УХВАЛА

07 жовтня 2022 року м..Рівне

Суддя Рівненського міського суду Рівненської області Кучина Н.Г., розглянувши заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову до подання позовної заяви,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до Рівненського міського суду з заявою про забезпечення позовних вимог до подання позову до суду, в якій вона вказала, що має намір подати позов про стягнення заборгованості спадкодавця за договором позики від 19.12.2005 року зі спадкоємців ОСОБА_2 ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 в розмірі 30 000 доларів США. В заяві ОСОБА_1 просить вжити заходи забезпечення позовних вимог шляхом заборони Першій Рівненській державній нотаріальній конторі видавати свідоцтва про право на спадщину за законом на ім`я ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 на спадкове майно спадкодавця ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Заява мотивована тим, що 19 грудня 2005 року між ОСОБА_1 (Позикодавець), та ОСОБА_3 (Позичальник) було укладено договір позики №1, згідно якого ОСОБА_1 передала, а ОСОБА_3 прийняла грошові кошти в сумі 30 000,00 (тридцять тисяч) доларів США, що в еквіваленті станом на момент укладення Договору позики згідно офіційного курсу гривні щодо долара США, встановленого Національним банком України становило 151 500, 00 (сто п`ятдесят одна тисяча п`ятсот) гривень 00 коп.

За позичені кошти ОСОБА_3 та її чоловіком ОСОБА_2 було придбано квартиру АДРЕСА_1 . Дана обставина підтверджується п.2.1. Договору позики від 19.12.2005 року, посвідченого приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу Кострикіним В.І. за №4083. Право власності на вищевказану квартиру було зареєстровано на ОСОБА_2 .

Заявник вважає, що договір позики від 19.12.2005 року, який був укладений між ОСОБА_1 і ОСОБА_3 , був укладений в інтересах сім`ї - на придбання квартири для проживання подружжя, а отже, солідарними боржниками за цим договором с обоє з подружжя - і ОСОБА_3 , і ОСОБА_2 .

Позика мала бути повернена ОСОБА_3 та ОСОБА_2 в термін до 18.12.2020 року, але боржники позику ОСОБА_1 не повернули.

« ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_2 помер, а заборгованість за договором позики від 19.12.2005р. не була погашена.

Спадкоємцями ОСОБА_2 - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 до Першої Рівненської державної нотаріальної контори було подано заяви про прийняття спадщини.

У зв`язку з тим, що спадкоємцями було подано нотаріусу заяви про прийняття спадщини померлого ОСОБА_2 , та «04» жовтня 2022 року від моменту відкриття спадщини минає 10 місяців, то ОСОБА_1 вважає, що є висока вірогідність, що спадкоємці звернуться до нотаріуса для отримання свідоцтв про право на спадщину, відповідно отримають права власності, що надасть їм змогу здійснити розпорядження спадковим майном та уникнути сплати боргу їй до вирішення даного спору в суді. У разі задоволення позовних вимог ця обставина унеможливить виконання рішення суду, оскільки отримання свідоцтва дає спадкоємцю право відчужувати набуте у спадщину майно. Так само буде ускладнено для позивача можливість захистити свої порушені права та інтереси, оскільки у випадку задоволення позовних вимог і відчуження спадкоємцями успадкованого майна до вирішення спору, позивач змушений буде звертатися до суду із другим позовом про розірвання договору відчуження квартири АДРЕСА_1 . Таким чином, вжиття заходів забезпечення позову у вигляді заборони на видачу свідоцтва про справо на спадщину на спадкове майно гарантуватиме виконання рішення суду у справі у випадку задоволення позовних вимог.

Дослідивши матеріали заяви про забезпечення позову до подання позовної заяви, суд прийшов до таких висновків.

Згідно до ч. ч. 1, 2 ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом, яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 150 ЦПК України позов забезпечується: 1) накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; 1 -1 ) накладенням арешту на активи, які є предметом спору, чи інші активи відповідача, які відповідають їх вартості, у справах про визнання необґрунтованими активів та їх стягнення в дохід держави; 2) забороною вчиняти певні дії; 3) встановленням обов`язку вчинити певні дії, у разі якщо спір виник із сімейних правовідносин; 4) забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання; 5) зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на цемайно і про зняття з нього арешту; 6) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку; 8) зупиненням митного оформлення товарів чи предметів; 9) арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; 10) іншими заходами у випадках, передбачених законами, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Так, пунктами 2 ч. 1 ст. 150 ЦПК України передбачено, що позов забезпечується забороною вчиняти певні дії, встановленням обов`язку вчинити певні дії.

Під забезпеченням позову слід розуміти вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача, які гарантують реальне виконання судового рішення, прийнятого за його позовом. Інститут забезпечення позову спрямований проти несумлінних дій відповідача, який може приховати майно, розтратити його, продати, знецінити.

Відповідно до ч. 3 ст. 150 ЦПК України заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Ці обставини є істотними і необхідними для забезпечення позову.

Інститут забезпечення позову являє собою сукупність встановлених законом заходів, що вживаються судом за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, якщо у них існують побоювання, що виконання ухваленого у справі рішення виявиться у майбутньому утрудненим чи неможливим.

