КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний номер справи: 754/9979/18 Головуючий у суді першої інстанції: Таран Н.Г.
Номер провадження: 22-ц/824/2087/2022 Доповідач у суді апеляційної інстанції: Коцюрба О.П.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 вересня 2022 року місто Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Коцюрби О.П.,

суддів: Білич І.М., Слюсар Т.А.,

при секретарі - Качалабі О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві матеріали цивільної справи за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Тяжкороб Євгенія Віталіївна, на заочне рішення Деснянського районного суду міста Києва від 04 грудня 2021 року у цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Порше Лізинг Україна» до ОСОБА_1 , про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину, -

В С Т А Н О В И В:

В Деснянський районний суд міста Києва звернулось Товариство з обмеженою відповідальністю «Порше Лізинг Україна» (далі - ТОВ «Порше Лізинг Україна», Товариство, позивач) з позовом до ОСОБА_1 (далі - відповідач) про застосування наслідків недійсності правочину.

Позовні вимоги мотивовані тим, що 09 січня 2014 року між ТОВ «Порше Лізинг Україна» та ОСОБА_1 було укладено Договір фінансового лізингу № 00009331.

За вказаним Договором, позивач зобов`язався передати відповідачу транспортний засіб Volksvagen Passat В6 2.0 TDI, 2009 року випуску, двигун № НОМЕР_1 , шасі № НОМЕР_2 .

ТОВ «Порше Лізинг Україна» вказало, що , 30 січня 2014 року виконало свої зобов`язання за Договором, передавши відповідачу Об`єкт лізингу, що підтверджується Актом прийому-передачі до Договору фінансового лізингу № 00009331 від 09 січня 2018 року.

Вартість Об`єкту лізингу на момент його передачі відповідачу, становила еквівалент у гривні 20 527,59 доларів США.

Внаслідок неналежного виконання відповідачем умов Договору, утворилася заборгованість як наслідок, позивач розірвав Договір лізингу, внаслідок чого, ОСОБА_1 був зобов`язаний повернути Об`єкт лізингу відповідно до умов Договору лізингу.

Відповідачем дане зобов`язання виконане не було, внаслідок чого, позивач звернувся до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису щодо повернення позивачу об`єкта лізингу.

Приватним нотаріусом, 09 лютого 2015 року вчинено виконавчий напис № 170, яким зобов`язано ОСОБА_1 повернути транспортний засіб Volksvagen Passat В6 2.0 TDI, 2009 року випуску, двигун № НОМЕР_1 , шасі № НОМЕР_2 .

На підставі зазначеного виконавчого напису нотаріуса, 02 березня 2015 року відкрито виконавче провадження № 46702692 про повернення Об`єкта лізингу.

В подальшому, 05 травня 2015 року, державним виконавцем складено Акт опису й арешту майна щодо Об`єкта лізингу та повернуто його позивачу.

Виконавче провадження № 46702692, було закінчено у зв`язку із поверненням транспортного засобу позивачу, про що 06 травня 2015 року прийнято відповідну постанову.

Внаслідок невиконання відповідачем своїх зобов`язань за Договором ТОВ «Порше Лізинг Україна» змушене звернутися до Деснянського районного суду міста Києва з позовною заявою про стягнення заборгованості та збитків відповідно до договору про фінансовий лізинг.

ОСОБА_1 , у свою чергу, звернувся з позовною заявою про визнання Договору фінансового лізингу № 00009331 від 09 січня 2014 року недійсним.

За результатами оцінки транспортного засобу Volksvagen Passat В6 2.0 TDI, 2009 року випуску, двигун № НОМЕР_1 , шасі № НОМЕР_2 , здійсненої 12 червня 2015 року вартість Об`єкта лізингу на момент його повернення лізингодавцю становила гривневий еквівалент 12 515,18 доларів США. Тобто, вартість Об`єкта лізингу за час його використання відповідачем знизилася на гривневий еквівалент 8 012,41 доларів США.

Рішенням Деснянського районного суду міста Києва від 07 червня 2016 року у справі № 754/14088/15-ц відмовлено у задоволенні первісного позову ТОВ «Порше Лізинг Україна», задоволено зустрічний позов ОСОБА_1 до ТОВ «Порше Лізинг Україна» про визнання правочину недійсним.

