КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
_____________________________________
Апеляційне провадження
№ 22-ц/824/5480/2022
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

9 серпня 2022 року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Рейнарт І.М.

суддів Кирилюк Г.М., Семенюк Т.А.

при секретарі Баллі Л.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за апеляційною скаргою представника Товариства з обмеженою відповідальністю «Авто Просто» - адвоката Римара Андрія Вікторовича на рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 12 листопада 2021 року (суддя Мазур Ю.Ю.) у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Авто Просто» про захист прав споживача, визнання договору надання фінансових послуг недійсним та стягнення грошових коштів,

встановив:

у жовтні 2020 року позивач звернулася до суду з позовом про визнання недійсним договору №801998 від 12 червня 2019 року, укладеного між нею та ТОВ «Авто Просто», стягнення з відповідача грошових коштів у сумі 110 939грн 66коп., що складаються з: періодичних платежів у сумі 86 812грн 17коп. та винагороди ТОВ «Авто Просто» за надання послуги з адміністрування фінансових активів для придбання товару у сумі 24127грн 49коп., та витрат на правову допомогу у сумі 6 000грн, і сплату судового збору у сумі 1 109,40грн.

Мотивуючи позовні вимоги, позивач зазначала, що між нею та відповідачем 12 червня 2019 року був укладений договір №801998, предметом якого є надання учаснику фінансової послуги з адміністрування фінансових активів для придбання автомобіля за рахунок об`єднаних періодичних платежів учасників групи через систему Автофонд.

Позивач стверджувала, що ТОВ «Авто Просто» відсутнє у реєстрі фінансових установ та не має зареєстрованого виду діяльності з надання фінансових послуг з адміністрування фінансових активів для придбання товару, а тому відповідач не мав юридичних підстав для укладення даного роду договорів, що є підставою для визнання вказаного договору недійсним.

Також позивач зазначала, що сплачувала внески за автомобіль, однак так і не отримала його, тому у зв`язку з виникненням сумнівів, недосягненням очікуваного результату від укладеного договору, вона 19 червня 2020 року в письмовій формі звернулася до відповідача із вимогою розірвати договір та повернути сплачені періодичні платежі. Проте, ТОВ «Авто просто» повідомило її, що максимальний строк повернення періодичних платежів не може перевищувати одного року з дня отримання товариством заяви про дострокове розірвання договору, а сума до повернення складає 48 682грн 84коп.

Позивач вважала, що сума коштів, визначена відповідачем для повернення,

порушує умови договору та права споживача, оскільки нею на рахунки відповідача було сплачено 110 939грн 66коп., що складаються з: періодичних платежів у сумі 86 812грн 17коп. та винагороди ТОВ «Авто Просто» за надання послуги з адміністрування фінансових активів для придбання товару у сумі 24 127грн 49коп.

Посилаючись на те, що відповідач не є фінансовою установою, не має зареєстрованого виду діяльності з надання фінансових послуг з адміністрування фінансових активів для придбання товару, не мав права укладати даного роду договір та отримувати винагороду за послугу у розмірі 24 127грн 49 коп., позивач вважає, що вказана сума також підлягає поверненню.

Рішенням Голосіївського районного суду міста Києва від 12 листопада 2021 року позов задоволено. Визнано недійсним договір №801998 від 12 червня 2019 року, укладений між ОСОБА_1 та ТОВ «Авто Просто», стягнуто з ТОВ «Авто Просто» на користь ОСОБА_1 грошові кошти у сумі 110 939грн 66коп., що складається з періодичних платежів на суму 86 812грн 17коп. та винагороди ТОВ «Авто Просто» за надання послуг з адміністрування фінансових активів для придбання товару на суму 24127грн 49 коп. Стягнуто з ТОВ «Авто Просто» на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правову допомогу у розмірі 6 000грн та витрати по сплаті судового збору у розмірі 1 109грн 40 коп.

У поданій апеляційній скарзі представник ТОВ «Авто Просто» - адвокат Римар А.В. просить рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог та стягнути судові витрати.

Представник відповідача посилається на неповне встановлення судом обставин справи, невідповідність висновків суду обставинам справи та неправильне застосування судом норм матеріального права.

