г Інгулецький районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області
Справа № 213/633/21
Номер провадження 2/213/110/22
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 вересня 2022 року м. Кривий Ріг

Інгулецький районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі головуючого судді Мазуренка В.В., розглянув в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін цивільну справу №213/633/21 за позовом Акціонерного товариства «Криворізька теплоцентраль» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за комунальні послуги,

В С Т А Н О В И В:

Представник позивача - Акціонерного товариства «Криворізька теплоцентраль» звернувся до суду з вказаним позовом до відповідачів, посилаючись на те, що підприємство за специфікою своєї виробничої діяльності здійснює постачання теплової енергії для потреби опалення і гарячого водопостачання в тому числі населенню Інгулецького району міста Кривого Рогу, тобто є виконавцем комунальних послуг.

Позивач на виконання свої зобов`язань надавав житлово-комунальні послуги за адресою: АДРЕСА_1 , але відповідачі не належним чином виконували свої зобов`язання з оплати за надані послуги, внаслідок чого у період з 01.10.2013 по 01.02.2021 утворилась заборгованість у розмірі 34396,43 грн. Вказану суму заборгованості, а також інфляційні втрати у розмірі 7663,61 грн та 3% річних у розмірі 2426,18 грн позивач просить стягнути на свою користь солідарно з відповідачів.

В судове засідання сторони не викликались.

Відповідно до ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється.

Представником відповідача ОСОБА_2 адвокатом Соловей Д.Г. подано відзив на позов, в якому вказує, що відповідач проти позовних вимог заперечує в повному обсязі. Зазначає, що заборгованість за період з 01.10.2013 по 23.02.2018 заявлена поза межами строку позовної давності. На думку представника відповідача позов є необґрунтованим, а вимоги не доведені, оскільки позивачем не надано жодних доказів надання відповідачу житлово-комунальних послуг, обсягів їх надання, вартість таких послуг на певний період часу. Просить застосувати строк позовної давності за період стягнення заборгованості з 01.10.2013 по 23.02.2018, в задоволенні позову відмовити в повному обсязі.

Представником позивача надано відповідь на відзив, вказує, що розрахунок заборгованості відповідача надано за період з 01.10.2013, а лічильник було встановлено в 2015 році. На підтвердження суми позову надано новий розрахунок із зазначенням вартості одиниці послуги та обсягу спожитої енергії. Позивні вимоги вважають доведеними та обґрунтованими. Вартість попередньо визначених витрат на правничу допомогу вважає необґрунтовано завищеним, категорія даної справи не є складною. Просить відмовити відповідачу в стягненні таких витрат.

Заочним рішенням Інгулецького районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 22 квітня 2021 року позовні вимоги Акціонерного товариства «Криворізька теплоцентраль» були задоволені та стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь позивача заборгованість по оплаті за надані житлово-комунальні послуги з централізованого опалення за період з 01.10.2013 року по 01.02.2021 року у розмірі 34396,43 грн, інфляційні втрати 7663,61 грн та 3% річних 2426,18 грн. (а.с.222-24).

За заявою представника відповідача ОСОБА_2 - адвоката Соловей Д.Г., ухвалою Інгулецького районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 26 серпня 2021 року вищевказане заочне рішення скасовано, справу призначено до розгляду за правилами спрощеного провадження з викликом сторін (а.с.68).

Ухвалою суду від 14 липня 2022 року справу прийнято до провадження судді Мазуренка В.В. Постановлено про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін.

Суд, дослідив матеріали справи, вважає встановленими такі обставини.

ОСОБА_2 та ОСОБА_1 зареєстровані за адресою: АДРЕСА_2 (а.с.13,14) та є побутовими споживачами послуг, які надає АТ «Криворізька теплоцентраль». Для оплати комунальних послуг на відповідача ОСОБА_2 відкрито особовий рахунок № НОМЕР_1 (а.с.3).

Згідно з наданим до суду детальним розрахунком заборгованості, сума боргу по оплаті за централізоване опалення квартири АДРЕСА_3 за період з 01 жовтня 2013 року по 31 жовтня 2021 року (включно) складає 34396,43 грн. Нарахування послуг по опаленню здійснено по лічильнику, який встановлений на будинок з 23.10.2015 року, на площу квартири 71,31 м.кв. з урахуванням тарифів на відповідний період та обсягу спожитої теплової енергії. Нарахування за комунальні послуги позивача за вказаний період склали 47594,50 грн, споживачами було сплачено 13198,07 грн. (а.с.91).