Рішенням Апеляційного суду міста Києва від 13 грудня 2016 року у справі № 754/14088/15-ц, рішення суду першої інстанції скасовано. Ухвалено нове рішення, яким відмовлено у задоволенні обох позовних заяв з мотивів нікчемності Договору фінансового лізингу № 00009331 від 09 січня 2014 року, у зв`язку з відсутністю його нотаріального посвідчення.

Посилаючись на вказані обставини, ТОВ «Порше Лізинг Україна» просило суд стягнути з ОСОБА_1 , відшкодування зміни вартості Об`єкта лізингу у сумі 8 012,41 доларів США, що у гривневому еквіваленті становить 210 806,50 грн. та судові витрати на професійну правничу допомогу по справі, у розмірі 20 000 грн.

Заочним рішенням Деснянського районного суду міста Києва від 04 грудня 2021 року позов ТОВ «Порше Лізинг Україна» задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Порше Лізинг Україна» в рахунок відшкодування зміни вартості Об`єкта лізингу у розмірі 8 012,41 доларів США, що становить 210 806,50 грн. та судові витрати в розмірі 3 162,10 грн.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Тяжкороб Є.В., звернувся до суду першої інстанції із заявою про перегляд заочного рішення.

Ухвалою Деснянського районного суду міста Києва від 16 серпня 2021 року заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення залишено без задоволення.

В подальшому, відповідач оскаржив заочне рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку. В апеляційній скарзі, посилаючись на необґрунтованість рішення суду першої інстанції, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права, просив заочне рішення Деснянського районного суду міста Києва від 04 грудня 2021 року скасувати та ухвалити у справі нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Доводи апеляційної скарги, ОСОБА_1 обґрунтовував тим, що Деснянський районний суд міста Києва розглянув справу, не повідомивши його про розгляд справи, чим порушив право на судовий захист, вимоги змагальності та рівності сторін.

Апелянт вказує, що вартість об`єкта лізингу, визначена у позовній заяві, не відповідає вартості, зазначеній у договорі. Зазначає, що посилання позивача, на положення ч. 2 ст. 524 ЦК України та положення Договору фінансового лізингу № 00009331 від 09 січня 2014 року - є безпідставними, так як Договір фінансового лізингу № 00009331 від 09 січня 2014 року є нікчемним.

Також вказав, що вимога про відшкодування зміни вартості об`єкту лізингу заявлена позивачем з пропуском строку позовної давності, оскільки, для вимоги про виконання зобов`язання (зокрема при застосування наслідків нікчемного правочину) початок перебігу позовної давності зумовлюється виникненням у кредитора права на вимогу від боржника виконання зобов`язання.

У відзиві на апеляційну скаргу, представник ТОВ «Порше Лізинг Україна» - адвокат Мірошніченко І.В. заперечила щодо вимог апеляційної скарги, так як вважає, що заочне рішення Деснянського районного суду міста Києва від 04 грудня 2021 року є законним та обґрунтованим ухвалене з дотриманням норм матеріального та процесуального права, з повним з`ясуванням судом усіх обставин справи, на підставі належних та допустимих доказів.

Суд апеляційної інстанції, переглянувши справу за наявними в ній та додатково поданими доказами, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Тяжкороб Є.В., підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.

За правилами ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно з п. 3 ч. 3 ст. 376 ЦПК України, порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо: справу (питання) розглянуто судом за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час і місце засідання суду (у разі якщо таке повідомлення є обов`язковим), якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою.

Як вбачається із матеріалів справи, ОСОБА_1 не був повідомлений про час та місце розгляду справи у суді першої інстанції, на що він звертає увагу в апеляційній скарзі.

Зазначена обставина підтверджується відсутністю в матеріалах справи доказів отримання ОСОБА_1 судових повісток про розгляд справи. При цьому, конверти, які повернулись на адресу суду першої інстанції із зазначенням причини невручення «за закінченням строку зберігання» (а.с. 58, 87) не можна вважати належним повідомленням про дату, час та місце засідання суду.

Оскільки у матеріалах справи відсутні докази належного повідомлення ОСОБА_1 про час та місце розгляду справи у суді першої інстанції, а рішення суду ухвалене за його відсутності, на що посилається скаржник у своїй апеляційній скарзі, то ця обставина є обов`язковою підставою для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Згідно ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Судом встановлено, що 09 січня 2014 року між ТОВ «Порше Лізинг Україна» та ОСОБА_1 укладено Договір фінансового лізингу № 00009331 (а.с. 9).