Представник відповідача зазначає, що на першій сторінці договору №801998 вказані сторони договору, зокрема, ТОВ «Авто Просто» - фінансова установа, вказано свідоцтво про реєстрацію фінансової установи серії ФК №313 від 19 січня 2012 року та безстрокова ліцензія, видана Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг (розпорядження №2239 від 15 вересня 2015 року). Вказане підтверджує, що на день укладення договору ТОВ «Авто Просто» мало статус фінансової установи та здійснювало діяльність відповідно до нормативно-правових актів, які регулювали діяльність з адміністрування фінансових активів для придбання товарів в групах. Позивач своїм підписом підтвердила, що фінансова послуга, що надається за цим договором, обрана нею самостійно, свідомо, без нав`язування з боку товариства.

Представник відповідача стверджує, що суд першої інстанції не врахував та не оцінив надані докази, що 19 січня 2012 року ТОВ «Авто Просто» зареєстровано як фінансову установу та видано свідоцтво про реєстрацію фінансової установи. 15 січня 2013 року ТОВ «Авто Просто» отримано ліцензію АЕ №198421 на здійснення діяльності з адміністрування фінансових активів для придбання товарів в групах строком до 15 січня 2018 року, яку на виконання вимог закону було змінено на безстрокову ліцензію на здійснення діяльності з адміністрування фінансових активів для придбання товарів в групах (розпорядження Нацкомфінпослуг №2239 від 15 вересня 2015 року).

Представник відповідача посилається на те, що суд не звернув увагу на те, що позивачем не надано жодного доказу у підтвердження того, що товариство було відсутнє у реєстрі фінансових установ та не мало зареєстрованого виду діяльності з надання фінансових послуг з адміністрування фінансових активів для придбання товару станом на 12 червня 2019 року.

Також представник відповідача вважає, що до правовідносин сторін не може бути застосована норма ст. 230 ЦК України, так як позивач не надала доказів щодо обґрунтування умислу в діях товариства, в чому полягав сам факт обману та які обставини заперечувало або замовчувало товариство при укладенні договору.

Представник відповідача стверджує, що питання відповідності умов договорів, які укладаються з ТОВ «Авто Просто», нормам ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» вже було предметом розгляду у Верховному Суді, який дійшов висновків, що умови договорів про надання послуг, спрямованих на придбання автомобіля, укладені між ТОВ «Авто Просто» та учасниками, не містять ознак несправедливості у розумінні ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів», зокрема такі висновки містяться в постановах від 01.08.2018 року по справі № 371/292/17; від 17.04.2019 року по справі №357/13841/16; від 22.05.2019 року по справі № 285/177/17; від 30.10.2019 року по справі №141/480/17; від 21.01.2020 року по справі №590/1087/17; від 15.07.2020 року по справі №204/7352/17; від 11.03.2021 року по справі №127/11564/19; від 24.03.2021 року по справі № 752/15606/19.

Поданий представником позивача відзив на апеляційну скаргу до уваги апеляційним судом не приймається, оскільки він поданий поза межами строків, визначених в ухвалі про відкриття апеляційного провадження, а представником позивача не надані докази у підтвердження поважності недотримання процесуальних строків.

Позивач та її представник, будучи належним чином повідомленими про день та час розгляду апеляційної скарги (с.с.145-146, 156-160, 171), двічі у судове засідання не з`явилися, позивач причини своєї неявки не повідомила, представник позивача - адвокат Сідько С.І. направила на електронну пошту апеляційного суду заяву, яка підписана її електронним підписом, про розгляд апеляційної скарги у її відсутність та відсутність позивача (с.с.172-174).

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника відповідача - адвоката Римара А.В., який підтримав апеляційну скаргу, вивчивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що вона підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено і матеріалами справи підтверджено, що 12 червня 2019 року між ТОВ «Авто Просто» та ОСОБА_1 був укладений договір № 801998, предметом якого є надання учаснику фінансової послуги з адміністрування фінансових активів для придбання автомобіля за рахунок об`єднаних періодичних платежів учасників групи через систему АВТОФОНД. Договір укладений шляхом підписання сторонами договору та додатку № 1, який є невід`ємною частиною договору.

