнього ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за місцем проживання батька - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , за умови безперешкодного спілкування матері, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , з дитиною.

Зазначив, що на теперішній час він самостійно виховує сина, який знаходиться на його утриманні, з якими проживає в квартирі АДРЕСА_3 , тому потребує матеріальної допомоги для дитини.

Оскільки відповідачка є працездатною особою, то він вважає, що остання має можливість сплачувати аліменти для забезпечення достатнього рівня життя та розвитку дитини.

Посилаючись на викладені обставини, позивач просив суд визначити місце проживання малолітнього ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом з ним, батьком дитини - ОСОБА_1 , за адресою: АДРЕСА_2 та стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , аліменти на утримання малолітнього сина - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у твердій грошовій сумі, а саме в розмірі 2000,00 грн., але не менше 50% від прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення з дня пред`явлення позову, а саме з 02 серпня 2022 року, та до досягнення дитиною повнолітнього віку, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_4 , включно.

Ухвалою суду від 05 серпня 2022 року у справі було відкрито провадження та призначено підготовче судове засідання (а.с. 27).

Позивач та його представник, діюча на підставі ордеру від 31 серпня 2022 року, в підготовче судове засідання не з`явилися, про дату, час і місце слухання справи повідомлялися відповідно до вимог ст. 128 ЦПК України, через канцелярію суду надали заяву, згідно якої позовні вимоги підтримали в повному обсязі та не заперечували щодо розгляду справи за їх відсутності (а.с. 47, 51)

Відповідачка в підготовче судове засідання не з`явилася, про дату, час і місце слухання справи повідомлялася відповідно до вимог ст. 128 ЦПК України, через канцелярію суду надала заяву, згідно якої позовні вимоги визнала в повному обсязі та просила суд розглянути справу за її відсутності (а.с. 34).

Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: органу опіки та піклування Малиновської районної адміністрації Одеської міської ради, діючий за довіреністю від 05 січня 2022 року, в підготовче судове засідання не з`явилася, про дату, час і місце слухання справи повідомлялася відповідно до вимог ст. 128 ЦПК України, надала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності (а.с. 41, 42).

Згідно ч. ч. 3, 4 ст. 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 206 ЦПК України, відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Оскільки відповідач на стадії підготовчого провадження звернувся до суду із заявою, в якій зазначав про визнання позовних вимог, тому суд, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, в зв`язку з чим є підстави для ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення по справі.

У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши і оцінивши надані докази у їх сукупності, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визначення місця проживання дитини та стягнення аліментів, підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Суд вважає, що правовідносини, які виникли між сторонами, регулюються главами першою та тринадцятою СК України, тому при винесенні рішення суд застосовує норми матеріального права, якими вказані правовідносини регулюються.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували у шлюбі, зареєстрованому 25 квітня 2009 року відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпровського районного управління юстиції у місті Херсоні, актовий запис №164.

В період шлюбу у сторін народився син: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією свідоцтва про народження (а.с. 10)

Встановлено, що рішенням Великоолександрівського районного суду Херсонської області від 14 травня 2012 рокушлюб між сторонами розірвано (а.с. 18).

Згідно довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи № 5137- від 29 квітня 2022 року, позивач ОСОБА_1 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 та фактично проживає за адресою: АДРЕСА_2 (а.с.9).

Як вбачається із довідки КП «Одеський обласний медичний центр психологічного здоров`я Одеської обласної ради» від 06 червня 2022 року, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , згідно з даними архіву реєстратури та картотеки на наркологічному обліку не значиться (а.с. 22)

Згідно довідки КНП «Міський психіатричний диспансер» Одеської міської ради, позивач, за даними архіву, реєстратури та картотеки на обліку не значиться (а.с. 23)

З матеріалів справи вбачається, що позивач разом із сином проживає за адресою: АДРЕСА_2 .

Відповідно до органу опіки і піклування Малиновської районної адміністрації Одеської міської ради від 20 липня 2022 року, щодо визначення місця проживання малолітнього ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце проживання останнього визначено за місцем проживання батька - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , за умови безперешкодного спілкування матері, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , з дитиною. Рекомендовано батькам всі питання стосовно виховання дитини вирішувати мирним шляхом (а.с. 20-21)

Відповідно до ст. 9 Конституції України чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

Відповідно до ст. 13 СК України частиною національного сімейного законодавства України є міжнародні договори, що регулюють сімейні відносини, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Якщо в міжнародному договорі України, укладеному в установленому порядку, містяться інші правила, ніж ті, що встановлені відповідним актом сімейного законодавства, застосовуються правила відповідного міжнародного договору України.

Як зазначено у статті 3 Конвенції про права дитини, схваленої резолюцією 44 сесії Генеральної Асамблей ООН від 20 листопада 1989 року №44/25, ратифікованої Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року №789-XII, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів.

