Єдиний унікальний номер судової справи: 490/8726/18
Номер провадження: 22-ц/812/728/22 Суддя-доповідач апеляційного суду: Крамаренко Т.В.
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 жовтня 2022 року м. Миколаїв
Колегія суддів судової палати в цивільних справах Миколаївського апеляційного суду в складі:
головуючого - Крамаренко Т.В.,
суддів Бондаренко Т.З., Темнікової В.І.,
із секретарем судового засідання Стрілець К.О.,
без участі сторін, розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою
ІНФОРМАЦІЯ_1
на рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 13 вересня 2019 року, ухваленого під головуванням судді Чулупа О.С., в приміщенні того ж суду о 17-13 год по справі за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії,
в с т а н о в и л а:

У жовтні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії
Позовні вимоги обґрунтовує тим, що з 1994 року по 21 червня 2018 року проходив військову службу в Збройних Силах України. Станом на час звільнення з військової служби (06 липня 2018 року) він перебував на квартирному обліку осіб, які потребують поліпшення житла у ІНФОРМАЦІЯ_2 , складом сім`ї одна особа, у загальній черзі з 11 березня 2004 року та першочерговій як учасник бойових дій з 19 березня 2015 року на отримання житла. У вересні 2018 року представником житлової комісії ІНФОРМАЦІЯ_1 його було повідомлено про зняття з квартирного обліку відповідно до протоколу житлової комісії ІНФОРМАЦІЯ_1 від 05 вересня 2018 року №11, складом сім`ї одна особа, згідно пунктів 2.18 наказу Міністра оборони України №737 від 30 листопада 2011 року.
Вважає вказане рішення відповідача незаконним та таким, що підлягає скасуванню, оскільки е невірним посилання на п.2.16 та п.2.18 Інструкції про організацію забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей житловими приміщеннями, затвердженої наказом МОУ 30 листопада 2011 року №737 відповідно до якого знімаються з обліку за місцем служби звільненні в запас або відставку до досягнення 20 років вислуги на військовій службі особам, які зараховані на квартирний облік після 01 січня 2005 року, тоді як на облік він був взятий з 11 березня 2004 року, а на час звільнення мав вислугу років 23 роки 6 місяців у календарному обчислення та 28 років і 9 місяців у загальному обчисленні.
Посилаючись на викладене та на ст. ст. 8, 22, 43, 55, 56 Конституції України, ст. 37 ЖК України, ч. 2 ст. 22 Закону України «Про статус ветеранів війни гарантії їх соціального захисту» позивач просив суд: визнати протиправними дії житлової комісії ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо зняття його з квартирного обліку відповідно до протоколу від 05 вересня 2018 року №11; зобов`язати Миколаївський обласний комісаріат скасувати протокол засідання житлової комісії ІНФОРМАЦІЯ_1 № 11 від 05 вересня 2018 року в частині зняття майора запасу ОСОБА_1 , склад сім`ї одна особа та зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_3 поновити його на квартирному обліку осіб які потребують поліпшення житлових умов в загальній черзі з 11 березня 2004 року та першочерговій черзі як учасника бойових дій з 19 березня 2015 року.
У відзиві на позов відповідач позовні вимоги не визнав, просив відмовити у їх задоволенні у повному обсязі посилаючись на те, що позивач був звільнений з військової служби по закінченню строку контракту та не виявив бажання на його продовження, він не підпадає під категорію таких осіб, які залишаються на обліку осіб, які потребують поліпшення житлових умов при ІНФОРМАЦІЯ_4 , тому рішенням житлової комісії Миколаївського ОВК його було знято з обліку осіб, які потребують поліпшення житлових умов при ІНФОРМАЦІЯ_4 .
Рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 13 вересня 2019 року позов задоволено.