У статті 1 договору зазначено, що Авто Просто є товариством, що надає фінансову послугу з адміністрування фінансових активів для придбання автомобілів учасниками через систему придбання у групах АВТОФОНД. Авто Просто забезпечує придбання автомобілів за рахунок об`єднаних грошових коштів учасників на умовах договору та у відповідності до внутрішніх правил за умови виконання учасником зобов`язань, передбачених договором про адміністрування.

Додаток № 1 до договору позивачем суду не надано.

У відзиві на позовну заяву відповідач зазначив, що сторони договору погодили обов`язок позивача щомісячно сплачувати «періодичний платіж» у розмірі 0,8333% від ціни автомобіля, «щомісячну винагороду» у розмірі 0,415% від ціни автомобіля + ПДВ. Всі внески сплачуються на користь Авто Просто як адміністратора системи Автофонд.

Відповідач визнав, що позивачем було сплачено винагороду за послуги, пов`язані з включенням договору до системи в розмірі 5% + ПДВ від поточної ціни автомобіля, вказаної у додатку № 1.

Відповідно до пункту 5.1 статті 5 розділу 2 договору учасник, який належним чином виконує свої зобов`язання за цим договором, отримує автомобіль через визначені договором механізми надання права на отримання автомобіля.

Статтею 2 розділу 1 договору передбачено, що ТОВ «Авто Просто» зобов`язується надати учаснику послуги, у тому числі з організації передачі автомобіля у власність отримувача товару у порядку та строки, визначені договором. При цьому, відповідно до

пункту 5.2 статті 5 розділу 2 договору, учасник може одержати право на отримання автомобіля, починаючи з першого розподілу товару. Максимальний строк набуття права на отримання автомобіля відповідає строку існування групи, до якої включено учасника групи. Водночас ТОВ «Авто Просто» зобов`язане повідомити учасника про надання права на отримання автомобіля та повідомити строк та порядок оформлення документів отримувачем автомобіля для передачі товару.

Відповідно до договору із постачальником, останній не пізніше ніж протягом 30 календарних днів з дня отримання замовлення повинен передати автомобіль учаснику, який одержав право на отримання автомобіля (пункт 8.1 статті 8 розділу 2 договору).

Передбачені угодою умови дозволяють учаснику сплачувати ціну автомобіля невеликими щомісячними внесками, які названі в угоді «періодичний платіж» або «авансовий внесок».

Відповідно до розділу договору «Визначення термінів» періодичний платіж - це грошові кошти, які щомісяця вносяться учасником групи на окремий поточний рахунок товариства у банку для оплати поточної ціни автомобіля та використовується для формування фонду групи відповідно до умов договору та внутрішніх правил. Розмір періодичних платежів визначається товариством щомісяця шляхом ділення поточної ціни автомобіля на загальну кількість періодичних платежів. Відсоток періодичного платежу від поточної ціни автомобіля зазначений у додатку № 1 до договору. Авансовий внесок - це періодичний платіж разом з щомісячною винагородою, який учасник може здійснити за власним бажанням з метою дострокового виконання зобов`язань за договором. Цілий Чистий внесок - це частина щомісячного повного внеску, який використовується для оплати автомобіля. Половинний Чистий внесок - це половина цілого чистого внеску.

Статтею 12 договору передбачено, що учасник, який ще не отримав автомобіль, має право розірвати договір за власним бажанням, про що зобов`язаний повідомити Авто Просто у письмовій формі. У строк, встановлений чинним законодавством, Авто Просто розглядає заяву учасника та надає письмову відповідь, в якій повідомляє про розірвання договору та наслідки його розірвання. Поверненню підлягають тільки періодичні платежі, сплачені за договором, з урахуванням положень, викладених в цій статті.

19 червня 2020 року ОСОБА_1 подала до ТОВ «Авто Просто» заяву про розірвання договору № 801998 від 12 червня 2019 року.

