КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
апеляційне провадження №22-ц/824/7814/2022
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 вересня 2022 року м.Київ

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Поліщук Н.В.

суддів Андрієнко А.М., Соколової В.В.,

за участю секретаря судового засідання Чепур Н.К.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 14 квітня 2022 року, ухвалене під головуванням судді Притули Н.Г.,

у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , третя особа - ОСОБА_5 про усунення перешкод в користуванні житловим приміщенням, вселення та визначення порядку користування житловим приміщенням, -

встановив:

У серпні 2021 року до суду звернулася ОСОБА_1 з позовом, уточненим в ході розгляду справи, про усунення перешкод в користуванні житловим приміщенням, вселення та визначення порядку користування житловим приміщенням.

Позовні вимоги мотивує тим, що син позивачки ОСОБА_5 є власником 46/100 частки однокімнатної квартири площею 47,5 м2, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 .

Вказує, що син надав позивачці право користування зазначеною частиною квартири, що підтверджується нотаріально посвідченими довіреностями.

Однак відповідачі, яким належить інша частина квартири, постійно чинять позивачці перешкоди в користуванні вказаним житловим приміщенням, що підтверджується відповіддю Шевченківського УП ГУНП у м. Києві від 31 грудня 2018 року.

Мотивуючи наведеним, просить суд усунути перешкоди в користуванні житловим приміщенням шляхом зобов`язання відповідачів не чинити позивачці перешкод в користуванні житловою кімнатою площею 14,4 м2 та місцями загального користування: кухнею, санвузлом та коридором в квартирі АДРЕСА_2 ; вселити позивачку у житлову кімнату площею 14,4 м2 квартири АДРЕСА_2 та місця загального користування за нотаріально посвідченою довіреністю на користування місцями загальними користування; визначити порядок користування місцями загального користування наступним чином: в кухні площею 6,20 м2 залишити по одному кухонному столу і підвісній шафі сторін, зобов`язавши відповідачів прибрати інші предмети; виділити в користування сторонам по два пальники газової плити; в сумісному санвузлі залишити по одній підвісній вішалці і по одній туалетній поличці сторін, зобов`язавши відповідачів прибрати інші предмети і заборонивши їм сушити білизну в сумісному санвузлі; в коридорі площею 5,9 кв.м. залишити по одній вішалці сторін і по одній тумбі для взуття, зобов`язавши відповідачів прибрати з коридору інші предмети; зобов`язати відповідачів передати позивачці дублікат ключів від сараю, надати останньому можливість спільно з відповідачами користуватись сараєм.

Шевченківський районний суд міста Києва своїм рішенням від 14 квітня 2022 року у задоволенні позовних вимог відмовив.

Не погодившись з ухваленим рішенням, ОСОБА_1 подано апеляційну скаргу.

Апеляційну скаргу мотивує тим, що суд упереджено відмовив у задоволенні позовних вимог. Вказує, що син позивачки сплачує комунальні платежі за спірною квартирою. Вказує, що суд зобов`язаний був задовольнити позов, посилаючись на статтю 402 ЦК України.

Посилається на неповне з`ясування судом всіх обставин у справі, не витребування доказів, про які заявляла позивачка, зокрема , технічний паспорт та свідоцтво про власність на квартиру відповідачів, а також інформація про іншу власність відповідачів. Вказує, що суд примусово не притягнув відповідачів до слухання справи, не з`ясував кількість зареєстрованих та проживаючих осіб.

Мотивуючи наведеним, просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення Шевченківського районного суду у місті Києві від 14 квітня 2022 року та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог у повному обсязі.

В судовому засіданні позивачка, а також 3-я особа ОСОБА_5 доводи апеляційної скарги підтримали та просили задовольнити.

Відповідачі в судове засідання не з`явились, про дату, час і місце розгляду справи повідомлялись належним чином.

Відповідно до статті 372 ЦПК України колегія суддів ухвалила розглянути справу за відсутності осіб, які не з`явились в судове засідання.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення осіб, що з`явилися в судове засідання, розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого по справі судового рішення, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з огляду на таке.

Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно із частинами 1 та 2 статті 367 ЦПК Українисуд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відмовивши в задоволенні позову, суд першої інстанції вказав, що право користування позивачки квартирою залежить від права користування власника. Порядок користування квартирою між співвласниками встановлено. Позивачкою не надано доказів на підтвердження обставин того, що відповідачі чинять безпосередньо позивачці перешкоди в користуванні частиною квартири та позивачка не має можливості проживати в ній. Окрім цього суд вказав, що рішеннями Шевченківського районного суду міста Києва від 27 вересня 2017 року та від 04 серпня 2014 року встановлено факти чинення відповідачами перешкод у користування житловим приміщенням ОСОБА_5 .

Перевіряючи доводи апеляційної скарги, колегія суддів вказує на таке.

З даних свідоцтва про право власності на житло від 26 січня 1995 року убачається, що ОСОБА_5 є власником 46/100 частини квартири АДРЕСА_2 (а.с.11).

З даних технічного паспорту убачається, що квартира АДРЕСА_2 - є квартирою спільного заселення та частина що належить на праві власності ОСОБА_5 складається з наступних приміщень: кімната - 14,4 м2, кухня площею 6,2 м2, вбиральня площею 1,8 м2, коридор 6,8 м2, вбудована шафа площею 0,7 м2 Загальна площа квартири згідно технічним паспортом становить 47,5 м2 (а.с.12-17).

З даних довідки №773 від 08 лютого 2017 року убачається, що ОСОБА_5 зареєстрований та проживає у АДРЕСА_1 . (а.с.18).

З даних довіреності від 04 жовтня 2019 року убачається, що ОСОБА_5 уповноважив ОСОБА_1 , зокрема, бути представником перед фізичними та юридичними особами, незалежно від їх реєстрації. Окрім цього, з тексту довіреності убачається, що ОСОБА_1 має право представляти інтереси ОСОБА_5 як власника квартири АДРЕСА_2 , отримувати необхідні довідки та документи, користуватися належною ОСОБА_5 частиною квартири, здавати в оренду за ціну та на умовах за своїм розсудом належну ОСОБА_5 частину квартири, мати вільний вхід в квартиру, здійснювати поточний ремонт, проводити ремонтні роботи, переобладнання, перепланування, переоснащення замінювати санітарно-технічні прилади та пристрої. Довіреність видана строком на п`ять років та дійсна до 04 жовтня 2024 року (а.с.20).

Рішенням Шевченківського районного суду м.Києва від 07 квітня 1997 року частково задоволено позовні вимоги ОСОБА_5 та зобов`язано ОСОБА_6 та ОСОБА_2 не чинити перешкоди в користуванні кухнею, санвузлом, коридором та сараєм квартири АДРЕСА_2 . Встановлено порядок користування місцями загального користування наступним чином: в кухні площею 6,20 м2 залишити по одному кухонному столу і підвісній шафі сторін, зобов`язавши відповідачів прибрати інші предмети; виділено в користування сторонам по два пальники газової плити; в сумісному санвузлі залишити по одній підвісній вішалці і по одній туалетній поличці сторін, зобов`язавши відповідачів прибрати інші предмети і заборонивши їх сушити білизну в сумісному санвузлі; в коридорі площею 5,9 м2 залишити по одній вішалці сторін і по одній тумбі для взуття, зобов`язавши відповідачів прибрати з коридору інші предмети; зобов`язати відповідачів передати позивачу дублікат ключів від сараю, надати останньому можливість спільно з відповідачами користуватись сараєм; зобов`язано відповідачів не чинити ОСОБА_1 , що діє у відношенні майна ОСОБА_5 на підставі довіреності від 04.07.96 року, перешкод у користуванні кухнею, ванною, коридором та сараєм спільно з відповідачами (а.с.22-25, 130-132).

З даних акту державного виконавця від 30 квітня 2013 року убачається, що виходом державного виконавця за адресою: АДРЕСА_1 для примусового виселення ОСОБА_4 , ОСОБА_2 , ОСОБА_7 з 46/100 частин квартири. Рішення суду виконано, боржник виселився, замки змінено. Сторони претензій не мають. Стягувач ОСОБА_5 , боржник ОСОБА_2 , ОСОБА_4 (а.с.26).

Рішенням Шевченківського районного суду м.Києва від 27 вересня 2017 року (справа №761/14137/17) зобов`язано ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , ОСОБА_3 , ОСОБА_7 не чинити перешкоди ОСОБА_5 у користуванні виділеної останньому житловою кімнатою площею 14,4 м2 та місцями загального користування: кухнею, санвузлом та коридором в квартирі АДРЕСА_2 (а.с.27-30).

