05.10.2022 Справа № 363/171/15-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 жовтня 2022 року Вишгородський районний суд Київської області в складі головуючого судді Баличевої М.Б., секретаря Реви В.А., за участю прокурора Холоденко А.С., представника відповідача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Київської обласної прокуратури в інтересах держави в особі Кабінету Міністрів України, Державного підприємства «Вищедубечанське лісове господарство» до Київської обласної державної адміністрації, Вишгородської районної державної адміністрації, ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 про визнання недійсним розпоряджень, державних актів на право власності на землю та повернення земельних ділянок,-

ВСТАНОВИВ:

15.01.2015 року перший заступник прокурора Київської області в інтересах держави в особі Кабінету Міністрів України, ДП «Вищедубечанське лісове господарство» звернувся до Вишгородського районного суду Київської області із позовом до Київської обласної державної адміністрації, Вишгородської районної державної адміністрації Київської області, ОСОБА_1 , треті особи: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_13 , ОСОБА_17 , ОСОБА_16 , про визнання недійсними розпоряджень, державних актів та витребування землі, в якому просив:

- визнати недійсними розпорядження голови Київської обласної державної адміністрації Київської області від 30.01.2008 року №/№ 62-76 «Про вилучення, зміну цільового призначення земельної ділянки»;

- розпорядження голови Вишгородської РДА від 22.09.2008 року № 686 і 687 «Про передачу у власність громадян земельних ділянок для ведення особистого селянського господарства та індивідуального садівництва на території Пірнівської сільської ради»;

- видані громадянам на підставі цих розпоряджень державні акти про право власності на спірні земельні ділянки та, після продажу земельних ділянок у листопаді 2008 року, - державні акти, видані ОСОБА_1 ;

- витребувати спірні земельні ділянки на користь держави в особі Кабінету Міністрів України та ДП «Вищедубечанське лісове господарство» з незаконного володіння ОСОБА_1 ;

- визнати право власності на ці земельні ділянки загальною площею 13 га за державою в особі Кабінету Міністрів України та право користування - за ДП «Вищедубечанське лісове господарство».

Позов обґрунтовує тим, що відповідно до розпоряджень голови Київської обласної державної адміністрації від 30.01.08 року № 62-75 «Про вилучення, зміну цільового призначення» вилучено із постійного користування ДП «Вищедубечанське лісове господарство» (Пірнівське лісництво, квартал 166) земельні ділянки лісогосподарського призначення загальною площею 13 га в адміністративних межах Пірнівської сільської ради Вишгородського району, змінено їх цільове призначення на землі сільськогосподарського призначення.

Надалі розпорядженням Вишгородської районної державної адміністрації від 22.09.08 року №686-687 «Про передачу у власність громадян земельних ділянок для ведення особистого селянського господарства та індивідуального садівництва на території Пірнівської сільської ради» передано у власність 14 громадян - ОСОБА_17 , ОСОБА_13 , ОСОБА_13 , ОСОБА_16 , ОСОБА_11 , ОСОБА_8 , ОСОБА_4 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_3 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_12 , ОСОБА_5 , вилучені з постійного користування ДП «Вищедубечанське лісове господарство» земельні ділянки загальною площею 13 га.

На підставі вказаних розпоряджень Вишгородської районної державної адміністрації, Управлінням земельних ресурсів у Вишгородському районі було зареєстровано та видано державні акти вказаним громадянам.

У подальшому, за інформацією відділу Держземагенства у Вишгородському районі, першими власниками спірні земельні ділянки відчужені на користь ОСОБА_1 .

Проведеною прокуратурою Київської області перевіркою установлено, що прийняття розпоряджень Київською обласною державною адміністрацією та Вишгородською районною державною адміністрацією проведено незаконно, оскільки з порушенням вимог пункту 5 статті 27, статей 31, 57 Лісового кодексу України, статей 3, 21, 43 Закону України «Про місцеві державні адміністрації», частини дев`ятої статті 149 Земельного кодексу (чинних на час виникнення спірних правовідносин) розпорядженнями від 30.01.2008 року та 22.09.2008 року вилучено з державної власності єдиним масивом земельні ділянки лісогосподарського призначення загальною площею 13 га та передано їх у приватну власність під садівництво та особисте селянське господарство з порушенням порядку зміни цільового призначення згідно зі статтею 207 ЗК України за відсутності відшкодування втрат лісогосподарського виробництва. Земельні ділянки, ліси, що перебувають у державній власності площею понад 1 га вилучає та передає у власність для несільськогосподарських потреб лише Кабінет Міністрів України; обласні державні адміністрації такими повноваженнями не наділені, а тому спірні земельні ділянки вибули з державної власності поза волею власника.

