Справа № 296/1438/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 вересня 2022 року м.Житомир

Корольовський районний суд м. Житомира в складі:

головуючого - судді Маслак В.П.,

за участю секретаря судового засідання Репіковій З.А.,

представника позивача ОСОБА_1 ,

відповідача ОСОБА_2 ,

представника третьої особи ОСОБА_3 ,

розглядаючи у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження позовну заяву ОСОБА_4 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Служба у справах дітей Житомирської міської ради (як орган опіки та піклування) про визначення місця проживання малолітніх дітей,

ВСТАНОВИВ:

До Корольовського районного суду міста Житомира 18 лютого 2020 року надійшли матеріали вказаної позовної заяви, в якій ОСОБА_4 просить визначити місце проживання малолітніх ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з ним.

В обґрунтування своїх вимог позивач зазначає, що він і ОСОБА_2 є батьками ОСОБА_7 та ОСОБА_8 . З листопада 2018 року як родина вони не проживають, не ведуть спільного господарства і не підтримують подружніх стосунків. Відповідач добровільно надала нотаріально засвідчену згоду на проживання дітей з ним. Починаючи з листопада 2019 року і на даний час між ними виникають конфлікти щодо проживання дітей, що позбавляє його можливості вирішувати деякі негайні, необхідні та важливі в житті дітей питання для забезпечення їх належного розвитку та виховання.

Ухвалою судді від 13.03.2020 прийнято до розгляду позовну заяву, відкрито провадження у справі та призначено судове засідання.

Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити повністю з підстав викладених у позові.

В судовому засіданні відповідач позовну заяву не визнала, вказала, що бажає щоб діти, яких налаштували проти неї, проживали з нею. Вона має всі умови для проживання та утримання дітей, працевлаштована і має постійне окреме житло. Позивач до неї застосовував насильство і вона була змушена жити окремо від дітей. У 2020 році їй довелось звернутись до органу опіки з приводу усунення перешкод в спілкуванні з дітьми та визначення часу побачень з ними. З вчителями дітей вона має зв`язок та приймає участь на зборах у навчальних закладах. Зі старшою донькою налагодила відносини, водила на «шопінг», прогулянку, останнім часом бачаться частіше.

Крім того, відповідач пояснила, що у випадку визначення місця проживання дітей з нею, вона буде вирішувати питання про зміну навчального закладу для старшої дочки ОСОБА_7 .

Представник третьої особи в судовому засіданні не заперечив проти задоволення позову і при ухваленні рішення просив врахувати рішення виконавчого комітету Житомирської міської ради, як органу опіки та піклування від 02.02.22 №131 «Про затвердження висновку щодо визначення місця проживання ОСОБА_5 та ОСОБА_6 ». Додатково пояснив, що рішення про визначення часу побачень матері з дітьми органом опіки не приймалось, оскільки батько не заперечував проти цього.

Заслухавши пояснення сторін і покази свідків ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , дослідивши матеріали справи, з`ясувавши дійсні обставини справи та перевіривши їх доказами, суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до ст.2 ЦПК України, завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Судом встановлено, що під час спільного проживання у ОСОБА_4 і ОСОБА_2 , які з 10.09.2009 перебували в зареєстрованому шлюбі, народились дочка ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , і дочка ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Рішенням Корольовського районного суду м. Житомира №296/6218/19 2/296/439/20 від 15.05.2020, що набрало законної сили, шлюб між сторонами було розірвано.

Вказаним рішенням встановлено, що сторони втратили одне до одного почуття любові та поваги, припинили шлюбні відносини, не ведуть спільне господарство, проживають окремо з квітня 2019 року.

Як вбачається з копії заяви відповідача від 08.07.2019, ОСОБА_2 дала дозвіл на проживання її малолітніх дітей з ОСОБА_4 за адресою: АДРЕСА_1 .

За рішенням Корольовського районого суду м. Житомира №296/12390/19 2/296/296/20 від 08.10.2020, що набрало законної сили, ОСОБА_2 втратила право користування квартирою АДРЕСА_2 , 2/3 частки якої на праві приватної спільної часткової власності належить ОСОБА_4 .

Згідно копії довідки ОСББ «Івана Сльоти, 60» від 20.12.2019, за вказаною адресою ОСОБА_11 зареєстрована з 08.09.2009, а ОСОБА_12 з 20.08.2013.

Зі змісту висновку виконавчого комітету Житомирської міської ради, як органу опіки та піклування №131 від 02.02.2022 вбачається, що ОСОБА_4 разом з дочками та матір`ю, ОСОБА_13 , проживають за адресою: АДРЕСА_1 , де створені належні умови для проживання та розвитку ОСОБА_7 та ОСОБА_8 . Позивач, який має самостійний дохід, створив усі необхідні умови для дозвілля, відпочинку та розвитку дітей. У дітей гарні стосунки з батьком та бабусею, відносини між ними довірливі. Тато відвідує батьківські збори та підтримує контакт з викладачами.

