Справа № 146/1701/21
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"06" жовтня 2022 р. Томашпільський районний суд Вінницької області

в складі: головуючого-судді Пилипчука О.В.,

з участю секретаря судового засідання Бойко Т.Є.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт. Томашпіль цивільну справу

ім`я (найменування) сторін та інших учасників справи:

позивач: ОСОБА_1

відповідач: держава Україна в особі Вінницької обласної прокуратури

вимоги позивача: про відшкодування моральної шкоди завданої незаконним перебуванням під слідством і судом

представник позивача: адвокат Никитюк О.І.

представник відповідача: прокурор Мазур І.А.

ВСТАНОВИВ:

Виклад позиції позивача та заперечень відповідача.

19 листопада 2021 року ОСОБА_1 подав до суду даний позов, в якому просить стягнути на користь ОСОБА_1 800000 грн. (вісімсот тисяч гривень) шляхом безспірного списання Казначейством коштів з Державного бюджету України.

Даний позов обґрунтовано наступним.

Позивач з 01 лютого 2013 року займав посаду завідувача Вапнярської дільничної лікарні ветеринарної медицини.

26 квітня 2016 року слідчим ГУНП України у Вінницькій області в ЄРДР були внесені відомості за № 0000146 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 368 КК України.

28 квітня 2016 року в його кабінеті було здійснено незаконний обшук. Цього ж дня його було затримано та 29 квітня 2016 року складено відповідний протокол.

29 квітня 2016 року позивачу повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 368 КК України.

29 квітня 2016 року відносно нього обрано запобіжний захід у вигляді домашнього арешту. Також ухвалами слідчого судді від 30.04.2016 року та від 04.08.2016 року позивача було відсторонено від посади.

06 травня 2016 року було накладено арешт на вилучене під час незаконного обсягу майно.

28 серпня 2016 року було затверджено обвинувальний акт та направлено до Томашпільського районного суду Вінницької області.

Вироком Томашпільського районного суду Вінницької області від 18 січня 2021 року позивача було виправдано від обвинувачення за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч.3 ст. 368 КК України; за ч.1 ст. 366 КК України засуджено до покарання у виді штрафу в розмірі 250 нмдг та звільнено від покарання в зв`язку з закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності.

Таким чином позивача було незаконно притягнуто до кримінальної відповідальності та засуджено за ч.3 чт. 368 КК України.

Позивач вказує, що під час провадження у справі не просто пасивно перебував під слідством та судом. Спочатку відносно нього було незаконно застосовано проведення негласних слідчих дій, потім затримано. В його кабінеті було проведено незаконний обшук. Потім відносно нього було безпідставно обрано запобіжний захід, відсторонено від посади та на його майно накладено арешт.

Позивача безпідставно підозрювали у вчиненні тяжкого корупційного правопорушення одержання неправомірної вигоди.

Підозра у вчиненні тяжкого кримінального правопорушення, якого позивач не скоював, внесла непоправні зміни в його відносини з оточуючими людьми. Позивачу довелося кардинально змінювати звичайний устрій свого життя, що значно погіршувало можливості реалізації ним своїх звичок і бажань, потягло за собою багато інших негативних наслідків морального характеру.

Позивач вказує, що спочатку був змушений доводити свою невинуватість у слідчих органах. Постійні хвилювання на допитах та при проведенні інших слідчих дій надовго вибивали його з життєвої колії, погіршували сон, нормальне спілкування з рідними, друзями та сусідами. Така ситуація змушувала позивача весь час відчувати на собі негативне ставлення оточуючих людей до нього через обвинувачення у тяжкому злочині.

Позивач вважає, що встановлений законом мінімальний розмір морального відшкодування в даному випадку не компенсує йому усіх втрат морального характеру, які він зазнав в зв`язку з незаконним притягненням його до кримінальної відповідальності за ч.3 ст. 368 КК України. Тому він вважає, що моральна компенсація за всі понесені ним страждання має бути відшкодована в розмірі не менше 800 000 гривень.

17 грудня 2021 року відповідачем подано до суду відзив, згідно якого в задоволенні позову просить відмовити.

Відзив обґрунтовано наступним.

Вироком Томашпільського районного суду Вінницької області від 18.01.2021 року позивача було виправдано за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 368 КК України, за ч.1 ст. 366 КК України засуджено до покарання у розмірі 250 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, звільнено від покарання у зв`язку з закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності.