Справа розглядалась судами неодноразово. Рішенням Вишгородського районного суду Київської області від 3 травня 2018 року, залишеним без змін постановою Апеляційного суду Київської області від 28 серпня 2018 року, у задоволенні позовних вимог прокурора відмовлено

Судові рішення мотивовані тим, що спірні розпорядження не суперечать актам законодавства, видані з дотриманням вимог ЗК України та ЛК України, Закону України «Про землеустрій», Закону України «Про державну експертизу землевпорядної документації». Кожна із виділених земельних ділянок має площу меншу за 1 га. Відносно вилучення кожної земельної ділянки було видане окреме розпорядження.

Постановою Верховного суду від 20 березня 2019 р. частково задоволено касаційну скаргу першого заступника прокурора Київської області, рішення Вишгородського районного суду Київської області від 3 травня 2018 року та постанову Апеляційного суду Київської області від 28 серпня 2018 року скасовано, справу передано на новий розгляд до суду першої інстанції.

05.04.2019 року до Вишгородського районного суду Київської області надійшли матеріали вказаної цивільної справи.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 05.04.2019 року головуючим - суддею визначено суддю Баличеву М.Б.

Ухвалою Вишгородського районного суду Київської області від 22.04.2019 року зазначену цивільну справу суддею Баличевою М.Б. прийнято до свого провадження та призначено підготовче засідання.

20.01.2021 року заступником керівника Київської обласної прокуратури подано до суду заяву про зміну предмета позову та залучення належних відповідачів у якій прокурор просив змінити процесуальний статус ОСОБА_3 , ОСОБА_9 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_13 , ОСОБА_17 , ОСОБА_16 із третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідачів на співвідповідачів по справі.

Пункт 6 прохальної частини позовної заяви просив вважати у наступній редакції: зобов`язати ОСОБА_1 повернути у власність держави в особі Кабінету Міністрів України та у постійне користування Державного підприємства «Вищедубечанське лісове господарство» земельні ділянки з кадастровими номерами: :31:159:0601, :31:159:0602, :31:159:0603; :31:159:0604; :31:159:0605; :31:159:0606; :31:159:0607; :31:159:0608; :31:159:0609; :31:159:0610; :31:159:0611; :31:159:0612; :31:159:0613; :31:159:0614; :31:159:0615; :31:159:0616; :31:159:0617; :31:159:0618; :31:159:0619; :31:159:0620; :31:159:0621; :31:159:0622, що розташовані в адміністративних межах Пірнівської сільської ради Вишгородського району, загальною площею 13 га, вартістю 20739240 грн. У решті позовні вимоги просив залишити без змін.

Ухвалою Вишгородського районного суду Київської області від 07.10.2021 року залучено до участі у розгляді справи в якості співвідповідачів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_13 , ОСОБА_17 , ОСОБА_16 .

У зв`язку зі смертю ОСОБА_18 , відповідно до відомостей, наданих на запит суду Другою Київською державною нотаріальною конторою, судом залучено до участі у справі її правонаступників - ОСОБА_15 та ОСОБА_14 , якими було прийнято спадщину.

Ухвалою Вишгородського районного суду від 22.06.2022 року закрито підготовче провадження та призначити справу до судового розгляду по суті.

Прокурор в судовому засіданні позовні вимоги підтримала з урахуванням заяви про зміну предмета позову, просила їх задовольнити з підстав викладених у позовній заяві.

Представник позивача Державного підприємства «Вищедубечанське лісове господарство» в судове засідання не з`явилася, подала суду клопотання, в якому просила розглядати справу без її участі. Раніше у поданих до суду письмових поясненнях позовні вимоги не підтримала, оскільки порушення прав ДП «Вищедубечанське лісове господарство» не має. Свою думку обґрунтувала тим, що згідно вимог ст. 50 ЗУ «Про землеустрій» при вилученні спірних земельних ділянок та узгодженні з їхнім підприємством розроблено і складено окремі проекти землеустрою щодо кожної земельної ділянки і таким чином сформовано окремі земельні ділянки, щодо яких припинено право користування з повним відшкодуванням заподіяних підприємству збитків. ДП «Вищедубечанське лісове господарство» надавало згоду на вилучення земельних ділянок.