Відповідно до умов вказаного Договору, ТОВ «Порше Лізинг Україна» зобов`язалось передати ОСОБА_1 транспортний засіб Volksvagen Passat В6 2.0 TDI, 2009 року випуску, двигун № НОМЕР_1 , шасі № НОМЕР_2 .

Також, судом встановлено, що ТОВ «Порше Лізинг Україна», 30 січня 2014 року виконало свої зобов`язання за Договором та передало відповідачу Об`єкт лізингу, що підтверджується Актом прийому-передачі до Договору Фінансового лізингу № 00009331 від 09 січня 2018 року (а.с. 10).

Вартість Об`єкту лізингу на момент його передачі відповідачу, становила еквівалент до гривні - 20 527,59 дол. США.

Внаслідок неналежного виконання відповідачем умов Договору, утворилася заборгованість як наслідок, позивач розірвав Договір лізингу, в зв`язку з чим, ОСОБА_1 був зобов`язаний повернути Об`єкт лізингу відповідно до умов Договору лізингу.

Відповідачем дане зобов`язання виконане не було. За таких обставин, ТОВ «Порше Лізинг Україна» звернувся до нотаріуса з заявою про вчинення виконавчого напису щодо повернення Товариству об`єкта лізингу.

Приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Хижняк А.М., 09 лютого 2015 року вчинено виконавчий напис № 170, яким зобов`язано ОСОБА_1 повернути транспортний засіб Volksvagen Passat В6 2.0 TDI, 2009 року випуску, двигун № НОМЕР_1 , шасі № НОМЕР_2 (а.с. 12).

На підставі зазначеного виконавчого напису нотаріуса, 02 березня 2015 року головним державним виконавцем Відділу державної виконавчої служби Дніпровського районного управління юстиції Макаренко С.В. відкрито виконавче провадження № 46702692 про повернення Об`єкта лізингу (а.с. 13).

Також, державним виконавцем, 05 травня 2015 року складено Акт опису й арешту майна щодо Об`єкта лізингу та повернуто його позивачу (а.с. 14-17).

Виконавче провадження № 46702692 закінчено 06 травня 2015 року у зв`язку із поверненням транспортного засобу ТОВ «Порше Лізинг Україна», про що прийнято відповідну постанову (а.с. 18).

Внаслідок невиконання ОСОБА_1 своїх зобов`язань за Договором, ТОВ «Порше Лізинг Україна» звернулось в Деснянський районний суд міста Києва з позовною заявою про стягнення заборгованості та збитків відповідно до Договору про фінансовий лізинг.

Відповідач, у свою чергу, звернувся з позовною заявою про визнання Договору фінансового лізингу № 00009331 від 09 січня 2014 року недійсним.

За результатами оцінки транспортного засобу Volksvagen Passat В6 2.0 TDI. 2009 року випуску, двигун № НОМЕР_1 , шасі № НОМЕР_2 , здійсненої 12 червня 2015 року, вартість Об`єкта лізингу на момент його повернення Лізингодавцю становила гривневий еквівалент 12 515,18 дол. США. Тобто вартість Об`єкта лізингу за час його використання відповідачем, знизилася на гривневий еквівалент 8 012,41 дол. США.

Рішенням Деснянського районного суду міста Києва від 07 червня 2016 року у задоволенні позовних вимог ТОВ «Порше Лізинг Україна» про стягнення заборгованості та збитків відповідно до договору про фінансовий лізинг відмовлено. Зустрічні позовні вимоги ОСОБА_1 до ТОВ «Порше Лізинг Україна» про визнання правочину недійсним задоволено. Визнано недійсним Договір про фінансовий лізинг № 00009331 від 09 січня 2014 року.

Рішенням Апеляційного суду міста Києва від 13 грудня 2016 року рішення Деснянського районного суду міста Києва від 07 червня 2016 року скасовано, ухвалено нове рішення, яким у позові ТОВ «Порше Лізинг Україна» про стягнення заборгованості та збитків відповідно до Договору про фінансовий лізинг, та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до ТОВ «Порше Лізинг Україна» про визнання правочину недійсним відмовлено.

Постановою Верховного Суду від 28 жовтня 2019 року, рішення Апеляційного суду міста Києва від 13 грудня 2016 року залишено без змін.

