Справа № 462/2747/22
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 жовтня 2022 року суддя Залізничного районного суду м.Львова Румілова Н.М., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Державного підприємства Львівський державний завод «Лорта» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні,

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 16.06.2022 року звернулась до суду з позовом, в якому зазначила, що вона працювала начальником планово-економічного бюро монтажно-складального цеху 003 на Державному підприємстві «Львівський державний завод «ЛОРТА» та була звільнена з роботи 26.07.2021 року за ч.3 ст.38 КЗпП України за наказом № 187 к від 26.07.2021р. Рішенням Залізничного районного суду м. Львова від 21.01.2022р. у справі № 462/5859/21 стягнуто з Державного підприємства «Львівський державний завод «ЛОРТА» на її користь заборгованість по виплаті заробітної плати з урахуванням вихідної допомоги та компенсації за невикористані щорічні відпустки та середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 27 липня 2021 року по 21 січня 2022 року. Цим же рішенням встановлено, що її середньоденний заробіток становить 461,05 грн. Остаточний розрахунок з нею відповідач здійснив 01.06.2022 року. Вважає, що її середній заробіток з 21.01.2022р. по 01.06.2022р. становить 40111,35 грн. з урахуванням обов`язкових податків та зборів, виходячи з наступного розрахунку: 461,05грн. (середньоденна заробітна плата) X 87 кількість робочих днів за період з 21.01.2022р. по 01.06.2022р. Просить суд стягнути з відповідача на свою користь 40111,35 грн. з урахуванням обов`язкових податків та зборів, та стягнути сплачений судовий збір.

На підставу своїх вимог позивач надала копію трудової книжки, копію рішення суду від 21 січня 2022 року по справі №462/5859/21 за її позовом до відповідача про стягнення заборгованості, виписку з банківського рахунку від 13.06.2022 року за період з 01.05.2022 - 03.06.2022 року про здійснення оплати за рішенням суду.

Ухвалою суду визначено здійснювати судовий розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін за наявними у справі матеріалами. Встановлено відповідачу строк для подання відзиву на позовну заяву.

Відповідач на позовну заяву надав відзив, яким не визнав позовні вимоги, зазначивши, що рішенням Залізничного районного суду міста Львова від 21 січня 2022 року стягнуто з ДП «ЛДЗ «ЛОРТА» на користь ОСОБА_1 заборгованість по виплаті заробітної плати з урахуванням інших виплат в сумі 61 546.49 грн. та середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період 27 липня 2021 року по 21 січня 2022 року в розмірі 58 553,35 грн. Тобто в загальному 120 099,84 грн. Дане рішення набрало законної сили 21 лютого 2022 року.16 травня 2022 року відповідачем було виплачено ОСОБА_1 заборгованість в сумі 41 510.32 грн. 20 травня 2022 року з ДП «ЛДЗ «ЛОРТЛ» було стягнуто ще 90 768.50 грн. за виконавчим листом № 462/5859/21 від 29 березня 2022 року, що підтверджується довідкою про стягнення коштів, виданій ОСОБА_1 , яка долучена до відзиву. Затримка виплати коштів, які надійшли згідно наданої виписку банку, виникла не з вини відповідача, оскільки фактично відповідач виконав рішення 16 травня 2022 року та 20 травня 2022 року. Просить врахувати воєнний стан в країні, час заборгованості виник в період економічного спаду лютий 2022 - травень 2022 р., недостатність фінансування та необхідність виконання термінових замовлень та той факт, що при першому надходженні де відповідача коштів від держави заборгованість перед ОСОБА_1 була покрита частково, а через 4 дні повністю. Вважає, що відповідач діяв правомірно та в порядку черговості виплатив заборгованість позивачу через максимально короткий проміжок часу. Вважає, що позов не підлягає задоволенню.

У зв`язку із тим, що відповідно до положень ЦПК України розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, на підставі частини другої статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Дослідивши всі обставини по справі та перевіривши їх доказами, суд дійшов до наступних висновків.

Згідно із ст. 2 КЗпП України право громадян на працю, - тобто на одержання роботи з оплатою праці не нижче встановленого державою мінімального розміру, включаючи право на вільний вибір професії, роду занять і роботи, забезпечується державою. Працівники реалізують право на працю шляхом укладення трудового договору про роботу на підприємстві, в установі, організації або з фізичною особою.

Відповідно до ст.7 ч.4 Конституції України, право на своєчасне одержання винагороди за працю захищене законом.

Відповідно до ст.5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Відповідно до ст..81 ч.1 ЦПК кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи.