Представник позивача Кабінету Міністрів України в судове засідання не з`явився, подав до суду клопотання, в якому просив позов задовольнити та розглядати справу без його участі.

Представник відповідача Київської обласної державної адміністрації в судове засідання не з`явився, подав до суду клопотання, в якому просив розглядати справу без його участі, відмовити у задоволенні позовних вимог. Свою думку обґрунтовує тим, що оскаржені розпорядження прийнято з дотриманням земельного, лісового законодавства України, згідно Законів України «Про місцеві державні адміністрації», «Про державну землевпорядну експертизу», щодо окремо сформованих земельних ділянок площа кожної з яких не перевищує 1 га, а відтак питання про її вилучення в землі запасу, зміну цільового призначення належить до повноважень обласної адміністрації. Також було заявлено про сплив позовної давності за вимогами прокурора.

В судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_1 - адвокат Крезе О.О. заперечував проти задоволення позовних вимог. Пояснив, що вилучення земельних ділянок відбулося за згоди безпосереднього землекористувача ДП «Вищедубечанське лісове господарство», відносно кожної земельної ділянки розроблявся окремий проект землеустрою та виносилося окреме рішення про вилучення. Також відповідачам виділялися земельні ділянки із земель запасу сільськогосподарського призначення. Підстав незаконності розпоряджень Вишгородської районної державної адміністрації, якими спірні земельні ділянки було передано у власність, прокурором не наведено. У підготовчому судовому засіданні заявив клопотання про долучення письмових доказів до матеріалів справи: належним чином завіреної копії адвокатського запиту та відповіді на нього Київського обласного та по м. Києву управління лісового та мисливського господарства вих. №04-28/489 від 10.06.2022 року з додатками: лист заступника прокурора Київської області від 03.07.2009 р. вих.07/4-1775 до Начальника Київського обласного управління лісового і мисливського господарства із вимогою про надання до прокуратури області інформації про надані упродовж 2000-2009 років управлінням та підприємствами лісового господарства погоджень на вилучення та передачу у власність і користування зі зміною цільового призначення земельних лісових ділянок площею понад 3 га або менших розмірів, але які є частинами однієї земельної ділянки лісового фонду площею понад 3 га (із вимогою про надання інформації та копій таких погоджень у строк до 10.07.09 року); відповідь Київського обласного управління лісового та мисливського господарства на вказаний лист від 23.07.2009 р. №01-04/1021 із додатками про направлення Київським обласним управлінням лісового та мисливського господарства до прокуратури Київської області інформації щодо погодження та вилучення земель лісогосподарського призначення для нелісогосподарських потреб за рахунок земель лісогосподарського призначення державних лісогосподарських підприємств, підпорядкованих Київському обласному управлінню лісового та мисливського господарства за період з 2000 по 2009 р. Із додатків до даного листа вбачається, що у липні 2009 р. до прокуратури Київської області направлено, серед іншого, інформацію про надання погоджень на вилучення земельних ділянок відповідачам (погодження ДП «Вищедубечанське лісове господарство» №569-582 від 03.07.2007 із інформацією про розпорядження КОДА №№62-75 від 30.01.2008). Зазначив, що вказані письмові докази є достатнім підтвердженням, що органи прокуратури були обізнані про надання земельних ділянок відповідачам ще у 2009 р., що свідчить про пропуск прокурором позовної давності, яка відповідно до приписів ст. 257 ЦК України складає 3 роки.

Інші сторони в судове засідання не з`явилися, про причини неявки суд не повідними. Про дату, час та місце судового засідання були повідомлені належним чином.

Вислухавши пояснення сторін, дослідивши письмові матеріали справи, приходить до висновку про те, що позов задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за звернення особи, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. У ст. 12 ЦПК України, говориться, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Судом встановлено, що розпорядженнями голови КОДА від 30.01.2008 року №/№ 62-75 за згодою землекористувача, відповідно до висновків державної експертизи землевпорядної документації від 15.11.2007 року затверджено проекти землеустрою щодо припинення права постійного користування земельними ділянками ДП «Вищедубечанське лісове господарство» (Пірнівське лісництво, квартал 166) та переведення земельної ділянки із земель лісогосподарського призначення до категорії земель сільськогосподарського призначення (земель запасу на території Пірнівської сільської ради), вилучено земельні ділянки з постійного користування ДП «Вищедубечанське лісове господарство», змінено цільове призначення земельних ділянок. Зазначене стосувалося 12 земельних ділянок площами 0,99 га (10 земельних ділянок), 0, 5790 га та 0, 5410 га.