Викладеним обставинам відповідають правовідносини, що витікають із належного виконання споживачами зобов`язань по сплаті наданих послуг.

Згідно із статтею 67 ЖК України плата за комунальні послуги (водопостачання, газ, теплова енергія та інші послуги) береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами.

Відповідно до положень статті 68 ЖК України наймач зобов`язаний своєчасно вносити квартирну плату та плату за комунальні послуги.

Згідно із ст. 64 ЖК України члени сім`ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов`язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім`ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов`язаннями, що випливають із зазначеного договору.

Як видно з матеріалів справи, між позивачем та відповідачами виникли правовідносини по наданню, з одного боку, та споживанню, з іншого боку, комунальних послуг по централізованому опаленню, які врегульовано Законом України «Про житлово-комунальні послуги», Законом України «Про теплопостачання» від 02 червня 2005 року №2633-IV, Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року №630 що діяли на час нарахування заборгованості, далі Правила).

Частиною 1 статті 1 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" 2004 року, який діяв станом на час виникнення спірних правовідносин між сторонами, визначено, що житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил.

У частині першій статті 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено, що відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах, проте, відповідно до пункту 1 частини першої статті 20 цього Закону споживач має право, зокрема, одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг.

Такому праву прямо відповідає визначений пунктом 5 частини третьої статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. А відповідно до ч.3 ст. 20 вказаного закону Закону України "Про житлово-комунальні послуги" передбачено, що споживач зобов`язаний укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору та оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Пунктом 3 ч.2 ст. 21 Закону на виконавця покладено обов`язок підготувати та укласти із споживачем договір на надання житлово-комунальних послуг з визначенням відповідальності за дотримання умов його виконання згідно з типовим договором.

01 травня 2019 року вступив в дію Закон України «Про житлово-комунальні послуги» від 9 листопада 2017 року № 2189-VIII, відповідно до пункту 2 частини першої статті 5 якого до житлово-комунальних послуг належать комунальні послуги, в тому числі з постачання теплової енергії.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 5 Закону № 2189-VIII до житлово-комунальних послуг належать комунальні послуги, в тому числі з постачання теплової енергії.

Пунктами 2, 5 частини другої статті 7 вказаного Закону встановлено, що індивідуальний споживач зобов`язаний укладати договори про надання житлово-комунальних послуг у порядку і випадках, визначених законом, оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами.

Таким чином, законодавством передбачений двосторонній обов`язок, щодо укладання договору про надання житлово-комунальних послуг, у зв`язку з чим у разі відмови на оплату таких послуг споживачем з посиланням на відсутність укладеного договору не беруться до уваги, оскільки споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними.

Встановлено судом, що між сторонами договір на надання житлово-комунальних послуг не укладався, однак факт відсутності договору на надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживачів від оплати послуг у повному обсязі. Такий правовий висновок викладений в Постанові ВСУ від 20.04.2016 по справі 6-2951цс15.

Згідно з частиною 1 статті 32 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», 2004 року, який діяв станом на час виникнення спірних правовідносин, плата за послуги нараховується щомісячно відповідно до умов договору. Розмір плати за комунальні послуги розраховується, виходячи з розміру затверджених цін/тарифів та показань засобів обліку або за нормами, затвердженими в установленому порядку.

Пунктом 18 Правил було передбачено, що розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць. Плата за послуги вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим, якщо договором не встановлено іншого строку. Згідно з пунктом 21 Правил, у разі відсутності у квартирі (будинку садибного типу) та на вводах у багатоквартирний будинок засобів обліку води і теплової енергії плата за надані послуги справляється згідно з установленими нормативами (нормами) споживання: з централізованого опалення - з розрахунку за 1 кв. метр (куб. метр) опалюваної площі (об`єму) квартири (будинку садибного типу) та з урахуванням фактичної температури зовнішнього повітря і фактичної кількості днів надання цієї послуги в місяці, який є розрахунковим.

Відповідно до ч.1 ст. 9 Закону № 2189-VIII споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору.

Частиною ч.1 ст.17 вказаного Закону передбачено, що комерційний облік комунальних послуг з постачання теплової енергії, гарячої води, централізованого водопостачання здійснюється вузлами обліку відповідних комунальних послуг, що забезпечують загальний облік їх споживання в будівлі, її частині (під`їзді), обладнаній окремим інженерним вводом, згідно з показаннями його (їх) засобів вимірювальної техніки.