Листом від 6 липня 2020 року відповідач повідомив позивача про розірвання договору і про повернення сплачених періодичних платежів у сумі 48 682,84грн у строк, що не може перевищувати одного року з дня отримання Авто Просто заяви про дострокове розірвання договору.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що ТОВ «Авто Просто» відсутнє у реєстрі фінансових установ та не має зареєстрованого виду діяльності з надання фінансових послуг з адміністрування фінансових активів для придбання товару, а відтак не мав юридичних підстав для укладення даного роду договорів.

Колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції, так як він не відповідає обставинам справи, наданим сторонами доказам та не ґрунтується на нормах матеріального і процесуального права.

Згідно з частиною першою статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (стаття 627 ЦК України).

За змістом частини першої статті 628 ЦК України зміст договору становлять умови

(пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до пункту п`ятого частини першої статті 1 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» фінансова послуга - операції з фінансовими активами, що здійснюються в інтересах третіх осіб за власний рахунок чи за рахунок цих осіб, а у випадках, передбачених законодавством, - і за рахунок залучених від інших осіб фінансових активів, з метою отримання прибутку або збереження реальної вартості фінансових активів.

Адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах, відповідно до пункту 11-1 частини першої статті 4 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», у редакції на час укладення спірного договору, (який є спеціальним законом у сфері надання фінансових послуг, здійснення регулятивних та наглядових функцій за діяльністю з надання фінансових послуг), є фінансовою послугою.

Згідно з частинами першою, другою статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Відповідно до ч. 1 ст. 227 ЦК України правочин юридичної особи, вчинений нею без відповідного дозволу (ліцензії), може бути визнаний судом недійсним.

У додатку № 2 до договору № 801998 від 12 червня 2019 року зазначено, що товариство з обмеженою відповідальністю «Авто Просто» має свідоцтво про реєстрацію фінансової установи № 313 від 19 січня 2012 року, виданого Державною комісією з регулювання ринків фінансових послуг України, а також має Ліцензію, яка видана Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг (розпорядження № 2239 від 15 вересня 2015 року). Аналогічні відомості зазначені на першій сторінці спірного договору.

Заперечуючи проти позовних вимог, відповідач у відзиві на позовну заяву зазначив вищевказані обставини та до відзиву додав копію Ліцензії та Свідоцтва (с.с.50,51).

Також відповідач повідомив, що у зв`язку із внесенням змін до Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», зокрема до ч. 1 ст. 4 та виключенням пункту 11-1, які набули чинності 1 липня 2020 року, послуги з адміністрування фінансових активів для придбання товарів в групах були виключені із переліку фінансових, ТОВ «Авто Просто» 13 грудня 2019 року звернулося до Національної комісії, що здійснює регулювання у сфері ринків фінансових послуг, із заявою про анулювання ліцензії на здійснення діяльності з адміністрування фінансових активів для придбання товарів в групах, про що було прийнято розпорядження № 2663 від 17 грудня 2019 року.

Вказані обставини не були враховані судом першої інстанції, а наданим відповідачем доказам не надана відповідна оцінка у рішенні суду.

Разом з цим, вищезазначені документи підтверджують, що на час укладення спірного договору, ТОВ «Авто Просто» на підставі Свідоцтва від 19 січня 2012 року № 40 було зареєстровано, як фінансову установу, відповідно до розпорядження Держфінпослуг, а також мало Ліцензію на здійснення діяльності з адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах.

За таких обставин, позовні вимоги про визнання недійсним договору № 801998 від 12 червня 2019 року на підставі того, що ТОВ «Авто Просто» не є фінансовою установою та не має зареєстрованого виду діяльності з надання фінансових послуг з адміністрування фінансових активів для придбання товару, є безпідставними та недоведеними, а відтак задоволенню не підлягали.

Висновок суду першої інстанції про визнання оспорюваного договору недійсним на підставі ст. 230 ЦК України, колегія суддів вважає безпідставним, оскільки у позовній заяві позивач не зазначала, що була введена в оману відповідачем стосовно істотних умов договору, а представник позивача, яка є адвокатом, тобто фахівцем у галузі права, не вказувала дану норму матеріального права, як підставу для визнання спірного договору недійсним. При цьому судом у рішенні не зазначені обставини, на підставі яких він прийшов до висновку про визнання спірного договору недійсним на підставі даної норми права.