На підставі розпоряджень Вишгородської РДА № 686 та № 687 від 22.09.2018 року у власність третіх осіб передано 18 вказаних земельних ділянок з вилученням їх із земель запасу для особистого селянського господарства та садівництва на території Пірнівської сільської ради, в зв`язку з чим видано:

державний акт серії ЯЖ № 684947 на право власності ОСОБА_3 на земельну ділянку із кадастровим номером: :31:159:0601 загальною площею 0,99 га для ведення особистого селянського господарства;

державний акт серії ЯЖ № 684948 на право власності ОСОБА_4 на земельну ділянку із кадастровим номером: :31:159:0602 загальною площею 0,99 га для ведення особистого селянського господарства;

державний акт серії ЯЖ № 684949 на право власності ОСОБА_5 на земельну ділянку із кадастровим номером: :31:159:0603 загальною площею 0,99 га для ведення особистого селянського господарства;

державний акт серії ЯЖ № 684950 на право власності ОСОБА_6 на земельну ділянку із кадастровим номером: :31:159:0604 загальною площею 0,99 га для ведення особистого селянського господарства;

державний акт серії ЯЖ № 684951 на право власності ОСОБА_7 на земельну ділянку із кадастровим номером: :31:159:0605 загальною площею 0,99 га для ведення особистого селянського господарства;

державний акт серії ЯЖ № 684952 на право власності ОСОБА_8 на земельну ділянку із кадастровим номером: :31:159:0606 загальною площею 0,99 га для ведення особистого селянського господарства;

державний акт серії ЯЖ № 684953 на право власності ОСОБА_9 на земельну ділянку із кадастровим номером: :31:159:0607 загальною площею 0,99 га для ведення особистого селянського господарства;

державний акт серії ЯЖ № 684954 на право власності ОСОБА_10 на земельну ділянку із кадастровим номером: :31:159:0608 загальною площею 0,5790 га для ведення особистого селянського господарства;

державний акт серії ЯЖ № 684955 на право власності ОСОБА_11 на земельну ділянку із кадастровим номером: :31:159:0609 загальною площею 0,99 га для ведення особистого селянського господарства;

державний акт серії ЯЖ № 684956 на право власності ОСОБА_12 на земельну ділянку із кадастровим номером: :31:159:0609 загальною площею 0,5410 га для ведення особистого селянського господарства;

державний акт серії ЯЖ № 684957 на право власності ОСОБА_13 на земельну ділянку із кадастровим номером: :31:159:0615 загальною площею 0,87 га для ведення особистого селянського господарства;

державний акт серії ЯЖ № 684958 на право власності ОСОБА_13 на земельну ділянку із кадастровим номером: :31:159:0616 загальною площею 0,8700 га для ведення особистого селянського господарства;

державний акт серії ЯЖ № 684959 на право власності ОСОБА_17 на земельну ділянку із кадастровим номером: :31:159:0617 загальною площею 0,8700 га для ведення особистого селянського господарства;

державний акт серії ЯЖ № 684960 на право власності ОСОБА_16 на земельну ділянку із кадастровим номером: :31:159:0618 загальною площею 0,8700 га для ведення особистого селянського господарства;

державний акт серії ЯЖ № 684961 на право власності ОСОБА_13 на земельну ділянку із кадастровим номером: :31:159:0619 загальною площею 0,12 га для ведення індивідуального садівництва;

державний акт серії ЯЖ № 684962 на право власності ОСОБА_13 на земельну ділянку із кадастровим номером: :31:159:0620 загальною площею 0,12 га для ведення індивідуального садівництва;

державний акт серії ЯЖ № 684963 на право власності ОСОБА_17 на земельну ділянку із кадастровим номером: :31:159:0621 загальною площею 0,12 га для ведення індивідуального садівництва;

державний акт серії ЯЖ № 684964 на право власності ОСОБА_16 на земельну ділянку із кадастровим номером: :31:159:0622 загальною площею 0,12 га для ведення індивідуального садівництва.