Згідно з ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до частин першої, другої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі, визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Відповідно до ч. 1 ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

Таким чином, застосування вказаних правових наслідків засвідчує факт повернення сторін у первісний стан, який мав місце до вчинення нікчемного правочину.

Реституція як спосіб захисту цивільного права (частина перша статті 216 ЦК України) застосовується лише за наявності між сторонами укладеного договору, який є нікчемним або який визнано недійсним (правова позиція Верховного Суду України, викладена в постанові від 29 березня 2017 року у справі за № 6-3104цс16).

Згідно з ст. 524 ЦК України зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті.

Відповідно до ст. 533 ЦК України грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов`язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, шляхом стягнення з відповідача грошових коштів у розмірі 8 012,41 дол. США на момент звернення з позовом, а саме: 210 854,18 грн. згідно з офіційним курсом НБУ на 09 липня 2018 року.

Доводи апелянта щодо неможливості застосування до спірних відносин положень статті 524 ЦК України оцінюються судом критично, оскільки предметом позову є застосування наслідків недійсного (нікчемного правочину), вчиненого у іноземній валюті.

Підстав для застосування наслідків спливу строку позовної давності, на що посилається відповідач, судом також не встановлено.

Що з стосується вимог позову про стягнення з відповідача на користь позивача витрат пов`язаних з розглядом справи та які належить до витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 20 000,00 грн., апеляційний суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до частин 1 та 3 (пункт 1) статті 133 та частин 1-3 ст.137 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи, витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат, учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Частини 1-3 статті 134 ЦПК України визначають, що разом з першою заявою по суті спору, кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи. У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору. Попередній розрахунок розміру судових витрат не обмежує сторону у доведенні іншої фактичної суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи.

Згідно з ч. 8 ст. 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку, така заява залишається без розгляду.

До складу витрат на правничу допомогу включаються: гонорар адвоката за представництво в суді; інша правнича допомога, пов`язана з підготовкою справи до розгляду; допомога, пов`язана зі збором доказів; вартість послуг помічника адвоката; інша правнича допомога, пов`язана зі справою.

Витрати на правничу допомогу визначаються сукупністю таких документів: договором про надання правничої допомоги та відповідними доказами щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу учасник справи має подати (окрім договору про надання правничої допомоги) детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом (для визначення розміру гонорару, що сплачений або підлягає сплаті) та опис здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат має бути співмірним зі складністю справи та виконаних адвокатом (професійна правнича допомога) робіт; часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт; обсягом наданих адвокатом послуг; ціною позову та значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи та репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог співмірності, за клопотанням іншої сторони, суд може зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Разом з цим, Договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору (ст.1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).

Отже, на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу та їх відшкодування за рахунок опонента в судовому процесі сторонам необхідно надати суду такі докази: 1) договір про надання правничої допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг тощо); 2) документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження тощо); 3) докази щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт(акти наданих послуг, акти виконаних робіт та ін.); 4) інші документи, що підтверджують обсяг, вартість наданих послуг або витрати адвоката, необхідні для надання правничої допомоги.

Оскільки матеріали справи не містять документів на підтвердження понесених витрат на професійну допомогу, суд вважає за необхідне відмовити у задоволенні вимог про стягнення витрат пов`язаних із наданням правничої допомоги.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Порше Лізинг Україна» необхідно стягнути понесені судові витрати по сплаті судового збору за подачу позовної заяви в розмірі 3 162,10 грн.

Керуючись ст.ст. 141, 365, 367, 374, 376, 381, 382, 383. 384 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Тяжкороб Євгенія Віталіївна, задовольнити частково.

Заочне рішення Деснянського районного суду міста Києва від 04 грудня 2021 року скасувати, ухвалити у справі нове рішення, яким позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Порше Лізинг Україна» до ОСОБА_1 , про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_3 , адреса: АДРЕСА_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Порше Лізинг Україна» (адреса місця знаходження: 02152, м. Київ, проспект Павла Тичини, буд. 1-В, офіс «В», ) в рахунок відшкодування зміни вартості Об`єкта лізингу у розмірі 8 012,41 доларів США, що становить 210 806,50 грн. та судові витрати в розмірі 3 162,10 грн.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий: О.П. Коцюрба

Судді: І.М. Білич

Т.А. Слюсар