Дата документу 06.10.2022
Справа № 334/2501/22
Провадження № 2/334/2220/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 жовтня 2022 року Ленінський районний суд м. Запоріжжя в складі:

головуючого судді Баруліної Т.Є.,

за участю секретаря Півень М.С.,

позивача ОСОБА_1 ,

розглянувши у судовому засіданні в м. Запоріжжі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування квартирою,

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_1 , звернулася до Ленінського районного суду м. Запоріжжя з позовом ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування квартирою. В позові позивачка зазначила, що 01.04.1998 року вона, разом зі своїм батьками, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , набули право власності на квартиру за адресую: АДРЕСА_1 , що підтверджуються свідоцтвом № НОМЕР_1 про право власності на житло від 01.04.1998 року, та витягом державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 14.03.2019 року №159588962.

З лютого 2020 року у даній квартирі не проживає її донька, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка добровільно виїхала з квартири, однак залишилася в ній зареєстрована. Відповідачка не сплачує комунальні платежі, в утриманні житла участі не бере, особистих речей в квартирі не має. У зв`язку з тим, що у квартирі зареєстрована відповідачка, позивачка не може в повному обсязі розпоряджатися квартирою.

Факт не проживання відповідачки в квартирі з лютого 2020 року, без поважних причин, підтверджується складеним листом ТОВ «Місто для людей Запоріжжя» від 06.07.2022 року, №507370, який містить підтвердження сусідів ОСОБА_5 , квартира АДРЕСА_2 та ОСОБА_6 , квартира 34.

Позивачка просить, визнати ОСОБА_2 , такою, що втратила право користування житловим приміщенням, а саме квартирою АДРЕСА_3 , та стягнути понесені судові витрати.

Справа призначена до розгляду в спрощеному позовному провадженні. Сторони повідомлені про дату розгляду справи та наданий час для подання відзиву та заперечень.

Позивачка в судовому засіданні позовні вимоги підтримала у повному обсязі, наполягала на задоволенні позову, не заперечувала проти ухвалення заочного рішення.

Відповідачка в судове засідання не з`явилася, про час і місце слухання справи була повідомлені вчасно за місцем реєстрації рекомендованою кореспонденцією, у визначений строк не надала суду відзив на позовну заяву.

Суд вважає можливим, за згодою позивача, провести заочний розгляд справи на підставі матеріалів справи, відповідно дост.280 ЦПК України, за відсутності відповідачки.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши позивача, оцінивши та дослідивши у сукупності докази у справі, суд приходить до наступних висновків.

Відповідно дост.12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно до вимог ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст. ст.81,83 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду.

Судом встановлено, що квартира АДРЕСА_3 належіть на праві приватної власності ОСОБА_1 2/3 частини квартири та ОСОБА_4 1/3 частина квартири, що підтверджується свідоцтвом № НОМЕР_1 про право власності на житло від 01.04.1998 року, та витягом державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 14.03.2019 року №159588962.

З лютого 2020 року її донька, ОСОБА_2 , добровільно виїхала зі спірної квартири. За твердженнями позивачки речі відповідачки у квартирі відсутні та вона не чинила їй перешкод у проживанні. Однак відповідачка ОСОБА_2 залишилася бути зареєстрованою в даній квартирі. Відповідачка не сплачує комунальні платежі, в утриманні житла участі не бере. Реєстрація відповідачки, перешкоджає позивачці розпоряджатися квартирою.

Факт не проживання відповідачки в квартирі без поважних причин, підтверджується листом складеним ТОВ «МІСТО ДЛЯ ЛЮДЕЙ ЗАПОРІЖЖЯ» №507370 від 06.07.2022 року, та підтверджується сусідами ОСОБА_5 , проживаючою в квартирі АДРЕСА_2 та ОСОБА_6 , проживаючою в квартирі АДРЕСА_4 .

Стаття 41 Конституції України передбачає, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності, право приватної власності є непорушним

Стаття 47 Конституції України та ст. 9 ЖК України передбачають, що кожен має право на житло і ніхто не може бути обмежений у праві користуванням інакше ніж з підстав і в порядку визначеним законом.

Відповідно до ч.1 ст.317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Згідно до ч. 1 ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Конституцією України (ст. 41) та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Згідно до ч. 1 ст.383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва.

Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення, ким саме порушене право та з яких підстав.

Такий правовий висновок зроблений в постанові ВС КЦС від 09.12.2020 року справа №209/2642/18.

Відповідно до ч.2 ст. 405 ЦК України, член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Згідно із вказаною нормою при вирішенні питання про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, враховуються причини її відсутності. Підставою для визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, може слугувати лише свідома поведінка такої особи, яка свідчить про втрату нею інтересу до такого житлового приміщення.

Оскільки судом встановлено, що позивачка є власником квартири АДРЕСА_3 , в якій зареєстрована, але понад 1 рік не проживає її донька ОСОБА_2 , що перешкоджає позивачці у здійсненні права володіння та розпорядження своїм майном, тому суд доходить висновку про наявність достатніх підстав для усунення вказаних перешкод позивачеві шляхом визнання відповідачки такою, що втратили право користування вказаним жилим приміщенням.

Відповідно дост. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється, зокрема, на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (ст. 89 ЦПК України).

Таким чином, з`ясувавши обставини справи та надавши належну оцінку зібраним у справі доказам, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають задоволенню.

Згідно зі ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

У відповідності зі ст. 141 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, а тому з відповідачки підлягають стягненню витрати понесені позивачкою по сплаті судового збору у сумі 992,0 грн.

Керуючись Конституцією України, ст. ст.10, 12, 13, 18, 76, 81, 83, 89, 141, 247, 258, 259, 263-265, 268, 280-284, 354 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування квартирою - задовольнити.

Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , такою, що втратила право користування житловим приміщенням, квартирою АДРЕСА_3 .

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , судові витрати по сплаті судового збору у сумі 992,0 грн. (дев`ятсот дев`яносто дві гривні)

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення суду виготовлено 10.10.2022.

Суддя: Баруліна Т. Є.