В подальшому згідно договорів купівлі-продажу від 12.11.2008 року право власності на земельні ділянки оформлено за ОСОБА_1 , а на низці згаданих вище державних актах проставлено відмітки про перехід права власності, а також видано нові державні акти зокрема: державний акт серії ЯИ № 684959 на право власності на земельну ділянку із кадастровим номером: :31:159:0621 загальною площею 0,12 га для ведення індивідуального садівництва; державний акт серії ЯИ № 684960 на право власності на земельну ділянку із кадастровим номером: :31:159:0622 загальною площею 0,12 га для ведення індивідуального садівництва; державний акт серії ЯИ № 684961 на право власності на земельну ділянку із кадастровим номером: :31:159:0608 загальною площею 0,5790 га для ведення особистого селянського господарства; державний акт серії ЯИ № 684962 на право власності на земельну ділянку із кадастровим номером: :31:159:0614 загальною площею 0,5410 га для ведення особистого селянського господарства; державний акт серії ЯИ № 684963 на право власності на земельну ділянку із кадастровим номером: :31:159:0619 загальною площею 0,12 га для ведення індивідуального садівництва; державний акт серії ЯИ № 684964 на право власності на земельну ділянку із кадастровим номером: :31:159:0620 загальною площею 0,12 га для ведення індивідуального садівництва.

Розпорядженнями голови Київської обласної державної адміністрації від 30 січня 2008 року за №№62-75 затверджено проекти землеустрою щодо припинення права постійного користування земельними ділянками ДП «Вищедубечанське лісове господарство» (Пірнівське лісництво, квартал 166) та переведення земельної ділянки із земель лісогосподарського призначення до категорії земель сільськогосподарського призначення, а саме - земель запасу на території Пірнівської сільської ради, вилучено земельні ділянки з постійного користування ДП «Вищедубечанське лісове господарство» та змінено цільове призначення спірних земельних ділянок.

Вилучення відбулося за згоди землекористувача ДП «Вищедубечанське лісове господарство» (погодження №№569-582 від 03.07.2007 р.)

Відповідно до ст. 21 Закону України «Про місцеві державні адміністрації» (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) місцева державна адміністрація розпоряджається землями державної власності відповідно до закону.

Згідно з ч.ч.1, 2, 6, 9 ст.149 ЗК України (у редакції, що діяла на час виникнення спірних правовідносин) земельні ділянки, надані у постійне користування із земель державної та комунальної власності, можуть вилучатися для суспільних та інших потреб за рішенням органів державної влади та органів місцевого самоврядування.

Вилучення земельних ділянок провадиться за згодою землекористувачів на підставі рішень Кабінету Міністрів України, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, місцевих державних адміністрацій, сільських, селищних, міських рад відповідно до їх повноважень.

Обласні державні адміністрації на їх території вилучають земельні ділянки державної власності, які перебувають у постійному користуванні, в межах міст обласного значення та за межами населених пунктів для всіх потреб, крім випадків, визначених частинами п`ятою, дев`ятою цієї статті.

Кабінет Міністрів України вилучає земельні ділянки державної власності, які перебувають у постійному користуванні, - ріллю, багаторічні насадження для несільськогосподарських потреб, ліси площею понад 1 га для нелісогосподарських потреб.

Пуктом 5 ст.27 Лісового кодексу України (в редакції чинній на час вилучення спірних земельних ділянок) визначено, що Кабінет Міністрів України у сфері лісових відносин передає у власність, надає в постійне користування для нелісогосподарських потреб земельні лісові ділянки площею більш як 1 гектар, що перебувають у державній власності.

При цьому суд звертає увагу на те, що земельні ділянки було виділено відповідачам не розпорядженням Київської обласної державної адміністрації (якою земельні ділянки передано до земель запасу), а розпорядженнями Вишгородської районної державної адміністрації від 22 вересня 2008 р., яка діяла у межах своїх повноважень на підставі ст.ст. 17, 35, 118, 121 Земельного кодексу України.

Доводів щодо незаконності розпоряджень Вишгородської районної державної адміністрації, якими безпосередньо здійснювалося виділення земельних ділянок відповідачам, прокурором не надано.