Згідно зі ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб.

У відповідності до ч. 1 ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

У рішенні «Хабровські проти України» від 17 січня 2016 року Суд зазначив, що важливою метою статті 8 Конвенції є захист особи від свавільних дій з боку державних органів. Крім того, існують позитивні обов`язки, властиві ефективному «дотриманню» права на повагу до сімейного життя. В обох контекстах треба зважати на справедливий баланс, який слід зберігати між конкуруючими інтересами особи та суспільства в цілому; та в обох контекстах держава користується певною свободою розсуду.

Основним законом, який визначає охорону дитинства в Україні як стратегічний загальнонаціональний пріоритет і з метою забезпечення реалізації прав дитини на життя, охорону здоров`я, освіту, соціальний захист та всебічний розвиток встановлює основні засади державної політики у цій сфері є Закон України «Про охорону дитинства» (Преамбула Закону).

Відповідно до статті 18 вказаного Закону Держава забезпечує право дитини на проживання в таких санітарно-гігієнічних та побутових умовах, що не завдають шкоди її фізичному та розумовому розвитку. Діти - члени сім`ї наймача або власника жилого приміщення мають право користуватися займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем.

Отже, у випадку наявності будь-якої правової колізії, неповноти, нечіткості або суперечливості законодавства, що регулює спірні правовідносини, що стосуються інтересів дитини, з урахуванням положень статті 3 Конвенції «Про права дитини», пріоритети повинні надаватися якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Відповідно до ст. 2 протоколу №4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен, хто законно перебуває на території будь-якої держави, має право вільно пересуватися і вільно вибирати місце проживання в межах цієї території.

Кожен є вільним залишати будь-яку країну, включно зі своєю власною.

На здійснення цих прав не можуть бути встановлені жодні обмеження, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоров`я чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб.

Згідно зі ст. 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Як встановлено статтею 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», громадянам України, а також іноземцям та особам без громадянства, які на законних підставах перебувають в Україні, гарантуються свобода пересування та вільний вибір місця проживання на її території, за винятком обмежень, які встановлені законом.

У відповідності до ч. 1 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово.

Місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна.

У разі спору місце проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років визначається органом опіки та піклування або судом (ч. 3 ст. 29 ЦК України).

Як визначено частиною 2 статті 160 СК України місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини.

Як встановлено судом, відповідачка не заперечує право дитини на проживання з батьком за місцем його перебування/реєстрації.

Відповідно до ст. 161 СК України при вирішенні спору щодо місця проживання дитини, суд бере до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особисту прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я, та інші обставини, що мають істотне значення.

Приписами ст. 156 Житлового кодексу України передбачено право на вселення до батьків їх неповнолітніх дітей, без згоди інших співвласників житлового приміщення.

Відповідно до ст. 3 СК України дитина належить до сім`ї своїх батьків і тоді, коли спільно з ними не проживає.

Згідно ст. ст. 154, 155 СК України батьки мають право звертатися до суду, органів державної влади, органів місцевого самоврядування та громадських організацій за захистом прав та інтересів дитини, а також непрацездатних сина, дочки як їх законні представники без спеціальних на те повноважень. Здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

Норми ст. 7 СК України передбачають, що дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Кожен учасник сімейних відносин має право на судовий захист.

Відповідно до принципу 6 Декларації прав дитини, затвердженої резолюцією 1386 (XIV) Генеральної асамблеї ООН від 20 листопада 1959 року, дитина для повного і гармонійного розвитку її особи потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, зростати під опікою і під відповідальністю своїх батьків і в усякому разі в атмосфері любові і моральної і матеріальної забезпеченості; малолітня дитини не повинна, окрім тих випадків, коли є виняткові обставини (відсутність самостійного доходу, зловживання спиртними напоями або наркотичними засобами, аморальна поведінка, яка може зашкодити розвиткові дитини), бути розлученою зі своєю матір`ю.

Статтею 3 Конвенції про права дитини, яка набрала чинності для України 27 лютого 1991 року, проголошено, що у всіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питанням соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Пунктом 54 рішення Європейського суду з прав людини по справі «Хант проти України» від 7 грудня 2006 року (Заява №31111/04) зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (див. рішення у Справі Olssonv. Sweden (№ 2) від 27 листопада 1992 року, і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини (див. рішення у справі Johan sen v. Norway від 7 серпня 1996 року, п. 78).

Отже, при винесенні рішення суд приймає до уваги тільки інтереси дитини, які переважають над інтересами батьків.

Судом встановлено, сторони по справі проживають окремо. Позивач разом з малолітнім сином, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , проживають в квартирі АДРЕСА_4 .

