Номер провадження 2/754/2497/22
Справа №754/8852/20
РІШЕННЯ

Іменем України

27 вересня 2022 року Деснянський районний суд міста Києва у складі:

головуючого судді: Таран Н.Г.,

секретаря судового засідання: Довгань Г.А.

за участі:

позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

представника відповідача Поліщука С.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Києва цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Об`єднання «Спілка молочних підприємств України», про зобов`язання належним чином оформити трудову книжку та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,-

В С Т А Н О В И В:

16 липня 2020 року до Деснянського районного суду м. Києва надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Об`єднання «Спілка молочних підприємств України», про зобов`язання належним чином оформити трудову книжку та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, в якому позивач просила суд стягнути з відповідача на її користь середній заробіток, за період з 01.04.2020 року по 11.12.2020 року, в розмірі 222 411,20 грн. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 12.05.2005 позивачка працювала в Об`єднання «Спілка молочних підприємств України» (далі - відповідач), 31 березня 2020 року, позивача було звільнено з посади директора з питань безпечності та якості харчових продуктів за угодою сторін, п. 1 ст. 36 КЗпП України. До дня звільнення її було повністю виплачені усі необхідні суми розрахунку при звільненні. 31 березня 2020 року позивачка отримала копію наказу про звільнення, одночасно з цим керівник відповідача ОСОБА_4 повідомила позивачу про неможливість видачі трудової книжку зв`язку з тим, що трудова книжка знаходиться у Голови Ради директорів відповідача ОСОБА_5 , який у цей час намагається усунути ОСОБА_4 з посади Президента відповідача. Станом на момент подання позовної заяви трудову книжку позивач так і не отримала. При цьому, позивач двічі зверталася до відповідача з вимогою видачі їй трудової книжки на електронну пошту. За запрошенням ОСОБА_4 , 22 червня 2020 року позивач прибула до нового керівника відповідача ОСОБА_5 з метою отримання трудової книжки. Під час зустрічі ОСОБА_5 висунув обов`язкову умову видачі позивачу трудової книжки, а саме, щоб позивач поставила не поточну дату її отримання, 22.06.2020, а «заднім числом» 31 березня 2020 року. Позивач відмовилася від запропонованої підробки документів, в результаті чого ОСОБА_5 почав ображати позивача і відмовився видати трудову книжку. У зв`язку з неповерненням у встановлений строк трудової книжки позивач позбавлена реалізувати своє право на працю, оскільки трудова книжка є обумовленим документом, який підлягає поданню при оформленні на роботу. Відповідно до п. 1 ст. 47 КЗпП України передбачено, власник або уповноважений ним орган, зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в ст. 116 КЗпП України. Згідно до вимог п. 5 ст. 235 КЗпП України, у разі затримки видачі трудової книжки з вини власника або уповноваженого ним органу працівникові виплачується середній заробіток за весь час вимушеного прогулу. Також відповідно до вимог абзаців 5 - 7 п. 4.1 «Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників» затвердженої спільним наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 № 58, власник або уповноважений ним орган зобов`язаний видати працівнику його трудову книжку в день звільнення з внесенням до неї запис про звільнення. При затримці видачі трудової книжки з вини власника або уповноваженого ним органу працівникові сплачується середній заробіток за весь час вимушеного прогулу. Днем звільнення в такому разі вважається день видачі трудової книжки. Про новий день звільнення видається наказ і вноситься запис до трудової книжки працівника. Раніше внесений запис про день звільнення визнається недійсним у порядку, встановленому пунктом 2.10 цієї Інструкції. Розрахунок середнього заробітку за час вимушеного прогулу у зв`язку із затримкою видачі трудової книжки здійснюється на підставі даних деталізації нарахувань за лютий, березень 2020 року, який додається (розраховано відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 № 100). Сума середнього заробітку за вимушений прогул становить за період з 01.04.2020 по 15.07.2020 за 71 день - 89 722,70 грн. Враховуючи викладене, керуючись ч. 1 ст. 43 Конституції України, ч. 2 ст. 24, ч. 1 ст. 47, ч. 5 ст. 235 КЗпП України просила суд стягнути з відповідача середній заробіток за вимушений прогул в розмірі 89 722,70 грн. Під час розгляду справи позовні вимоги були уточненні та збільшена сума позовних вимог на підставі заяви про уточнення позовних вимог від 01.03.2021, а саме: за результатами ознайомлення позивачем з відзивом на позовну заяву, з якої вбачається зміна позиції відповідача щодо готовності видати позивачу належним чином оформлену трудову книжку. Позивач направила відповідачу листа від 01.12.2020 з проханням направити їй трудову книжку поштою. У відповідь на цей лист відповідач направив позивачу оригінал трудової книжки разом з супровідним листом № 117 від 08.12.2020. Таким чином позивач оригінал трудової книжки отримала 11.12.2020, у зв`язку з чим виникла необхідність уточнення позовних вимог, що призвело до збільшення днів вимушеного прогулу до 176 днів з 01.04.2020 по 11.12.2020, розмір середнього заробітку за час вимушеного прогулу становить - 222 411,20 грн.

Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 22.07.2020 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 28.09.2020 було задоволено клопотання відповідача про розгляд справи в порядку спрощеного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

02 листопада 2021 року відповідно до розпорядження керівника апарату суду № 319, матеріали судової справи передані для розгляду судді Таран Н.Г.

Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 03.11.2021 прийнято до провадження та розгляд справи проводити за правилами загального позовного провадження. Позивач та представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити в повному обсязі.

Представник відповідача в судове засідання з`явився, позовні вимоги не визнав та просив у задоволенні позову відмовити в повному обсязі. Також представник відповідача надав до суду відзив на позовну заяву в якому позовні вимоги не визнає та заперечує, вважає позов необгрунтованим. З боку відповідача права позивача не порушувались. Позивач недобросовісно користується своїми процесуальними правами та зловживає правом на звернення до суду, вводячи суд в оману щодо обставин справи. Позов є завідомо безпідставним та носить очевидно штучний характер. В день звільнення з позивачем було проведено повний розрахунок та виплачено усі належні їй при звільненні виплати, однак на відміну від наказу про звільнення, отримувати трудову книжку позивач не стала, хоча в дійсності не мала в цьому перешкод або відмов. Трудову книжку позивач могла отримати в день свого звільнення 31.03.2020, так само як і наказ про своє звільнення, отримання якого позивач не заперечує. За отриманням трудової книжки позивач з`явилась лише 22.06.2020, однак відмовилась від того, щоб розписатися в отриманні трудової книжки та не отримала її, оскільки на її думку, датою звільнення в трудовій книжці мало бути вказано не 31.03.2020 а день, коли вона прийшла за трудовою книжкою, 22.06.2020. В зв`язку з відмовою позивача від отримання трудової книжки 22.06.2020 було складено відповідний Акт. Неотримання позивачем трудової книжки як в день звільнення, так і 22.06.2020 обумовлене тим, що позивач, діючи навмисно та недобросовісно, заздалегіть намагалась створити штучні умови та підстави для того, щоб в майбутньому пред`явити до відповідача позов про стягнення середнього заробітку за час затримки видачі трудової книжки.

16.11.2020 на адресу суду надійшла відповідь на відзив в якому позивач вказує, що матеріалами справи підтверджується, що відповідач не виконав обов`язку, передбаченого ч. 1 ст. 47 КЗпП України, а саме: не видав у день звільнення позивача, 31.03.2020 трудову книжку. Обов`язок видати трудову книжку лежить на роботодавці. При цьому, відповідач не спростував наведених у позовній заяві доводів та доказів невидачі позивачу трудової книжки. Обов`язок з видачі трудової книжки працівнику лежить на роботодавцю, а не на працівнику, як помилково вважає відповідач. Саме відповідач зобов`язаний вчинити дії, спрямовані на видачу трудової книжки. Також не відповідають дійсності доводи відповідача про те, що 22.06.2020 позивач відмовилася від отриманні трудової книжки у зв`язку з тим, що датою її звільнення має бути зазначено 22.06.2020, а не 31.03.2020, при цьому наданий відповідачем доказ - Акт від 22.06.2020 є сфабрикованим. При цьому, позивач просила суд звернути увагу на ту обставину, що Вона не вимагала і не вимагає у відповідача змінити дату звільнення з 31.03.2020 на 22.06.2020. Позов подано з дотриманням встановлених строків давності - протилежні доводи відповідача є незаконними та необгрунтованими. Враховуючи викладене просила позовні вимоги задовольнити в повному розмірі.

22.01.2021 на адресу суду надійшло заперечення на відповідь на відзив, в якому відповідач вважає, що не відповідають дійсності твердження позивача про те, що відповідач нібито порушив вимоги ч. 1 ст. 47 КЗпП України щодо видачі позивачу трудової книжки при звільненні 31.03.2020. В даному випадку відсутня не лише вина відповідача у затримці видачі позивачу трудової книжки при звільненні позивача, а відсутня сама затримка видачі відповідачем трудової книжки позивачу. З цих же підстав відсутній і вимушений прогул позивача, а відповідно відсутні і підстави для стягнення з відповідача на користь позивача середнього заробітку за час затримки розрахунку.