Також суд звертає увагу, що графічні матеріали, додані до позовної заяви, не відповідають вимогам, встановленим до лісовпорядної документації. Відповідно до Інструкції по проведенню лісовпорядкування в лісовому фонді СРСР від 31.05.1990 року, яка чинна згідно з п.2 Прикінцевих положень ЛК України, проекти організації та розвитку лісового господарства є основним нормативно-технічним документом лісовпорядкування. До планово картографічних матеріалів відносяться лісовпорядні планшети. Їх виготовлення та розмноження впорядковується Інструкцією, погодженою головним управлінням геодезії і картографії Ради Міністрів СРСР 28.11.1986 р. Згідно з вимогами даної інструкції складені оригінали планшетів, які мають межі з іншими землекористувачами, завіряються в органах землевпорядкування того району, де проводяться лісовпорядкувальні роботи.Відповідно до ч.4 ст.48 ЛК України, матеріали лісовпорядкування затверджуються в установленому порядку органом виконавчої влади з питань лісового господарства Автономної Республіки Крим, територіальними органами центрального органу виконавчої влади з питань лісового господарства за погодженням відповідно з органом виконавчої влади з питань охорони навколишнього природного середовища Автономної Республіки Крим, територіальними органами центрального органу виконавчої влади з питань охорони навколишнього природного середовища.Затверджені матеріали лісовпорядкування є обов`язковими для ведення лісового господарства, планування і прогнозування використання лісових ресурсів.

Надані прокурором графічні матеріали не містять жодних підписів посадових осіб, які їх складали, так само відсутні будь-які відомості про їх затвердження, що не дозволяє визнати дані письмові докази в якості належних і достовірних.

Відносно позовних вимог прокурора щодо визнання недійсними розпоряджень Голови Київської обласної державної адміністрації від 30.01.08 №№62-75 та розпоряджень Голови Вишгородської районної державної адміністрації від 22.09.08 №686, 687 суд звертає увагу, що у постанові Великої Палати Верховного Суду від 23 листопада 2021 року у справі № 359/3373/16-ц (провадження № 14-2цс21) зазначено, що Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу, що власник з дотриманням вимог статті 388 ЦК України може витребувати належне йому майно від особи, яка є останнім його набувачем, незалежно від того, скільки разів це майно було відчужене до того, як воно потрапило у володіння останнього набувача. Для такого витребування оспорювання рішень органів державної влади чи місцевого самоврядування, ланцюга договорів, інших правочинів щодо спірного майна і документів, що посвідчують відповідне право, не є ефективним способом захисту права власника (постанови Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 183/1617/16, від 21 серпня 2019 року у справі № 911/3681/17, від 22 січня 2020 року у справі № 910/1809/18, від 22 червня 2021 року у справі № 200/606/18 та ін.).

Також не є необхідним для вирішення питання про належність права власності на земельну ділянку та її витребування з чужого володіння визнання недійсним державного акта (постанова Великої Палати Верховного суду від 14 листопада 2018 року у справі №183/1617/16)

Враховуючи викладене, заявлені в цій справі прокурором вимоги про визнання недійсними розпоряджень голови Київської ОДА від 30.01.2008№№62-75 та розпоряджень голови Вишгородської районної державної адміністрації від 22.09.2008 №686 та №687 від 22.09.2008 не є ефективним способом захисту у спірних правовідносинах, а тому зазначені вимоги не підлягають задоволенню.

Відносно позовних вимог в інтересах ДП «Вищедубечанське лісове господарство», суд зазначає, що за приписами ч.3 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому частиною четвертою цієї статті, крім випадку, визначеного абзацом четвертим цієї частини.

При цьому встановлено заборону на здійснення прокурором представництва в суді інтересів держави в особі державних компаній, а також у правовідносинах, пов`язаних із виборчим процесом, проведенням референдумів, діяльністю Верховної Ради України, Президента України, створенням та діяльністю засобів масової інформації, а також політичних партій, релігійних організацій, організацій, що здійснюють професійне самоврядування, та інших громадських об`єднань.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 06 липня 2021 року у справі № 911/2169/20 дійшла висновку, що заборона на здійснення прокурором представництва в суді інтересів держави в особі державних компаній, передбачена абзацом третім частини третьої статті 23 Закону України «Про прокуратуру», має застосовуватись з урахуванням абзацу першого частини третьої цієї статті, який визначає, що суб`єкт, в особі якого прокурор може звертатись із позовом в інтересах держави, має бути суб`єктом владних повноважень незалежно від наявності статусу юридичної особи.

ДП «Вищедубечанське лісове господарство» не є органом державної влади і не є суб`єктом владних повноважень, отже звернення прокурора до суду у цій справі в інтересах даного підприємства є безпідставним, позовна заява в частині інтересів зазначеного підприємства, підлягає залишенню без розгляду на підставі пункту 2 частини першої статті 257 ЦПК України.

Відносно вимоги про зобов`язання відповідача ОСОБА_1 повернути земельну ділянку, суд зазначає наступне:

Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Питання щодо правильності застосування належного способу захисту у справах предметом спору у яких виступають лісові землі було досліджено Великою Палатою Верховного суду у постанові у справі №359/3373/16-ц від 23 листопада 2021 року.