Вирок Томашпільського районного суду Вінницької області від 18 січня 2021 року, яким ОСОБА_1 визнаний винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, йому призначено покарання та звільнено від відбування покарання є обвинувальним і не може вважатися виправдувальним.

Законодавство пов`язує право особи на відшкодування шкоди у передбачених законом випадках виключно з фактом повної реабілітації цієї особи.

З огляду на викладене вимоги позивача не ґрунтуються на чинному законодавстві.

Відповідач вказує, що прокурор та слідчий зобов`язані в межах своєї компетенції розпочати досудове розслідування в кожному випадку безпосереднього виявлення ознак кримінального правопорушення або в разі надходження заяви про вчинення кримінального правопорушення.

Отже за умови надходження заяви про вчинення кримінального правопорушення, органи досудового розслідування та прокуратури зобов`язані були діяти у відповідності із завданнями кримінального судочинства, виконуючи покладені на них кримінально-процесуальним законом обов`язки.

Відповідач зазначає, що підставою для виправдання позивача у частині пред`явленого обвинувачення стало визнання судом ряду зібраних у справі доказів недопустимими.

Позивачем у порядку встановленому КПК рішення дії чи бездіяльність органів досудового розслідування чи прокуратури не оскаржувалась. Ряд слідчих дій вчинені органами досудового розслідування на підставі судових рішень, тобто під судовим контролем.

Відповідач відмічає, що наявність моральної шкоди не підтверджена позивачем належними, допустимими та достатніми доказами. Твердження позивача не обґрунтовують та не доводять визначений позивачем розмір моральної шкоди.

Заяви, клопотання, процесуальні дії у справі.

Ухвалою Томашпільського районного суду від 23 листопада 2021 року відкрито загальне позовне провадження у справі, підготовче засідання призначено на 24 грудня 2021 року.

17 грудня 2021 року відповідачем подано до суду відзив.

Ухвалою Томашпільського районного суду від 24 грудня 2021 року відкладено підготовче засідання у даній справі на 27 січня 2022 року.

Ухвалою Томашпільського районного суду від 27 січня 2022 року закрито підготовче провадження, розгляд справи призначено на 10 березня 2022 року.

Ухвалою Томашпільського районного суду від 10 березня 2022 року провадження у справі зупинено.

Ухвалою Томашпільського районного суду від 18 серпня 2022 року провадження у справі поновлено, справу призначено до судового розгляду на 15 вересня 2022 року.

Ухвалою Томашпільського районного суду від 15 вересня 2022 року розгляд справи відкладено на 06 жовтня 2022 року.

Доводи учасників справи.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 , адвокат Никитюк О.І., позовні вимоги підтримав в повному обсязі, посилаючись на обставини викладені в позові. Вказав, що ОСОБА_1 тривалий час перебував під слідством та судом, відносно нього незаконно проводилися слідчі розшукові дії, в тому числі негласні, незаконно проведено обшук. Вироком суду ОСОБА_1 визнано невинуватим за ч.3 ст. 368 КК України, за ч.1 ст. 366 КК України звільнено від кримінальної відповідальності за закінченням строків давності.

Представник відповідача прокурор Мазур І.А. в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, та просив відмовити в їх задоволенні за обставин викладених у відзиві. Вказав, що позивачем та його представником не доведено жодними доказами, що перебування під слідством та судом завдало йому моральної шкоди. Зазначив, що відшкодування моральної шкоди можливе лише в разі повної реабілітації особи, тоді як за вироком суду ОСОБА_1 було визнано винним.

Фактичні обставини, встановлені судом, норми права, які застосовував суд, мотиви суду.

Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши належність і достовірність показань сторін по справі, сприяючи всебічному й повному з`ясуванню обставин справи, що має істотне значення для правильного вирішення спору, прийшов до наступного.

Відповідно до ст.129 Конституції України суддя, здійснюючи правосуддя, є незалежним та керується верховенством права. Основними засадами судочинства є: рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом; забезпечення доведеності вини; змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості; підтримання публічного обвинувачення в суді прокурором; забезпечення обвинуваченому права на захист; гласність судового процесу та його повне фіксування технічними засобами; розумні строки розгляду справи судом; забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення; обов`язковість судового рішення.

Відповідно до ч.1 ст.2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно ч.ч. 1,2 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах.