Як вбачається з матеріалів справи, батько дитини - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 та був змушений виїхати разом з дитиною з м. Херсон у зв`язку з бойовими діями.

Мати дитини - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_5 , надала до служби у справах дітей Одеської міської ради письмову згоду на визначення місця проживання малолітнього ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом з батьком ОСОБА_1 .

Встановлено, що за дитиною доглядає батько, який тимчасово втратив роботу, внаслідок окупації та має статус внутрішньо переміщеної особи.

Таким чином, позивачем в процесі судового розгляду справи доведено а відповідачом визнано, що, виходячи з сукупності матеріальних, морально-психологічних, етичних і інших факторів, дитині буде більш комфортно (з точки зору прав і законних інтересів дітей) саме з ним.

Суд зазначає, що визначення місцем проживання малолітнього сина місця проживання одного з батьків зовсім не означає, що другий з батьків позбавляється права брати участь у вихованні і житті дитини.

Відповідно до ст. 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, піклуватися про стан здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя.

Згідно з ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Суд вважає за необхідне зазначити, що відсутність реєстрації місця проживання малолітнього ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за місцем фактичного проживання суперечить його інтересам та суттєво обмежує реалізацію його прав, гарантованих Конституцією та законами України, зокрема права на свободу пересування та вільний вибір місця проживання, права на освіту, охорону здоров`я та соціальний захист.

Що стосується позовних вимог щодо стягнення аліментів, то суд вважає, що дані вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Встановлено, що відповідачка добровільно не надає необхідної матеріальної допомоги на утримання сина, тому позивачка просить суд стягнути з відповідача аліменти для забезпечення достатнього рівня життя та розвитку дитини у розмірі 2000,00 грн., але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня пред`явлення позову та до досягнення сином повнолітнього віку, тобто ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Досліджуючи позовні вимоги про стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини, суд виходить з встановленого законом та покладеного на батьків обов`язку утримання своїх неповнолітніх дітей.

Статтею 180 СК України визначено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення повноліття.

У відповідності до вимог ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Згідно статті 7 Закону України «Про державний бюджет на 2022 рік» прожитковий мінімум на дітей віком від 6 до 18 років: з 01 січня 2021 року становить 2618,00 гривень, з 01 липня - 2744,00 гривні, з 01 грудня - 2833,00 гривень.

Відповідно до ст. 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.

За ч. ч. 1, 2 ст. 184 СК України, суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше. За заявою одержувача аліментів індексація може бути здійснена судом за інший період.

Згідно ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви.

При визначенні розміру аліментів суд враховує, що малолітній син відповідачки, ОСОБА_5 , потребує матеріальної допомоги, а відповідачка працездатна та може сплачувати щомісячно аліменти на його утримання.

Крім того, суд враховує, що відповідачка визнала позовні вимоги у повному обсязі.

Зважаючи на вищевикладене, суд вважає, що позовні вимоги про стягнення аліментів підлягають задоволенню і з відповідачки необхідно стягнути на користь позивача аліменти на утримання малолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 2000,00 грн., але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення з дня пред`явлення позову, а саме з 02 серпня 2022 року та до досягнення дитиною повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_4 включно.

Суд роз`яснює, що згідно ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Згідно ст. 263 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, у тому числі, питання щодо розподілу між сторонами судових витрат.

Судовий збір по справі складає 992,40 грн., які повністю сплачено позивачем при зверненні до суду (а.с. 1).

Керуючись ст. ст. 15, 16, 29 ЦК України, ст. ст. 160, 161, 180, 181, 182, 184 СК України, ст. ст. 4, 12, 13, 258, 259, 263, 264, 265, 268, 273, 354 ЦПК України, суд

вирішив:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: орган опіки та піклування Малиновської районної адміністрації Одеської міської ради, про визначення місця проживання дитини та стягнення аліментів - задовольнити.

Визначити місце проживання малолітнього ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за місцем проживання його батька - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , за адресою: АДРЕСА_6 .

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_1 , паспорт серії НОМЕР_2 , виданий Великоолександрівським РС УДМС України в Херсонській обл. 21 вересня 2015 року, на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_3 , паспорт громадянина України з електронним носієм № НОМЕР_4 , виданий 10 травня 2018 року, орган що видав 6510, аліменти на утримання малолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 2000 (дві тисячі) гривень 00 копійок, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня пред`явлення позову, а саме з 02 серпня 2022 року, та до досягнення дитиною повнолітнього віку, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Вказане рішення є підставою для реєстрації ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за місцем проживання та реєстрації його батька - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , за адресою: АДРЕСА_6 .

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Одеського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30 днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено 06 жовтня 2022 року.

Суддя: О.М. Сегеда