Заволодіння громадянами та юридичними особами землями водного фонду (перехід до них володіння цими землями) всупереч вимогам ЗК України є неможливим; розташування земель водного фонду вказує на неможливість виникнення приватного власника, а отже, і нового володільця, крім випадків, передбачених у статті 59 цього Кодексу (висновки Великої Палати Верховного Суду, сформульовані у постановах від 22 травня 2018 року у справі № 469/1203/15-ц (провадження № 14-95 с18); від 28 листопада 2018 року у справі № 504/2864/13-ц (провадження № 14-452цс18, пункт 70); від 12 червня 2019 року у справі № 487/10128/14-ц (провадження № 14-473цс18, пункт 80); від 11 вересня 2019 року у справі № 487/10132/14-ц (провадження № 14-364цс19, пункт 96); від 15 вересня 2020 року у справі № 372/1684/14-ц (провадження № 14-740цс19, пункт 45) та інших. Тому протиправне зайняття такої земельної ділянки або державну реєстрацію права власності на неї за приватною особою слід розглядати як не пов`язане з позбавленням володіння порушення права власності держави чи відповідної територіальної громади, а таке право захищається не віндикаційним, а негаторним позовом.

При цьому, як зазначила Велика Палата Верховного суду, володіння приватними особами лісовими ділянками цілком можливе, оскільки вони можуть мати такі ділянки на праві власності. Так, відповідно до частини першої статті 8, частини першої статті 9 ЛК України у державній власності перебувають усі ліси України, крім лісів, що перебувають у комунальній або приватній власності; у комунальній власності перебувають ліси в межах населених пунктів, крім лісів, що перебувають у державній або приватній власності. Згідно зі статтею 10 ЛК України ліси в Україні можуть перебувати у приватній власності; суб`єктами права приватної власності на ліси є громадяни та юридичні особи України. Відповідно до статті 12 ЛК України громадяни та юридичні особи України можуть безоплатно або за плату набувати у власність у складі угідь селянських, фермерських та інших господарств замкнені земельні лісові ділянки загальною площею до 5 гектарів; ця площа може бути збільшена в разі успадкування лісів згідно із законом; громадяни та юридичні особи можуть мати у власності ліси, створені ними на набутих у власність у встановленому порядку земельних ділянках деградованих і малопродуктивних угідь, без обмеження їх площі; ліси, створені громадянами та юридичними особами на земельних ділянках, що належать їм на праві власності, перебувають у приватній власності цих громадян і юридичних осіб.

Таким чином, прокурором обрано неналежний спосіб захисту, оскільки для лісових земель має застосовуватися віндикаційний, а не негаторний позов. Обрання позивачем неналежного способу захисту своїх прав є самостійною підставою для відмови у позові. Такий висновок сформульований, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 19 січня 2021 року у справі № 916/1415/19, від 02 лютого 2021 року у справі № 925/642/19.

Відносно спливу позовної давності, суд зазначає наступне:

Згідно з частиною четвертою статті 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові.

Виходячи зі змісту статей 256, 261 ЦК України позовна давність є строком пред`явлення позову як безпосередньо особою, право якої порушене, так і тими суб`єктами, які уповноважені законом звертатися до суду з позовом в інтересах іншої особи - носія порушеного права (інтересу).

Позовна давність починає обчислюватися з дня, коли про порушення права або про особу, яка його порушила, довідався або міг довідатися прокурор, у таких випадках: 1) прокурор, який звертається до суду у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, довідався чи мав об`єктивну можливість довідатися (під час кримінального провадження, прокурорської перевірки тощо) про порушення або загрозу порушення таких інтересів чи про особу, яка їх порушила або може порушити, раніше, ніж орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах; 2) прокурор звертається до суду у разі порушення або загрози порушення інтересів держави за відсутності відповідного органу державної влади, органу місцевого самоврядування чи іншого суб`єкта владних повноважень, до компетенції якого віднесені повноваження щодо захисту таких інтересів.

Такі висновки викладені в постановах Великою Палатою Верховного Суду від 17 жовтня 2018 року в справі № 362/44/17 та від 11 вересня 2019 року в справі № 487/10132/14-ц.