Акціонерне товариство «Криворізька теплоцентраль» по специфіці своєї виробничої діяльності здійснює постачання теплової енергії для потреби опалення і гарячого водопостачання населенню, яке відповідно зі ст.67, 68, 162 Житлового Кодексу України зобов`язане робити оплату за отриману теплову енергію, згідно особового рахунка і встановлених тарифів.

Із детального розрахунку позивача (а.с.96) видно, що прилад обліку теплової енергії встановлено на будинок АДРЕСА_4 жовтня 2015 року. Тому з цієї дати нарахування оплати за надані послуги здійснюється відповідно до обсягів спожитої теплової енергії та вартості одиниці послуги. Сума боргу по оплаті за централізоване опалення квартири АДРЕСА_3 за період з 01 жовтня 2013 року по 31 січня 2022 року становить 34 396,43 грн.

Оскільки відповідачі здійснювали частково оплату комунальний послуг позивача, що свідчить про те, що вони отримували такі послуги, чим спростовуються заперечення, викладене у відзиві стосовно того, що позивачем не доведено факт надання відповідачам житлово-комунальний послуг.

Із заявами щодо невірного нарахування оплати або здійснення перерахунку нарахованих платежів відповідачі до АТ «Криворізька теплоцентраль» не звертались, таких доказів суду не надано. Також стороною відповідачів не надано свого розрахунку нарахувань за спожиті послуги із зазначенням проведених оплат. Клопотань про витребування у позивача інших доказів на обґрунтування вірності розрахунків відповідач та його представник суду не заявляли.

З огляду на викладене суд не може прийняти до уваги твердження представника відповідача Самойленко Н.В. про відсутність підстав для стягнення заборгованості за недоведеністю та необґрунтованістю розрахунку боргу.

Відповідно до статті 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

За змістом частини 1 статті 901, частини 1 статті 903 ЦК України, за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Статтею 525 ЦК України, передбачено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Крім того, згідно з частиною 2 статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Вирішуючи питання про застосування строку позовної давності, про який було заявлено представником відповідача у відзиві, суд приходить до наступного.

Норми ст. 256 ЦК України визначають, що позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

ЄСПЛ зауважує, що «позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до відповідальності у суді після закінчення певного періоду часу після вчинення правопорушення. Періоди позовної давності, які є звичним явищем у національних правових системах Договірних держав, переслідують декілька цілей, що включають гарантування правової визначеності й остаточності та запобігання порушенню прав відповідачів, які могли би бути ущемлені у разі, якщо би було передбачено, що суди ухвалюють рішення на підставі доказів, які могли стати неповними внаслідок спливу часу» (див. mutatis mutandis рішення у справах «ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії» від 20 вересня 2011 року («OAO Neftyanaya Kompaniya Yukos v. Russia», заява № 14902/04, § 570), «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства» від 22 жовтня 1996 року («Stubbings and Others v. the United Kingdom», заяви № 22083/93 і № 22095/93, § 51).

Частина четверта статті 267 ЦК України визначає, що поза межами позовної давності вимоги задовольнятися не можуть, і сплив цього строку є підставою для відмови у позові.

Відповідно до положень ст. 257, ч. 3 ст. 267 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Початок перебігу позовної давності визначається статтею 261 ЦК України. Так, за загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України). А за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частина п`ята цієї статті).

Перебіг позовної давності стосовно кожного щомісячного платежу починається після невиконання чи неналежного виконання (зокрема, прострочення виконання) відповідачем обов`язку з внесення щомісячного платежу й обчислюється окремо щодо кожного простроченого платежу не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим. Оскільки позивачем не надано доказів погодження між сторонами іншого строку, тому право позивача вважається порушеним з моменту порушення споживачем терміну внесення чергової щомісячної оплати.

Виходячи з вимог ст. 261 ЦК України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи.

Як встановлено судом, з жовтня 2013 року відповідачами не здійснювалась в повному обсязі оплата за надані послуги з постачання теплової енергії, яка повинна бути сплачена до 20 листопада 2013 року, а тому з 20 листопада 2013 року позивач мав можливість реалізувати своє право щодо стягнення заборгованості в примусовому порядку через суд.

Позовна заява надійшла до суду 24 лютого 2021 року (а.с.1-2), тобто після спливу позовної давності щодо щомісячних платежів по січень 2018 року включно.

З урахуванням вказаного відсутні правові підстави для задоволення позовних вимог АТ «Криворізька теплоцентраль» до відповідачів про стягнення солідарно заборгованості по оплаті за житлово-комунальні послуги з централізованого опалення за період з 01 жовтня 2013 року по 01 лютого 2018 року.