За ст.79 ЦПК достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

За ч.4 ст.82 ЦПК обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Як вбачається з копії трудової книжки позивач знаходилась з відповідачем у трудових відносинах, працюючи начальником планово-економічного бюро монтажно-складального цеху 003 на Державному підприємстві «Львівський державний завод «ЛОРТА» та була звільнена з роботи 26.07.2021 року за ч.3 ст.38 КЗпП України за наказом № 187 к від 26.07.2021р. Рішенням Залізничного районного суду м. Львова від 21.01.2022р. у справі № 462/5859/21 стягнуто з Державного підприємства «Львівський державний завод «ЛОРТА» на її користь заборгованість по виплаті заробітної плати з урахуванням вихідної допомоги та компенсації за невикористані щорічні відпустки та середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 27 липня 2021 року по 21 січня 2022 року, а саме 26412 гривень 06 копійок нарахованої, але невиплаченої заробітної плати, 25500 гривень 00 копійок вихідної допомоги, 9634 гривні 43 копійки компенсації за невикористану відпустку, 58553 гривні 35 копійок середнього заробітку за час затримки розрахунку. Цим же рішенням встановлено, що середньоденний заробіток позивача становить 461,05 грн.

Відповідно до виписки з карткового банківського рахунку позивачці 1.06.2022 року нараховані остаточні кошти на картку в сумі 78589,52грн.

Таким чином, за 87 робочих днів, а саме за період з 21.01.2022 року по 01.06.2022 р., затримка виплати заробітної плати з урахуванням середньоденного заробітку становить 40111,35 грн.

Відповідно до статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник у день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. У разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен у зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

За змістом статті 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені у статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника.

Відшкодування, яке сплачується за час затримки розрахунку при звільненні відповідно до ст. 117 КЗпП України не відповідає ознакам заробітної плати, оскільки виплачується не за виконану роботу, а за затримку розрахунків при звільненні. Тому відшкодування, передбачене ст. 117 КЗпП України, хоча і розраховується, виходячи з середнього заробітку працівника, однак не є заробітною платою.

Метою законодавчого регулювання умов відшкодування працівнику за час затримки усіх виплат при звільненні є захист майнових прав працівника у зв`язку з його звільненням з роботи, зокрема, захист працівника на своєчасне одержання заробітної плати за виконану роботу, яка є основним засобом до існування працівника, необхідним для забезпечення його життя.

Однак, у вказаних відносинах і працівник має діяти добросовісно щодо реалізації своїх прав, а інтереси роботодавця також мають бути враховані. Тобто має бути дотриманий розумний баланс між інтересами працівника та роботодавця.

Відповідно до пункту 6 частини першої статті 3 Цивільного кодексу України (далі ЦК) загальними засадами цивільного законодавства є справедливість, добросовісність та розумність. У трудових відносинах працівник має діяти добросовісно, реалізуючи права відповідно до частини третьої статті 13 ЦК, не допускаючи дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах.

Відшкодування, передбачене статтею 117 КЗпП спрямоване на компенсацію працівнику майнових втрат, яких він зазнав внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку роботодавця.

У Постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 червня 2019 року (справа N 761 (9584)15-ц (далі постанова) у пункті 87 прописано, що з огляду на наведені мотиви про компенсаційний характер заходів відповідальності у цивільному праві Велика Палата Верховного Суду доходить до висновку, що, виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити розмір відшкодування, передбаченого статтею 117 КЗпП.

При цьому, зменшення суми відшкодування залежить від розміру недоплаченої роботодавцем суми. Істотним є період затримки (прострочення) невиплати такої заборгованості, а також те, з чим була пов`язана тривалість такого періоду з моменту порушення права працівника і до моменту його звернення з вимогою про стягнення відповідних сум.

Велика Палата у зазначеній вище постанові зазначає, що враховувати необхідно ймовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника, інші обставини справи, встановлені судом, зокрема, дії працівника та роботодавця у спірних правовідносинах, співмірність ймовірного розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника та заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні. (п. п. 91; 91п. 1,2,3,4 постанови).

Суд враховує, що позивачем не доведено, які майнові втрати понесені нею через невчасну доплату. Також враховує, що рішення суду постановлено 21 січня 2022 року, набуло законної чинності в умовах воєнного стану, під час спаду економіки країни, та його виконання відбулося добровільно та примусове 20 травня 2022 року за виконавчим листом №462/5859/21 від 29 березня 2022 року, тобто через 4 місяця після проголошення рішення.

Суд вважає, що обставини, у зв`язку з чим сталась така затримка, на які послався відповідач, заслуговують на увагу. Військова агресія росії призвела до економічної кризи в цілому в країні, та конкретно призвела до наслідків затримки виконання зазначеного рішення суду. Відповідач є державним підприємством військово-оборонної галузі та входить до складу українського оборонного промислового комплексу. Ці обставини свідчить про те, що у відповідача не було можливості своєчасно виплатити кошти і в його діях відсутні ознаки протиправності та бездіяльності по відношенню до позивача.

Тому суд вважає, що у задоволенні позову слід відмовити.

Керуючись ст. ст.10, 11, 12, 13, 81, 263-265 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

У позові ОСОБА_1 до Державного підприємства Львівський державний завод «Лорта» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні відмовити.

Рішення може бути оскаржено шляхом подачі апеляційної скарги до Львівського апеляційного суду через Залізничний районний суд м. Львова протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Повний текст рішення складений 7 жовтня 2022 р.

Суддя: Н.М.Румілова