З даних листа Шевченківського управління поліції ГУНП у м.Києві від 31 грудня 2018 року за №М-6538/56-2018, адресованого ОСОБА_1 , убачається, що до Шевченківського управління ГУНП у м. Києві надходили звернення щодо вчинення перешкод в користуванні комунальною квартирою з боку родини ОСОБА_8 за адресою: АДРЕСА_1 в період часу 2017-2018 роках (а.с.31).

З даних свідоцтва про право власності на житло від 19 лютого 1998 року убачається, що 54/100 квартири АДРЕСА_2 в рівних долях належить ОСОБА_6 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 (а.с.68).

Відповідно до частини 1 статті 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Відповідно до частини 1 статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до частини 1 статті 383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва.

Відповідно до статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до частини 1 статті 405 ЦК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником.

Стаття 55 Конституції України гарантує кожному право захищати свої права і свободи будь-якими не забороненими законом засобами від порушень і протиправних посягань.

Аналіз положень статей 391, 396 ЦК України свідчить про те, що позов про усунення порушень права, не пов`язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов`язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння.

Разом з тим, з матеріалів справи убачається, що ОСОБА_1 не є власником житлового приміщення, перешкоди у користуванні яким просить усунути, а також не перебуває на реєстраційному обліку за адресою знаходження цього житлового приміщення.

Законодавством визначено право власника квартири використовувати помешкання, в тому числі, і для проживання інших осіб.

Проте, звертаючись із цим позовом до суду, позивачка право користування обгрунтовує виданими на її ім`я ОСОБА_5 довіреностями, тобто виходячи з правовідносин представництва, та з цих підстав просить задовольнити вимоги.

Згідно частини третьої статті 244 ЦК України довіреністю є письмовий документ, що видається однією особою іншій особі для представництва перед третіми особами.

Відповідно до статті 237 ЦК України представництвом є правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобов`язана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє. Представник не виступає стороною правочину, а здійснює представництво шляхом реалізації наданих йому повноважень по його укладенню від імені і в інтересах особи, яку він представляє. Основним правом представника є повноваження діяти від імені і за рахунок особи, яку він представляє.

Отже правовідносини представництва, самі по собі, не створюють для представника, в цьому випадку, самостійного права користування помешканням.

Натомість суд першої інстанції зробив правильний висновок про відсутність доказів на створення безпосередньо ОСОБА_1 перешкод у користуванні помешканням, як особі, яка проживає та користується помешканням разом із власником.

Доводи позивачки щодо необхідності витребування копії технічного паспорту, свідоцтва про власність на квартиру відповідачів, а також інформації про іншу власність відповідачів, відхиляються колегією суддів, оскільки матеріали справи містять копію Свідоцтва про право власності на житло від 19 лютого 1998 року убачається, що 54/100 квартири АДРЕСА_2 в рівних долях належить ОСОБА_6 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , натомість дані технічного паспорта та інформації про іншу власність відповідачів на вирішення цієї справи не впливають.

Доводи апеляційної скарги в тій частині, що суд першої інстанції примусово не притягнув відповідачів до участі у справі, відхиляється колегією суддів, оскільки судом на адресу відповідачів направлялись копії процесуальних документів, а також судові повістки. Згідно статті 13 ЦПК України учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Права та обов`язки учасників справи унормовано статтею 43 ЦПК України. Поряд з цим, цивільним процесуальним законодавством не передбачено такої процесуальної дії суду, як застосування процесуального примусу до відповідача у вигляді приводу.

Посилання скаржника в апеляційній скарзі на положення статті 402 ЦК України (встановлення сервітуту) відхиляються колегією суддів, оскільки позовні вимоги з цих підстав не заявлялись.

Апеляційна скарга не містить обгрунтованих доводів на спростування висновків суду першої інстанції.

Порушень норм процесуального права, які давали б підстави для скасування рішення суду, колегією суддів не установлено.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 259, 268, 367, 374, 375, 381-384, 390 ЦПК України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 14 квітня 2022 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, касаційна скарга на постанову може бути подана протягом тридцяти днів з дня її проголошення безпосередньо до Верховного Суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повна постанова складена 03 жовтня 2022 року.

Суддя-доповідач Н.В. Поліщук

Судді А.М. Андрієнко

В.В. Соколова