Справа № 750/1768/22
Провадження № 2-о/750/61/22
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 жовтня 2022 року м. Чернігів

Деснянський районний суд м. Чернігова в складі:

судді - Логвіної Т.В.,

секретаря - Примак Т.В.,

за участю заявника,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку окремого провадження цивільну справу за заявою ОСОБА_1 про встановлення фактів, що мають юридичне значення,

заінтересовані особи - Тупичівська сільська рада Городнянського району Чернігівської області, Городнянська районна державна нотаріальна контора Чернігівської області, приватний нотаріус Чернігівського районного нотаріального округу Чернігівської області Неволько Віта Анатоліївна,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернулась до суду із заявою, в якій просить встановити такі факти, а саме: факт перебування її батька - ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 на утриманні його двоюрідної сестри - ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 та факт прийняття ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , як спадкоємцем за законом спадщини ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Встановлення даного факту необхідно заявнику для оформлення спадщини після смерті батька - ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Заявник у судовому засіданні заяву підтримала та просила суд її задовольнити.

Заінтересовані особи - Тупичівська сільська рада Чернігівського району Чернігівської області та приватний нотаріус Чернігівського районного нотаріального округу Чернігівської області Неволько Віта Анатоліївна надіслали до суду клопотання про розгляд справи без участі їх представника, зазначивши, що заперечень проти задоволення заяви не мають.

Заслухавши пояснення заявника, допитавши у судовому засіданні в якості свідків ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне.

ОСОБА_2 був зареєстрований та проживав з 1954 року разом з матір`ю заявниці - ОСОБА_6 за адресою: АДРЕСА_1 до 12 вересня 2000 року.

Після смерті ОСОБА_6 батька заявниці забрала жити до себе ОСОБА_3 , яка до моменту своєї смерті, здійснювала догляд за ОСОБА_2 , який фактично перебував на її утриманні, оскільки своєї пенсії йому не вистачало, а ОСОБА_3 була фінансово спроможна його утримувати, так як отримувала більш високу пенсію, мала господарство та земельний пай, який здавала в оренду та отримувала виплати.

Відповідно до копії довідки з господарських книг Івашківської сільської ради, в будинку за адресою: АДРЕСА_1 з 1965 року постійно проживала та була зареєстрована ОСОБА_3 (а.с. 13).

Згідно копії довідки № 132 від 19.02.2021 виданої Івашківським старостинським округом № 4 ОСОБА_2 фактично проживав та перебував на утриманні у своєї сестри ОСОБА_3 з 1999 року по листопад 2001 року.

Доводи, викладені в заяві, підтвердили допитані у судовому засіданні свідки ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , а саме, що ОСОБА_2 після смерті своєї дружини почав проживати разом зі своєю двоюрідною сестрою, яка його утримувала, купувала ліки, оскільки отримала пристойну пенсію, тримала господарство, здавала в оренду свій земельний пай.

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 померла, що підтверджується копією свідоцтва про смерть (а. с. 12).

Як пояснила у судовому засіданні заявник, ОСОБА_3 була зареєстрована та фактично проживала по АДРЕСА_1 , що підтверджується довідкою від 27 серпня 2015 року (а.с. 13).

Після її смерті відкрилася спадщина на належне їй майно, а саме на земельні частки (пай) в КСП ім. Шевченка розміром 5.39 га в с. Івашківка Городнянського р-ну Чернігівської обл. (а.с. 14).

Як вбачається з копії спадкової справи щодо майна ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , спадкоємців не має.

Згідно ст.ст. 293, 315 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення юридичних фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Відповідно до пункту 4 Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України, Цивільний кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності.

Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов`язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності.

Цивільний кодекс України набрав чинності 01 січня 2004 року.

У пункті 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 "Про судову практику у справах про спадкування" судам роз`яснено, що відносини спадкування регулюються правилами ЦК України, якщо спадщина відкрилася не раніше 01 січня 2004 року.

У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом.

Згідно зі статтею 525 ЦК Української РСР часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця.