Разом з тим, позивачем не пропущено позовну давність щодо позовних вимог про солідарне стягнення заборгованості за щомісячними платежами за період з лютого 2018 року, у зв`язку з чим в цій частині позовні вимоги підлягають задоволенню.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ч. 1 ст. 2 ЦПК України).

На підставі ст. ст. 12, 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, кожна сторона також несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Згідно ч.1 ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Згідно ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень.

Враховуючи, що обставини, на які посилається позивач, як на підстави для задоволення позову, частково знайшли своє підтвердження у судовому засіданні, обставини, на яких ґрунтуються заперечення відповідача, що викладені у заяві про перегляд заочного рішення та відзиві на позов, не підтверджені належними та допустимими доказами, тому суд дійшов висновку, що позовні вимоги в частині стягнення солідарно з відповідачів заборгованості за послуги з централізованого опалення підлягають задоволенню в межах строку позовної давності з лютого 2018 року по 01 лютого 2021 року в сумі 21588,41 грн.

Як видно із матеріалів справи, позивач заявляє вимоги про стягнення з відповідачів на свою користь інфляційних втрат в розмірі 7663,61 грн і 3% річних від простроченої суми в розмірі 2426,18 грн та надав розрахунок. Тобто, між сторонами склалися правовідносини, що виникають у зв`язку із завданням шкоди, на які відповідно до частини 2 статті 625 ЦК України нараховується індекс інфляції за час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми.

Враховуючи наведене вище та ту обставину, що відповідачі у встановлені законом строки не вносили в повному обсязі плату за надані позивачем житлово-комунальні послуги,суд приходить до висновку, що наявні правові підстави для задоволення позовних вимог АТ «Криворізька теплоцентраль» про стягнення інфляційних втрат та трьох відсотків річних за період прострочки виконання зобов`язань за період з лютого 2018 року до 01 лютого 2021 року, а саме: інфляційні втрати у розмірі 1532,77грн та три відсотки річних у розмірі 940,26грн.

За таких обставин, оцінив кожний доказ з точки зору їх належності та допустимості, а сукупності доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку, суд вважає що позов підлягає частковому задоволенню.

Виходячи з того, що вимоги позивача задоволено судом частково, з урахуванням приписів частини першої статті 141 ЦПК України, понесені позивачем судові витрати з оплати судового збору підлягають стягненню з відповідачів пропорційно розміру задоволених вимог (21588,41 грн +1532,77 грн +940,26 грн * 2270/49904,95 грн /2), а саме по 547,24 грн.

Оскільки представником відповідача ОСОБА_2 адвокатом Соловей Д.Г. подано лише попередній (орієнтовний) розрахунок судових витрат та зазначено, що докази їх понесення будуть подані суду протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, тому питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу будуть вирішуватися судом у відповідності до ч.8 ст. 141 ЦПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 253, 256, 261, 267, 509, 525, 526, 625 ч.2, ЦК України, ст. ст. 64, 67, 68 ЖК України, Законом України «Про житлово-комунальні послуги», ст. ст. 12, 13, 76-81, 89, 141, 247, 263-265, 268, 273, 279, 352, 354, 355 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В :

Позовні вимоги Акціонерного товариства «Криворізька теплоцентраль» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за комунальні послуги задовольнити частково.

Стягнути солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь Акціонерного товариства «Криворізька теплоцентраль» заборгованість за надані комунальні послуги з централізованого опалення, яка виникла за адресою: АДРЕСА_1 за період з 01 лютого 2018 року по 01 лютого 2021 року у розмірі 21588 (двадцять одна тисяча п`ятсот вісімдесят вісім) гривень 41 коп, інфляційні втрати у розмірі 1532 (одна тисяча п`ятсот тридцять дві) гривні 77 коп, 3% річних у розмірі 940 (дев`ятсот сорок) гривень 26 коп, а всього 24061 (двадцять чотири тисячі шістдесят одна) гривня 44 коп.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Криворізька теплоцентраль» судовий збір у розмірі 547 (п`ятсот сорок сім) грн 24 коп.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Акціонерного товариства «Криворізька теплоцентраль» судовий збір у розмірі 547 (п`ятсот сорок сім) грн 24 коп.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду через Інгулецький районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення. У разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: Акціонерного товариства «Криворізька теплоцентраль», , юридична адреса: Дніпропетровська область, м. Кривий Ріг, вул. Електрична, 1.

Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_3 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 .

Дата складання повного тексту судового рішення 29 вересня 2022 року.

Суддя В.В. Мазуренко