Згідно ч.1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Відповідно ч.1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно ч.1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно ч.1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до п.11 постанови № 14 Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року, суд, встановлюючи наявність або відсутність фактів, якими обґрунтовуються вимоги чи заперечення сторін, визнаючи одні та відхиляючи інші докази, має мотивувати свої дії та враховувати, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до статті 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими способами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Згідно зі ст. 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Статтею 23 ЦК України визначено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Положеннями частин першої, другої, сьомої статті 1176 ЦК України передбачено, що шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду. Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом. Порядок відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, встановлюється законом.

Судом встановлено, що до суду з позовом звернувся ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Згідно вироку Томашпільського районного суду Вінницької області від 18 січня 2021 року ОСОБА_1 визнано невинуватим в пред`явленому обвинуваченні у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 368 КК України та виправдано на підставі п. 1 ч.1 статті 373 КПК України, у зв`язку з недоведеністю вчинення кримінального правопорушення. ОСОБА_1 визнано винуватим у пред`явленому обвинуваченні у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 366 КК України і призначено йому покарання у виді штрафу в розмірі двохсот п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить чотири тисячі двісті п`ятдесят гривень з позбавленням права обіймати посади, пов`язані із виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських функцій строком на два роки. На підставі п.2 ч.1 ст.49, ч.5 ст. 74 КК України ОСОБА_1 звільнено від призначеного судом за ч.1 ст.366 КК України покарання, у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності. Кримінальне провадження в якому відносно ОСОБА_1 було складено обвинувальний акт, внесене до ЄРДР за № 0000146 від 26 квітня 2016 року. Вироком встановлено, що слідча дія - огляд місця події від 28.04.2016 року, яка оформлена протоколом огляду місця події є незаконною, оскільки в порушення вимог ст. ст. 233, 234, 237 КПК України фактично був проведений обшук без ухвали слідчого судді, в ході якого незаконно проведено освідування особи з порушенням ст. 241 КПК України. В ході даної слідчої дії були вилучені речові докази.

Згідно ухвали Вінницького апеляційного суду від 17 вересня 2021 року та постанови Верховного Суду від 06 липня 2022 року вирок Томашпільського районного суду Вінницької області від 18 січня 2021 року залишено без зміни.

З матеріалів кримінального провадження № 146/1086/16-к видно, що 29 квітня 2016 року ОСОБА_1 повідомлено про підозру у вчиненні вказаного правопорушення.

Таким чином, ОСОБА_1 перебував під слідством та судом з 29.0.2016 ркоу по 06.07.2022 року, а саме протягом 74 повних календарних місяців.

Позивачем ОСОБА_1 заявлені вимоги про визначення моральної шкоди, які регулюються нормами Цивільного кодексу України та Законом України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» від 01.12.1994 р. №266/94-ВР.

Відповідно до ст.1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» від 01.12.1994 р. №266/94-ВР підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян.

Положенням частини 2 статті 1 вказаного Закону передбачено, що у випадках, зазначених у частині першій цієї статті, завдана шкода відшкодовується в повному обсязі незалежно від вини посадових осіб органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду.

Відповідно до ч.1, ч.1-1 ст.2 вказаного Закону право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадках постановлення виправдувального вироку суду; встановлення в обвинувальному вироку суду чи іншому рішенні суду (крім ухвали суду про призначення нового розгляду) факту незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують чи порушують права та свободи громадян, незаконного проведення оперативно-розшукових заході

Згідно приписів статті 12 вказаного Закону розмір відшкодовуваної шкоди, зазначеної в пунктах 1, 3, 4 статті 3 цього Закону, залежно від того, який орган провадив слідчі (розшукові) дії чи розглядав справу, у місячний термін з дня звернення громадянина визначають відповідні органи, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратура і суд, про що виносять постанову (ухвалу). Якщо кримінальне провадження закрито судом при розгляді кримінальної справи в апеляційному або касаційному порядку, зазначені дії провадить суд, що розглядав справу у першій інстанції.

Статтею 13 вказаного Закону передбачено, що питання про відшкодування моральної шкоди за заявою громадянина вирішується судом відповідно до чинного законодавства в ухвалі, що приймається згідно з частиною першою статті 12. Розмір моральної шкоди визначається з урахуванням обставин справи в межах, встановлених цивільним законодавством. Відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом.