Статтею 529 ЦК Української РСР встановлено, що при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті. Онуки і правнуки спадкодавця є спадкоємцями за законом, якщо на час відкриття спадщини немає в живих того з їх батьків, хто був би спадкоємцем; вони успадковують порівну в тій частці, яка належала б при спадкоємстві за законом їх померлому родителю.

Згідно ст. 530 ЦК Української РСР при відсутності спадкоємців першої черги або при неприйнятті ними спадщини, а також в разі, коли всі спадкоємці першої черги не закликаються до спадкування, успадковують у рівних частках: брати і сестри померлого, а також дід та бабка померлого як з боку батька, так і з боку матері (друга черга).

До числа спадкоємців за законом належать непрацездатні особи, що перебували на утриманні померлого не менше одного року до його смерті. При наявності інших спадкоємців вони успадковують нарівні з спадкоємцями тієї черги, яка закликається до спадкоємства (ст. 531 ЦК Української РСР).

Згідно з положенням ст. 549 ЦК УРСР (в редакції від 1963 року) визнається, що спадкоємець прийняв спадщину якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.

Після смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 , ОСОБА_2 продовжив проживати в будинку покійної, господарював в будинку, здійснював за ним догляд, підтримував у належному стані господарство. При цьому він також доглядав і свій будинок, який розташовувався по сусідству.

Крім того, після смерті ОСОБА_3 у батька заявниці залишились її документи, в тому числі і належний останній сертифікат на право на земельну частку (пай) в КСП ім. Шевченка (с. Івашківка, Городнянського району, Чернігівської області).

В п. 8 постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31.03.1995 року "Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення" роз`яснено, що судам необхідно мати на увазі, що встановлення факту перебування особи на утриманні померлого має значення для одержання спадщини, призначення пенсії або відшкодування шкоди (п. 2 ст. 273 ЦПК), якщо допомога, яка надавалась, була для заявника постійним і основним джерелом засобів до існування. Одержання заявником заробітку, пенсії, стипендії, інших доходів не є підставою для відмови у встановленні факту перебування на утриманні, коли суд встановить, що основним і постійним джерелом засобів до існування була для заявника допомога з боку особи, яка надавала йому утримання. При вирішенні заяв про встановлення факту перебування на утриманні необхідно враховувати, що для встановлення факту перебування на утриманні з метою оформлення права на спадщину необхідно, щоб утриманець був непрацездатним на день смерті спадкодавця і перебував на утриманні останнього незалежно від родинних чи шлюбних відносин з ним (ст.531 Цивільного Кодексу України (ЦК) не менше одного року.

Таким чином, у спірних правовідносинах для встановлення факту перебування особи на утриманні померлого судам необхідно дослідили зазначені обставини в сукупності та враховувати, що одержання заявником заробітку, пенсії, стипендії, інших доходів чи окреме проживання від померлого не є підставою для відмови у встановленні факту перебування на утриманні, коли суд встановить, що основним і постійним джерелом засобів до існування була для заявника допомога з боку особи, яка надавала йому утримання.

Аналогічний правовий висновок викладено в постановах Верховного Суду від 22 жовтня 2020 року у справі №210/343/19, від 22 травня 2019 року у справі №520/6518/17 та від 27 червня 2018 року у справі №210/2422/16-ц.

Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Суд приходить до висновку, що матеріалами справи підтверджено факт, про встановлення якого просить завник, вимоги не містять в собі спору про право цивільне, а тому суд вважає за можливе заяву задовольнити у повному обсязі.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 10, 13, 247, 258, 259, 265, 268, 293, 315, 354 ЦПК України, ст.ст. 529-531 ЦК УРСР, суд, -

в и р і ш и в:

заяву ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 ) про встановлення фактів, що мають юридичне значення - задовольнити.

Встановити факт перебування непрацездатного ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , на утриманні у ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , з вересня 2000 року по час смерті останньої.

Встановити факт прийняття ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , як спадкоємцем за законом спадщини ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене до Чернігівського апеляційного суду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення суду складено 07.10.2022.

Суддя Т.В. Логвіна