На адресу суду надійшли пояснення відповідача до позовної заяви в яких повідомляє, що позивач не оспорює підстави її звільнення, не висуває вимог про поновлення її на роботі. Фактично позивач вимагає змінити дату її звільнення, замість зазначеної в трудовій книжці дати звільнення 31.03.2020 згідно наказу № 20 - к від 20.03.2020, позивач вважає, що датою її звільнення має бути дата отримання нею трудової книжки. З цих же міркувань позивач вимагає стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу, наявність якого вважає з дня звільнення 31.03.2020 по 11.12.2020. Верховний суд України в постанові від 16.12.2020 в справі № 761/36220/17 звернув увагу на те, що у випадку зміни дати звільнення відсутній склад трудового майнового правопорушення, тобто підстава і умови матеріальної відповідальності роботодавця. Зміна дати звільнення не є вимушеним прогулом, за який працівникові виплачується середній заробіток, розмір якого обчислюється відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 №100. У випадку зміни дати звільнення середній заробіток за весь час вимушеного прогулу не виплачується.

В судовому засіданні 02 червня 2022 року, представник позивача пояснив, що копію наказу про звільнення позивач отримала 31.03.2020 біля свого будинку від ОСОБА_4 оскільки працювала дистанційно з невідомо якого часу. 01.04.2020 отримала розрахунок. Підстави, формулювання, дату звільнення позивач не оспорює, але вважає, що дата має бути зазначена коли позивач отримала трудову книжку а саме - 11.12.2020. Вважають що трудова книжка оформлена не належним чином, ким зроблений запис 31.03.2020 позивачу невідомо. 22.06.2020 позивач з`явилась до відповідача за отриманням трудової книжки, але відмовилася від її отримання оскільки дата звільнення зазначена 31.03.2020, при цьому позивач не просила надсилати поштою.

Представник відповідача пояснив, що спір штучний, розрахунок середнього заробітку не вірний - для розрахунку взято лютий, березень, а треба січень, лютий. 31.03.2020 позивачу не вручена трудова книжка у зв`язку з її не зверненням та не явкою, також не відома де була на той час позивачка.

Позивачка в судовому засіданні пояснила, в спільці працювала з 12.05.2005 по 31.03.2020. Копію наказу про звільнення від 20.03.2020 № 20-к отримала 31.03.2020 біля свого будинку бо працювала дистанційно. Заяву про звільнення подала 20.03.2020. 21.06.2020 до позивача зателефонувала ОСОБА_4 . Копію наказу про дистанційну роботу позивач не долучала до матеріалів справи. Позивачка домовилася з ОСОБА_4 , що вона сама вирішить питання щодо видачі позивачу трудової книжки тому позивач до відповідача не зверталася до 01.12.2022.

В судовому засіданні 24.06.2022 представник відповідача ОСОБА_5 - директор підприємства пояснив, що з березня 2020 перебував на посаді Голови Ради Директорів, директором була ОСОБА_4 ,. В березні 2020 всі документи були у ОСОБА_4 в сейфі, Він ключів не мав. Був присутнім на роботі в період з 31.03.2020 по 01.04.2020. Розпоряджень про дистанційну роботу на підприємстві не було. З 13.04.2020 електронних листів від ОСОБА_1 не надходили, також в період з 13.04.2020 по 22.06.2020 не зверталась за отриманням трудової книжки. 22.06.2020 позивач прийшла до спілки, але відмовилася від отримання трудової книжки, оскільки побачила, що дата звільнення вказана 31.03.2020, під час візиту позивача були присутні ОСОБА_6 , ОСОБА_7 . ОСОБА_5 надав розпорядження скласти акт про відмову в отриманні трудової книжки позивачем. 22.06.2020 позивач забрала свою трудову книжку і пішла. Акт про відмову писала ОСОБА_7 , який був складений під час зустрічі після того, як позивач вийшла. Акт на адресу позивача не направлявся, листи-пропозиції їй не писали. Запис про звільнення робив ОСОБА_6 22.06.2020, який був виконавчим директором, підпис керівника відсутній бо його мала робити ОСОБА_4 .

Вислухавши сторін, дослідивши матеріали справи, повно і всебічно з`ясувавши обставини справи, оцінивши докази на підтвердження таких обставин в їх сукупності, суд встановив наступне.