Згідно з ч.5 ст.4 вказаного Закону, відшкодування моральної шкоди провадиться в разі, коли незаконні дії органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зав`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Пунктом 17 Положення про застосування вказаного Закону, затвердженого наказом Мінюсту України від 4 березня 1996 року № 6/5, Генеральної прокуратури України від 4 березня 1996 року № 3 та Мінфіну України від 4 березня 1996 року № 41 встановлено, що передбачене частиною 5 ст. 4 Закону відшкодування моральної шкоди провадиться в разі, коли незаконні дії органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зав`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. Питання відшкодування моральної шкоди, що передбачено частиною 1 ст.13 Закону, за заявою громадянина вирішується судом відповідно до чинного законодавства в ухвалі, що приймається згідно з частиною 1 ст.12 Закону. Якщо для з`ясування обставин щодо наявності у громадянина моральної шкоди виявиться потреба в спеціальних знаннях, суд може призначити належну експертизу, висновок якої оцінюється поряд з іншими доказами у справі. Розмір моральної шкоди визначається судом з урахуванням обставин справи в межах, встановлених цивільним законодавством. Відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом згідно з частиною 3 ст.13 Закону провадиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом. Відшкодування моральної шкоди відповідно до частини 1 ст.4 Закону провадиться за рахунок коштів державного бюджету.

Як неодноразово зазначав Європейський Суд з прав людини, моральна шкода виникає внаслідок правопорушення (в тому числі порушення прав людини і основних свобод), а тому ухвалюючи рішення щодо порушення цих прав і свобод, суд одразу визначає можливість відшкодування моральної шкоди та її розміри, якщо про це просить заявник.

Так, по справі «Мельниченко проти України 19.10.2004 року», суд повторює, «що моральна шкода має визначатися за автономними критеріями, що випливають з Конвенції, а не на підставі принципів, визначених у національному законодавстві чи практиці відповідної держави».

Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвели до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків, відповідно до ст.23 ЦК України.

Відповідно до правової позиції викладеної у постанові Великої Палати Верховного Суду від 31.10.2018 року у справі № 383/956/15, право на відшкодування моральної шкоди на підставі Закону № 266/94-ВР виникає в особи у випадку повної реабілітації. Разом з тим згідно з частиною другою статті 23 ЦК України моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із протиправною поведінкою щодо неї самої та у зв`язку із приниженням її честі, гідності а також ділової репутації; моральна шкода відшкодовується грішми, а розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом з урахуванням вимог розумності і справедливості.

Згідно позовної заяви ОСОБА_1 встановлено, що останній за весь час кримінального переслідування, переніс великі моральні страждання, почував себе пригніченим, оскільки важко було пережити обвинувачення у скоєнні кримінального правопорушення, якого він не вчиняв. Підозра у вчиненні тяжкого злочину, якого позивач не скоював, внесла непоправні зміни в його відносини з оточуючими людьми. Позивачу довелося кардинально змінювати звичайний устрій свого життя, що значно погіршувало можливості реалізації ним своїх звичок і бажань, хвилювання на допитах та при проведенні інших слідчих дій надовго вибивали його з життєвої колії, погіршували сон, нормальне спілкування з рідними, друзями та сусідами. Така ситуація змушувала позивача весь час відчувати на собі негативне ставлення оточуючих людей до нього через обвинувачення у тяжкому злочині.

У п.9 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди від 31.03.1995 року № 4 роз`яснено, що у випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні з мінімальним розміром заробітної плати чи неоподатковуваним мінімумом доходів громадян, суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, що діють на час розгляду справи.

При прийнятті рішення щодо відшкодування моральної шкоди, суд враховує тривалість, характер, глибину та обсяг страждань позивача.

Крім того, визначаючи розмір відшкодування, суд має керуватися принципами рівності, поміркованості, розумності, справедливості.

Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більш, ніж достатнім для розумного задоволення потреб потерпілої особи і не повинен призводити до її збагачення.

При визначенні розміру моральної шкоди завданої ОСОБА_1 , суд враховує глибину моральних і душевних страждань позивача ОСОБА_1 , період його перебування під слідством та судом, а саме 74 повних місяці, той факт, що вироком суду було встановлено, що відносно ОСОБА_1 було проведено обшук, який визнано незаконним та під час якого в останнього було вилучено речі, враховує, що стороною позивача не заявлялось клопотання про проведення судово-психологічної експертизи, а також беручи до уваги конкретні обставини справи, характер моральних страждань, їх наслідки й інші негативні впливи, внаслідок притягнення заявника до кримінальної відповідальності, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, суд вважає, що розмір відшкодування моральної шкоди необхідно розраховувати з розрахунку 74 мінімальних заробітних плат.

