ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
провадження № 2-з/753/180/22
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"03" жовтня 2022 р. суддя Дарницького районного суду міста Києва Осіпенко Л.М., розглянувши заяву позивачки ОСОБА_1 про забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, -

ВСТАНОВИВ:

У провадженні Дарницького районного суду перебуває цивільна справа №753/10404/22 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, у якому позивачка просить визнати ОСОБА_2 такою, що втратила право користування квартирою, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

28 вересня 2022 року до суду надійшла заява позивачки про забезпечення позову шляхом:

- заборони ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , паспорт серії НОМЕР_2 , виданий 15 листопада 1996 року Дніпровським РУГУ МВС України у м. Києві, фактичне місце проживання: АДРЕСА_2 , вчиняти дії щодо приватизації квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 ;

- заборони ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , паспорт серії НОМЕР_2 , виданий 15 листопада 1996 року Дніпровським РУГУ МВС України у м. Києві, фактичне місце проживання: АДРЕСА_2 , вчиняти дії щодо вселення до квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 ;

- заборони ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , паспорт серії НОМЕР_2 , виданий 15 листопада 1996 року Дніпровським РУГУ МВС України у м. Києві, фактичне місце проживання: АДРЕСА_2 , вчиняти дії щодо передачі ключів від квартири третім особам.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу справ між суддями, 30 вересня 2022 року справу передано на розгляд судді Осіпенко Л.М.

Заява обґрунтована тим, що предметом спору у даній справі є визнання ОСОБА_2 такою, що втратила право користування житловим приміщенням у зв`язку з її довготривалою відсутністю (безперервно 14 років) у квартирі, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . Позивачка зазначає, що після смерті її колишнього чоловіка (наприкінці 2020 року), між нею та відповідачкою, яка є сестрою колишнього чоловіка позивачки, виник спір щодо права користування спірною квартирою, яку у 2008 році, згідно з ордером, було надано на трьох осіб: квартиронаймачу ОСОБА_3 та членам його сім`ї: ОСОБА_1 (дружина), ОСОБА_2 (сестра), яка є комунальною власністю, належить до державного житлового фонду та не приватизована. ОСОБА_2 з моменту отримання ордеру від 16 травня 2008 року до спірної квартири не вселялась, а тільки зареєструвала своє місце проживання в ній, забрала ключі та продовжувала проживати у квартирі свого чоловіка - ОСОБА_4 . Вказує на те, що після смерті чоловіка позивачки, ОСОБА_2 психологічно тисне на позивачку, декілька разів приїжджала до спірного житла у супроводі невідомих осіб. 21 липня 2022 року, в той час, коли позивачка була на роботі, до неї зателефонувала консьєржа та повідомила, що до квартири направилась ОСОБА_2 у супроводі чотирьох невідомих осіб. Відповідачка разом із невідомими особами демонстративно зламали вхідні замки, хоча ці замки не змінювались з моменту вселення до спірної квартири і остання мала від них ключі. Коли приїхала позивачка, відповідачка у супроводі невідомих осіб вже перебувала у квартирі, у зв`язку з чим позивачка змушена була викликати поліцію.

ОСОБА_1 також зазначає, що на даний момент у неї немає впевненості, коли вона знаходиться на роботі, що невідомі особи не господарюють у її житлі.

Необхідність вжиття заходів забезпечення позову позивачка обґрунтовує тим, що відповідачка зареєстрована у спірній квартирі, володіє ордером на користування зазначеною квартирою і вже зверталась і має можливість звернутися до органу приватизації із заявою про безоплатну передачу їй цієї квартири у власність відповідно до Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», тому у разі невжиття таких заходів для відновлення її прав та інтересів необхідно буде докласти значних зусиль.

Також, позивачка вважає, що існує реальна загроза примусового вселення ОСОБА_2 у спірне житло ще до вирішення справи по суті, через що можуть виникнути також інші судові спори, а невжиття заявлених заходів забезпечення позову може призвести до порушення права на справедливий та ефективний захист порушених прав, оскільки позивачка не зможе їх захистити в межах даного судового провадження без нових звернень до суду, у зв`язку з чим просить вжити зазначені вище заходи забезпечення позову.

Відповідно до ч. 1 ст. 153 ЦПК України, розгляд заяви проводиться без повідомлення учасників справи.

Фіксування судового процесу не здійснюється на підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України, оскільки питання про забезпечення позову вирішується судом без повідомлення учасників справи.

Дослідивши зміст заяви про забезпечення доказів з доданими до неї документами, а також матеріали цивільної справи, суд вважає за необхідне відмовити у задоволенні, оскільки заходи забезпечення позову, про застосування яких просить позивачка, не є співмірними з заявленюпозовною вимогою. Співмірність заходу забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права, про захист яких просить заявник, та інтересів інших учасників судового процесу.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу (правові висновки, висловлені постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18).

При вирішенні питання про забезпечення позову суд здійснює оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття заходів до забезпечення позову з урахуванням адекватності вимог заявника, забезпечення збалансованості інтересів сторін, наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, ймовірності утруднення виконання рішення суду в разі невжиття таких заход (п.1-4 постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову»).

При вжитті заходів забезпечення позову повинна бути наявність зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 150 ЦПК України позов забезпечується забороною вчиняти певні дії.

Разом з тим, відповідно до ч.10 ст. 150 ЦПК України встановлено не допускається вжиття заходів забезпечення позову, які за змістом є тотожними задоволенню заявлених позовних вимог, якщо при цьому спір не вирішується по суті.

Заборона відповідачці вчиняти дії щодо приватизації квартири, вселення в квартиру, розпорядження ключами від квартири як спосіб забезпечення позову не відповідають меті забезпечення позову і не пов`язані із заявленими позовними вимогами, а тільки надає можливість забезпечити позивачці одноосібного права користування спірною квартирою до вирішення справи судом.

Тобто вимоги про забезпечення позову за змістом є тотожними задоволенню заявлених позовних вимог щодо втрати права користування квартирою, що прямо заборонено ч. 10 ст. 150 ЦПК України.

Отже суд не вбачає підстав для задоволення заяви про забезпечення позову з огляду на недоведеність заявником можливості ускладнення чи унеможливлення виконання рішення суду в майбутньому та тотожності обраних заходів забезпечення позову із підставами заявлених позовних вимог за позовом, що виключає застосування вказаних заходів забезпечення позову як таких що, призведуть до вирішення справи по суті.

Керуючись ст.ст. 149, 150, 153, ЦПК України, суд -

УХВАЛИВ:

Відмовити у задоволенні заяви позивачки ОСОБА_1 про забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку протягом п`ятнадцяти днів з моменту її підписання до Київського апеляційного суду.

Суддя: Л.М. Осіпенко