Отже, в сім`ї контролюють навчання дітей та відповідально ставляться до їх виховання, що також підтверджено у судовому засіданні показами свідків та матеріалами справи, в яких відсутні докази неналежного виконання ОСОБА_4 батьківських обов`язків чи аморальної поведінки, що унеможливило б виховання та утримання дітей.

Згідно висновку виконавчого комітету Житомирської міської ради, як органу опіки та піклування №131 від 02.02.2022, що затверджений рішенням Виконавчого комітету Житомирської міської ради за №131 від 02.02.2022, виконавчий комітет Житомирської міської ради, як орган опіки і піклування вважає за доцільне визначити місце проживання ОСОБА_5 та ОСОБА_6 з батьком ОСОБА_4 .

Мати малолітніх ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , ОСОБА_2 на підтвердження своєї позиції та виявленого в судовому засіданні бажання щодо визначення місця проживання дітей з нею, не подала до суду зустрічного позову чи позову в загальному порядку, що визначено ЦПК України, про визначення місця проживання дітей з матір`ю.

Крім того, відповідачем не надано будь-яких доказів того, що батько дітей ОСОБА_4 не в змозі забезпечити якнайкраще їх права та інтереси. Пояснення ОСОБА_2 не спростовують встановлених судом обставин.

Відповідно до ч.1 ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою.

Відповідності ч.1 ст.160 СК України, місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою.

Стаття 161 СК України передбачає, що якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.

З аналізу норм сімейного законодавства вбачається, що у тому разі, коли батьки дитини спільно не проживають, право визначати місце проживання дитини залишається за кожним з батьків. Питання про визначення місця проживання дитини має вирішуватись не тільки з урахуванням інтересів кожного з батьків, а перш за все, з урахуванням прав та законних інтересів дитини.

Відповідно до ст.18, 27 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27.02.1991, держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.

У п.1 ст.9 указаної Конвенції передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

В усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини (ч.1 ст.3 Конвенції).

Місце проживання малолітньої дитини з одним із батьків визначається або за місцем проживання матері чи батька, або за конкретною адресою.

Із системного тлумачення ч.1 ст.3, ст.9 Конвенції про права дитини, ч.ч.2 і 3 ст.11 Закону України «Про охорону дитинства», ст.161 СК України випливає, що при вирішенні спору про визначення місця проживання дитини, суди мають враховувати передусім інтереси дитини. Встановлений сімейним законодавством принцип повної рівності обох батьків у питаннях виховання дітей може бути обмежений судом в інтересах дитини.

Вирішуючи спори між батьками, які проживають окремо, про те, з ким із них дитина залишається, суд, виходячи з рівності прав та обов`язків батька й матері щодо дитини, повинен ухвалити рішення, яке відповідало б інтересам неповнолітнього. При цьому суд ураховує, хто з батьків виявляє більшу увагу до дитини і турботу про неї, його вік і прихильність до кожного з батьків, особисті якості батьків, можливість створення належних умов для виховання, маючи на увазі, що перевага в матеріально-побутовому стані одного з батьків сама по собі не є вирішальною умовою для передачі йому дитини.

Відповідно до ст.6 Європейської конвенції про здійснення прав дітей від 25.01.1996 під час розгляду справи, що стосується дитини, перед прийняттям рішення судовий орган надає можливість дитині висловлювати її думки і приділяє їм належну увагу.

З цією метою дитині, зокрема, надається можливість бути заслуханою в ході будь-якого судового чи адміністративного розгляду, що торкається дитини, безпосередньо або через представника чи відповідний орган у порядку, передбаченому процесуальними нормами національного законодавства. Закріплення цього права підкреслює, що дитина є особистістю, з думкою якої потрібно рахуватись, особливо при вирішенні питань, які безпосередньо її стосуються.

Отже, враховуючи вік малолітніх ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , які на день ухвалення судового рішення не можуть дати об`єктивної згоди на проживання з одним із батьків самостійно і потребують постійного догляду та турботи, суд вважає, що визначення місця їх проживання з батьком, з яким вони фактично проживають, буде відповідати саме інтересам дітей, оскільки це позитивно сприятиме їх розвитку як психологічному так і фізичному.

Керуючись ст.160, 161 СК України, ст.12, 13, 81, 141, 259, 263-265, 354 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позов задовольнити.

Визначити місце проживання дітей ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , разом з батьком ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Житомирського апеляційного суду через Корольовський районний суд м. Житомира протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя В. П. Маслак