Також позовна заява ОСОБА_1 містить посилання на положення статті 18 та 19 Закону України «Про захист прав споживачів». При цьому, позовна заява не містить викладення обставин, які, на думку позивача, свідчать про несправедливі умови спірного договору, які саме умови договору вона вважає несправедливими, і які обставини свідчать про необхідність застосування положень ст. 19 Закону України «Про захист прав споживачів».

Вказані обставини не були також встановлені судом першої інстанції, а суд обмежився переліком зазначених норм закону, не зробивши висновки про їх застосування.

Відповідно до положень ч. 6 ст. 367 ЦПК України апеляційний суд позбавлений можливості уточнювати позовні вимоги і розглядати вимоги, які не були предметом розгляду суду першої інстанції, а відтак колегія суддів позбавлена можливості перевірити відповідність спірного договору вимогам ст. 18, 19 Закону України «Про захист прав споживачів».

Посилання у позовній заяві на те, що до виконання договору приступив тільки позивач шляхом сплати грошових коштів, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки позивач не зазначила, які саме зобов`язання не були виконані відповідачем на час подання нею заяви про розірвання договору. При цьому, відповідачем зазначено, що договір позивача був включений до групи №1294 та надано порядковий номер 115 у цій групі, що позивачем спростовано не було. Умовами договору визначений порядок отримання автомобіля учасником групи і позивач не зазначала, що відповідачем такий порядок був порушений та не дотриманні умови укладеного договору.

Оцінюючи позовні вимоги про неправомірний обрахунок відповідачем суми періодичних платежів, які підлягають поверненню позивачу, колегія суддів враховує, що у статті 12 договору сторони визначили, що сума періодичних платежів, що підлягає поверненню, розраховується відповідно до поточної ціни автомобіля, дійсної в місяці сплати таким учасником останнього щомісячного періодичного платежу разом із щомісячною винагородою, за вирахуванням відступного за відмову від договору у розмірі 2 періодичних платежів, розрахованих відповідно до поточної ціни автомобіля, дійсної в місяці сплати таким учасником останнього щомісячного періодичного платежу разом із щомісячної винагородою.

Отже, сторони під час укладення оспорюваного договору із додатками погодили умови щодо повернення коштів у випадку розірвання договору.

Позовна заява не містить обґрунтування неправильності обрахунку періодичних платежів, які підлягають поверненню, відповідно до умов договору.

Позивачем заявлені вимоги про повернення всіх сплачених нею грошових коштів на рахунок відповідача, як застосування наслідків недійсного правочину.

Оскільки колегія суддів не встановила правових підстав для визнання оспорюваного договору недійсним за обставин, зазначених у позовній заяві, правові підстави для застосування наслідків недійсності правочину у вигляді повернення всіх сплачених за договором сум, відсутні.

Згідно ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2)

недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Частиною 2 статті 376 ЦПК України визначено, що порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Колегія суддів вважає, що висновки суду першої інстанції не відповідають обставинам справи та наданим сторонами доказам, судом неправильно застосовані норми матеріального права та допущено порушення норм процесуального права, тому рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Оскільки позовні вимоги задоволенню не підлягають, позивачу не підлягають відшкодуванню понесені нею витрати на професійну правову допомогу та сплачений судовий збір.

Відповідно до положень ч. 7 ст. 141 ЦПК України понесені відповідачем витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги підлягають компенсації за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Керуючись статтями 367, 374, 376, 381- 83 ЦПК України, апеляційний суд

постановив:

апеляційну скаргу представника Товариства з обмеженою відповідальністю «Авто Просто» - адвоката Римара Андрія Вікторовича задовольнити.

Рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 12 листопада 2021 року скасувати, ухвалити нове судове рішення, яким у позові ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Авто Просто» про захист прав споживача, визнання договору надання фінансових послуг недійсним та стягнення грошових коштів відмовити.

Сплачений Товариством з обмеженою відповідальністю «Авто Просто» судовий збір за подання апеляційної скарги у сумі 2 925грн 30коп. компенсувати за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 5 жовтня 2022 року.

Суддя-доповідач І.М. Рейнарт

Судді Г.М. Кирилюк

Т.А. Семенюк