Отже, умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може утруднити або унеможливити виконання рішення по суті позовних вимог.

Забезпечення позову є тимчасовим обмеженням і його значення полягає в тому, що ним захищаються законні інтереси позивача на той випадок, коли відповідач буде діяти недобросовісно або коли невжиття заходів забезпечення позову може потягти за собою неможливість виконання судового рішення. Крім цього, інститут забезпечення позову захищає в рівній мірі інтереси як позивача, так і відповідача.

Цивільний процесуальний закон не зобов`язує при розгляді питань про забезпечення позову перевіряти обставини, які мають значення для справи, а лише запобігає ситуації, при якій може бути утруднено чи стане неможливим виконання рішення у разі задоволення позову.

Згідно з п. 1, 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише у разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до даних дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб, чи учасників процесу.

Згідно з п. 6 зазначеної постанови особам, які беруть участь у справі, має бути гарантована реальна можливість захистити свої права при вирішенні заяви про забезпечення позову, оскільки існує ризик спричинення їм збитків у разі, якщо сам позов або пов`язані з матеріально-правовими обмеженнями заходи з його забезпечення виявляться необґрунтованими.

Крім того, при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

ОСОБА_1 , порушуючи питання про забезпечення позову до його пред"явлення, просить заборонити Першій Рівненській державній нотаріальній конторі видавати свідоцтво про право на спадщину за законом на ім`я ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 на спадкове майно спадкодавця ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

При цьому, вказує лише про те, що у зв`язку з тим, що спадкоємцями було подано нотаріусу заяви про прийняття спадщини померлого ОСОБА_2 , та «04» жовтня 2022 року від моменту відкриття спадщини минає 10 місяців, то є висока вірогідність, що спадкоємці звернуться до нотаріуса для отримання свідоцтв про право на спадщину, відповідно отримають права власності, що надасть їм змогу здійснити розпорядження спадковим майном та уникнути сплати боргу ОСОБА_1 до вирішення даного спору в суді.

Суд зазначає, що наявність спору не є безумовною підставою для задоволення заяви про забезпечення позову у запропонований заявником спосіб.

Згідно з п. 4 ч. 1ст.151 ЦПК України заява про забезпечення позову повинна містити захід забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності.

Частиною 2 ст. 8-1 Закону України «Про нотаріат» встановлена заборона будь-якого втручання в діяльність нотаріуса, зокрема з метою перешкоджання виконанню ним своїх обов`язків.

Відповідно до пп. 4.13 п. 4 Глави 10 Розділу ІІ «Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України», затвердженого наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012року № 296/5, видача свідоцтва про право на спадщину може бути відкладена у разі: витребування нотаріусом відомостей або документів від фізичних або юридичних осіб, при цьому строк, на який може бути відкладено видачу свідоцтва про право на спадщину, не може перевищувати одного місяця; необхідності отримання нотаріусом від заінтересованих осіб згоди на подачу спадкоємцем, який пропустив строк для прийняття спадщини, заяви про прийняття спадщини згідно з вимогами частини другої статті 1272 Цивільного кодексу України. За обґрунтованою письмовою заявою заінтересованої особи, яка звернулась до суду, та на підставі отриманого від суду повідомлення про надходження позовної заяви заінтересованої особи, яка оспорює право або факт, про посвідчення якого просить інша заінтересована особа, вчинення нотаріальної дії зупиняється до вирішення справи судом.

Отже, чинне законодавство України містить спеціальну правову норму, яка імперативно визначає підставу обов`язкового зупинення нотаріусом нотаріального провадження, тобто тимчасово припинити вчинення нотаріальних дій на невизначений строк, за умови надходження від заінтересованої особи відповідної заяви та надання доказів звернення до суду з позовною заявою.

При цьому, заявником не надано відомостей про звернення з відповідною заявою до нотаріуса та відомостей щодо прийнятого нотаріусом рішення за результатами розгляду такої заяви.

А у випадку відкриття провадження у справі за позовом, з яким планує звернутися ОСОБА_1 до спадкоємців померлого ОСОБА_2 , матиме право звернутися з обґрунтованою письмовою заявою до нотаріуса, в провадженні якого перебуває спадкова справа після смерті ОСОБА_2 ,з наданням копії ухвали суду про відкриття провадження у справі, що може унеможливити видачу свідоцтва про право на спадщину.

Виходячи з вимог, які заявлені у заяві, що розглядається, та обраного заявником заходу забезпечення позову, суд не вбачає відповідності обраного заявником заходу забезпечення заборони видавати свідоцтво про право на спадщину позовним вимогам, з якими ОСОБА_1 планує звернутися до спадкоємців померлого, ОСОБА_2 .

Відмовляючи заявнику у вжитті вказаного ним заходу забезпечення позову, суд не виходить за межі поданої заяви і не вирішує питання про можливість застосування інших можливих заходів забезпечення позову.

Керуючисьст.ст. 149, 150, 153, 260, 261, 353, 354 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову до подання позовної заяви відмовити.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Рівненського апеляційного суду або через Рівненський міський суд Рівненської області шляхом подачі протягом п`ятнадцяти днів апеляційної скарги.

Суддя Рівненського міського суду Н.Г. Кучина