Виходячи зі змісту листа заступника прокурора області від 03.07.2009 р. вих.07/4-1775 до Начальника Київського обласного управління лісового і мисливського господарства із вимогою про надання до прокуратури області інформації про надані упродовж 2000-2009 років управлінням та підприємствами лісового господарства погодження на вилучення та передачу у власність і користування зі зміною цільового призначення земельних лісових ділянок площею понад 3 га або менших розмірів, але які є частинами однієї земельної ділянки лісового фонду площею понад 3 га. із зобов`язанням надати інформацію та копії таких погоджень у строк до 10.07.09 р.; відповіді Київського обласного управління лісового та мисливського господарства на вказаний лист від 23.07.2009 р. №01-04/1021 про направлення Київським обласним управлінням лісового та мисливського господарства інформації щодо погодження та вилучення земель лісогосподарського призначення для нелісогосподарських потреб за рахунок земель лісогосподарського призначення державних лісогосподарських підприємств, підпорядкованих Київському обласному управлінню лісового та мисливського господарства за період з 2000 по 2009 р. та додатків до даного листа вбачається, що у липні 2009 р. до прокуратури Київської області направлено, серед іншого, інформацію про надання погоджень на вилучення земельних ділянок та їх передачу відповідачам (погодження ДП «Вищедубечанське лісове господарство» №№569-582 від 03.07.2007 року та про розпорядження КОДА №№62-75 від 30.01.2008 року).Отже, прокурор був обізнаним про факт виділення земельних ділянок відповідачам. Крім того, зі змісту даного листа можна дійти висновку, що прокурор отримав і інформацію відносно знаходження вказаних земельних ділянок в одному лісовому кварталі №166, вид.1; вид.1,2, а також щодо площі кожної із земельних ділянок, що надало об`єктивну можливість перевірити чи виділені земельні ділянки єдиним масивом.

Таким чином, наявні достатні підтвердження того, що органи прокуратури були обізнані про надання земельних ділянок відповідачам ще у 2009 р., що свідчить про пропуск прокурором позовної давності, яка відповідно до приписів ст. 257 ЦК України складає 3 роки.

Згідно з ч. 4, ч. 5 ст. 267 цього ж Кодексу сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту.

Як роз`яснив Верховний Суд України в правовій позиції у справі за №6-68цс15, на позови прокурора, які пред`являються від імені держави і направлені на захист права державної власності, порушеного незаконними правовими актами органів державної влади чи органів місцевого самоврядування, поширюється положення ст. 257 ЦК України щодо загальної позовної давності, перебіг якої починається від дня, коли держава в особі її органів як суб`єкт владних повноважень довідалась або могла довідатись про порушення прав і законних інтересів.

Відповідно до Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Згідно ч. 1 ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» національні суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод, а також практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Так, Європейський суд з прав людини наголосив на тому, що «позовна давність це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Термін позовної давності, що є звичайним явищем у національних законодавствах держав учасників Конвенції, виконує кілька завдань, в тому числі забезпечує юридичну визначеність та остаточність, запобігаючи порушенню прав відповідачів, які можуть трапитись у разі прийняття судом рішення на підставі доказів, що стали неповними через сплив часу» (п.570 рішення від 20 вересня 2011 року у справі ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії»; п.51 рішення від 22 жовтня 1996 року у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства»).

Крім того, Європейський суд з прав людини наголошував, що втручання в право на мирне володіння майном повинне здійснюватись з дотриманням «справедливого балансу» між вимогами загального інтересу суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи (рішення у справі «Спорронг і Льоннрот проти Швеції»). Будь-яке втручання у право власності обов`язково повинно відповідати принципу пропорційності «справедливий баланс» має бути дотриманий між вимогами загального інтересу суспільства та вимогами захисту основних прав людини…необхідний баланс не буде дотриманий, якщо особа, про яку йдеться, несе «індивідуальний та надмірний тягар» (рішення у справах «Брумареску проти Румунії» та «Трегубенко проти України»).

Суд звертає увагу, що позовна давність є окремою підставою для відмови у позові, але судом після всебічного, об`єктивного та повного дослідження наданих сторонами доказів, враховуючи неналежність обраного прокурором способу захисту та недоведеності позову не встановлено підстав для задоволення позовних вимог (за виключенням позовних вимог в інтересах ДП «Вищедубечанське лісове господарство», які підлягають залишенню без розгляду).

Аналізуючи вищевикладене суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову у повному обсязі.

Керуючись с.ст. 4, 10-13, 257-268, 354 ЦПК України,

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення, за приписами ч. 1 ст. 354 ЦПК України.

Повний текст рішення складено 13.10.2022 року.

Головуючий: М.Б.Баличева