З 12.05.2005 позивачка працювала в Об`єднанні «Спілка молочних підприємств України» (далі - відповідач), 31 березня 2020 року, позивача було звільнено з посади директора з питань безпечності та якості харчових продуктів за угодою сторін, п. 1 ст. 36 КЗпП України. До дня звільнення її було повністю виплачені усі необхідні суми розрахунку при звільненні. 31 березня 2020 року позивачка отримала копію наказу про звільнення, одночасно з цим керівник відповідача ОСОБА_4 повідомила позивачу про неможливість видачі трудової книжку

Станом на момент подання позовної заяви трудову книжку позивач так і не отримала. 22 червня 2020 року позивач прибула до Відповідача з метою отримання трудової книжки.

У зв`язку з неповерненням у встановлений строк трудової книжки позивач позбавлена реалізувати своє право на працю, оскільки трудова книжка є обумовленим документом, який підлягає поданню при оформленні на роботу.

Відповідно до п. 1 ст. 47 КЗпП України передбачено, власник або уповноважений ним орган, зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в ст. 116 КЗпП України.

Згідно до вимог п. 5 ст. 235 КЗпП України, у разі затримки видачі трудової книжки з вини власника або уповноваженого ним органу працівникові виплачується середній заробіток за весь час вимушеного прогулу.

Також, відповідно до вимог абзаців 5 - 7 п. 4.1 «Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників» затвердженої спільним наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 № 58, власник або уповноважений ним орган зобов`язаний видати працівнику його трудову книжку в день звільнення з внесенням до неї запис про звільнення. При затримці видачі трудової книжки з вини власника або уповноваженого ним органу працівникові сплачується середній заробіток за весь час вимушеного прогулу. Днем звільнення в такому разі вважається день видачі трудової книжки. Про новий день звільнення видається наказ і вноситься запис до трудової книжки працівника. Раніше внесений запис про день звільнення визнається недійсним у порядку, встановленому пунктом 2.10 цієї Інструкції.

Відповідно до проведеного позивачем разрахунку середнього заробітку за час вимушеного прогулу у зв`язку із затримкою видачі трудової книжки здійсненого на підставі даних деталізації нарахувань за лютий, березень 2020 року, який додається (розраховано відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 № 100). Сума середнього заробітку за вимушений прогулу становить за період з 01.04.2020 по 11.12.2020 року - 222 411,20 грн.

Згідно з ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Частиною першою ст. 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси.

Отже, під час розгляду спору суд повинен установити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Статтею 43 Конституції України встановлено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується, та на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Відповідно до частини першої статті 9 ЦК України положення ЦК України застосовуються до врегулювання, зокрема трудових відносин, якщо вони не врегульовані іншими актами законодавствами. Таким чином, положення ЦК України мають застосовуватися субсидіарно для врегулювання трудових відносин. Такої ж за суттю позиції дотримувався і Верховний Суд України, зокрема у постанові від 11.11.2015 у справі № 234/7936/14-ц (провадження № 6-2159цс15) та у постанові від 31.05.2017 у справі № 759/7662/15-ц (провадження № 6-1185цс16).

Відповідно до п. 1 ст. 47 КЗпП України передбачено, власник або уповноважений ним орган, зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в ст. 116 КЗпП України. Згідно до вимог п. 5 ст. 235 КЗпП України, у разі затримки видачі трудової книжки з вини власника або уповноваженого ним органу працівникові виплачується середній заробіток за весь час вимушеного прогулу (в редакції чинній на момент звернення позивача да суду). Також відповідно до вимог абзаців 5 - 7 п. 4.1 «Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників» затвердженої спільним наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 № 58, власник або уповноважений ним орган зобов`язаний видати працівнику його трудову книжку в день звільнення з внесенням до неї запис про звільнення. При затримці видачі трудової книжки з вини власника або уповноваженого ним органу працівникові сплачується середній заробіток за весь час вимушеного прогулу.

З огляду на наведені мотиви про компенсаційний характер заходів відповідальності у цивільному праві Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що, виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити розмір відшкодування, передбаченого статтею 117 КЗпП України.

Водночас виходячи з мети відшкодування, яка полягає у компенсації працівнику майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного отримання трудової книжки суд враховує:

- Період затримки, а також те, з чим була пов`язана тривалість такого періоду з моменту порушення права працівника і до моменту його звернення з вимогою про стягнення відповідних сум;

- Ймовірний розмір пов`язаних із затримкою отримання трудової книжки майнових втрат працівника;

- Інші обставини справи, встановлені судом, зокрема, дії працівника та роботодавця у спірних правовідносинах, співмірність ймовірного розміру пов`язаних із затримкою видачі трудової книжки при звільненні майнових втрат працівника та заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку.

Отже, суд дійшов висновку про можливість часткового задоволення вимог працівника.