Оскільки Законом України «Про державний бюджет України на 2022 рік» з 01.10.2022 року встановлено мінімальну заробітну плату в розмірі 6700 грн., тому розмір моральної шкоди, яку слід стягнути на користь ОСОБА_1 (виходячи з розрахунку 74 х 6700 грн.), буде складати 495800 грн.

Відповідно ч.ч.1-5 ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» передбачено, що питання про відшкодування моральної шкоди за заявою громадянина вирішується судом відповідно до чинного законодавства в ухвалі.

На підставі викладеного вище, враховуючи, що у позивача проводився обшук, який згідно вироку суду визнаний незаконним, його перебування у статусі обвинуваченого протягом 74 місяців, беручи до уваги нанесену моральну шкоду, глибину та тривалість його моральних страждань внаслідок незаконного перебування під слідством та судом, що призвело до порушення нормальних життєвих зв`язків, життя у постійному страху бути засудженим за нескоєне ним кримінальне правопорушення, істотність вимушених змін у його житті, той факт, що за тяжкий злочин позивача було реабілітовано, суд дійшов висновку, що наявні підстави для відшкодування позивачу моральної шкоди завданої незаконним перебуванням під слідством та судом в розмірі 495800 грн., а тому позовні вимоги ОСОБА_1 суд вважає такими, що підлягають до часткового задоволення.

Відповідно до ч.5 ст.265 ЦПК України, у резолютивній частині рішення зазначається розподіл судових витрат.

Відповідно до положень ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до п.13 ч.2 ст. 3 Закону України «Про судовий збір» судовий збір не справляється за подання позовної заяви про відшкодування шкоди, заподіяної особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їх посадовою або службовою особою, а так само незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури або суду, а тому судовий збір з позивача не справляється.

Водночас відповідно до ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Як вбачається з п.1 ч.3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ч.1,2 ст.137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

У відповідності до висновку Великою Палатою Верховного Суду, викладеного у постанові від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц, визначено цілі оцінки витрат на професійну правничу допомогу: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включно з підготовчою до її розгляду, збиранням доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються за договором і на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості; розмір компенсації витрат адвоката встановлюється договором про надання правничої допомоги на підставі доказів; сума компенсації визначається за детальним описом робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, і витрат, необхідних для надання правничої допомоги; заявлені витрати на адвоката мають бути співмірними зі складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг і виконаних робіт; ціною позову та (або) зазначеним справи для сторони, в тому силі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

З опису робіт викладеного в договорі про надання правничої допомоги від 21.10.2021 року видно, що виготовлення позовної заяви коштувало 1800 гривень, участь в судових засіданнях суду першої інстанції коштувала по 1600 гривень. Таким чином, враховуючи вимоги ст. 141 ЦПК України із відповідача підлягають до стягнення на користь позивача, витрати пов`язані з оплатою правової допомоги адвоката в розмірі 5000 гривень (1800+1600х2).

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 55-56 Конституції України, ст.2, 4, 10, 12, 13, 76, 77, 81, 83, 89, 141, 263-265, 268, 273, 352 ЦПК України, ст.ст. 16, 23, 1176 ЦК України, ст. 1, 2, 4, 12, 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», суд

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до держави Україна в особі Вінницької обласної прокуратури про відшкодування моральної шкоди завданої незаконним перебуванням під слідством і судом задовольнити частково.

Стягнути на користь ОСОБА_1 495800 грн. (чотириста дев`яносто п`ять тисяч вісімсот гривень) моральної шкоди шляхом безспірного списання Казначейством коштів з Державного бюджету України.

В іншій частині позову відмовити.

Відшкодувати ОСОБА_1 за рахунок Державного бюджету України, судові витрати пов`язані з наданням правової допомоги в розмірі 5000 грн. (п`ять тисяч гривень).

Інші судові витрати віднести на рахунок держави.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку протягом п`ятнадцяти днів безпосередньо до Вінницького апеляційного суду.

Учасник справи, якому ухвала не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому ухвали суду.

У відповідності до п.п. 15.5) п.п.15 п. 1 Розділу ХШ Перехідних Положень ЦПК України, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно- телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у ч. 2 ст. 358 ЦПК України.

Повне найменування (ім`я) сторін та інших учасників справи, їх місцезнаходження:

позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 ;

відповідач: держава Україна в особі Вінницької обласної прокуратури, , адреса: 21050, м.Вінниця, вул. Монастирська, 33.

Повний текст ухвали виготовлено: 07.10.2022 року

Суддя: О. В. Пилипчук