Середній заробіток працівника визначається за правилами, передбаченими Порядком, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 N 100 (далі - Порядок № 100).

Пунктом 2 Порядку № 100 передбачено, що у всіх інших випадках збереження середньої заробітної плати середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. Працівникам, які пропрацювали на підприємстві, в установі, організації менше двох календарних місяців, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за фактично відпрацьований час. Якщо протягом останніх двох календарних місяців працівник не працював, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за попередні два місяці роботи.

За змістом пункту 8 Порядку № 100 нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадиться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. У разі коли середня місячна заробітна плата визначена законодавством як розрахункова величина для нарахування виплат і допомоги, вона обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати, розрахованої згідно з абзацом першим цього пункту, на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді. Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства.

Суд наголошує, що у трудових відносинах обидві сторони мають діяти добросовісно щодо своїх прав та обов`язків, тобто має бути дотриманий розумний баланс між інтересами працівника та роботодавця.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що позивач має право на компенсацію за затримку видачі трудової книжки, однак, вирішуючи заявлений позов, необхідно виходити з принципу пропорційності.

Судова практика Європейського суду з прав людини розглядає принцип "пропорційності" як невід`ємну складову та інструмент верховенства права, зокрема й у питаннях захисту права працівника на оплату праці.

Дотримання принципу "пропорційності" передбачає, що втручання у право, навіть якщо воно здійснюється згідно з національним законодавством і в інтересах суспільства, все одно буде розглядатися як порушення статті 1 Першого протоколу, якщо не було дотримано розумної пропорційності між втручанням у право особи та інтересами суспільства. Ужиті державою заходи мають бути ефективними з точки зору розв`язання проблеми суспільства, і водночас пропорційними щодо прав приватних осіб. Оцінюючи пропорційність, слід визначити, чи можливо досягти легітимної мети за допомогою заходів, які були б менш обтяжливими для прав і свобод заінтересованої особи, оскільки обмеження не повинні бути надмірними або такими, що є більшими, ніж необхідно для реалізації поставленої мети.

Відповідно до позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеної в постановах від 26.06.2019 по справі N 761/9584/15-ц та від 26.02.2020 по справі N 821/1083/17, за певних умов суд, виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, може зменшити розмір відшкодування, передбаченого статтею 117 КЗпП України.

Отже, суд, встановивши факт несвоєчасного вручення позивачу трудової книжки з вини відповідача, вирішує питання про застосування норми ст. 117 КЗпП України та зменшує розмір середнього заробітку, що має сплатити роботодавець працівникові за час затримки видачі трудової книжки, враховуючи обставини, за яких було встановлено наявність порушення, та істотність цієї частки порівняно із середнім заробітком працівника.

Так, відповідно до наданого позивачем розрахунку, виходячи з розміру середньоденної заробітної плати (1 263,70 грн.) та кількості робочих днів з 01.04.2020 року по 11.12.2020 року (176 робочих днів), розмір середнього заробітку становить 222 411,20 грн. Вказаний розрахунок суд приймає до уваги як належний. Відповідачем жодних заперечень щодо вказаного розрахунку не заявлено та жодним чином не спростовано.

Враховуючи те, що затримка видачі трудової книжки сталась як з вини відповідача, так і за бездіяльності позивача, то суд приходить до висновку про пропорційне зменшення належного до стягнення середнього заробітку за час затримки видачі трудової книжки, визначивши його розмір з урахуванням засад розумності і справедливості в розмірі 50 % від загальної суми середнього заробітку за час затримки видачі трудової книжки, а саме в розмірі 111 205,60 грн.

Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи, що позовні вимоги задоволено частково, судовий збір у сумі 1 532,46грн. покладається судом на відповідача.

Враховуючи викладене, керуючись ст. 15 ЦК України, ст.ст. 40, 44, 49-2 КЗпП України, ст.ст. 2-13, 76-83, 89, 141, 259, 263-265, 354-355 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Об`єднання «Спілка молочних підприємств України», про зобов`язання належним чином оформити трудову книжку та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу - задовольнити частково.

Зобов`язати Об`єднання «Спілка молочних підприємств України» належним чином оформити трудову книжку ОСОБА_1 .

Стягнути з Об`єднання «Спілка молочних підприємств України» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки у видачі трудової книжки у розмірі 111205,60 грн. та понесені по справі судові витрати зі сплати судового збору пропорційно задоволеній частині позовних вимог в сумі 1532,46 грн.

Рішення може бути оскаржене до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Повний текст рішення складено 05.10.2022 року.

Суддя: Н.Г.Таран