Визнано незаконним та скасовано протокол засідання житлової комісії ІНФОРМАЦІЯ_1 №11 від 05 вересня 2018 року в частині зняття майора запасу ОСОБА_1 , склад сім`ї одна особа з обліку осіб, які потребують поліпшення житлових умов. Зобов`язано ІНФОРМАЦІЯ_3 поновити майора запасу ОСОБА_1 , склад сім`ї одна особа, на квартирному обліку осіб, які потребують поліпшення житлових умов в загальній черзі з 11 березня 2004 року та першочерговій черзі як учасника бойових дій з 19 березня 2015 року.
Рішення суду мотивоване тим, що на час звільнення у запас позивач ОСОБА_1 мав стаж військової служби понад 20 років, є учасником бойових дій, Порядок забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житловими приміщеннями (Постанова Кабінету Міністрів України №1081 від 03 серпня 2006 року) не містить норми щодо зняття військовослужбовця з обліку у разі звільнення такого у запас у зв`язку із закінченням строку контракту, суд вважає, що в даному випадку відсутні підстави для зняття позивача з квартирного обліку відповідно до п.2.16, 2.18 Інструкції (затв. Наказом МОУ №737 від 30 листопада 2011 року), а тому протокол житлової комісії ІНФОРМАЦІЯ_1 від 05 вересня 2018 року, в частині зняття майора запасу ОСОБА_1 є незаконним та підлягає скасуванню, а відтак для захисту прав та інтересів позивача слід зобов`язати відповідача поновити позивача на квартирному обліку осіб, які потребують покращення житлових умов.
Не погодившись із зазначеним рішенням суду, ІНФОРМАЦІЯ_3 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просив рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволені позовних вимог.
Апеляційна скарга мотивована тим, що суд не звернув уваги, що правові підстави щодо залишення на квартирному обліку осіб, звільнених з військової служби у зв`язку з закінченням строку відсутні, а відтак законні підстави перебування ОСОБА_1 на квартирному обліку при Миколаївському обласному комісаріаті відсутні. За такого в діях відповідача щодо зняття з обліку позивача не вбачається протиправності.
Відзив на апеляційну скаргу від ОСОБА_1 не надходив.
Сторони в судове засідання не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, про причини неявки суду не повідомили.
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до ч.3 ст. 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ч. 1 ст. 2 ЦПК України).
Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч.1 ст. 4 ЦПК України).
Згідно зі ст. 5 ЦПК України суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. А у випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.
Зі змісту статті 367 ЦПК України вбачається, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Відповідно до положень ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Згідно із вимогами ч. 1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Таким вимогам закону оскаржуване рішення в повній мірі відповідає.

Задовольняючи позов ОСОБА_1 суд першої інстанції виходив з наявності правових підстав для його задоволення.
За правилами ч.4 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Як вбачається з матеріалів справи, у період з червня 1998 року по 21 червня 2018 року позивач проходив військову службу у Збройних Силах України (а.с.13-14).
Вислуга років на військовій службі у ЗСУ складає 23 роки 6 місяців у календарному обчисленні та 28 років 9 місяців у загальному обчисленні (а.с.11).
З 11 березня 2004 року позивач перебував на квартирному обліку складом сім`ї одна особа у загальній черзі, а з 19 березня 2015 року також у списках осіб, які мають право на першочергове отримання житлових приміщень (а.с.18).
Відповідно до протоколу житлової комісії ІНФОРМАЦІЯ_1 від 05 вересня 2018 року №11 позивача знято з квартирного обліку військовослужбовця у зв`язку зі звільненням у запас за закінченням строку контракту складом сім`ї одна особа (а.с.19).
ОСОБА_1 звертаючись до суду з позовом про визнання протиправними дії житлової комісії ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо зняття його з квартирного обліку та поновлення його на квартирному обліку посилався на порушення його прав як військовослужбовця.
Право на доступ до суду реалізується на підставах і в порядку, встановлених законом. Кожний із процесуальних кодексів встановлює обмеження щодо кола питань, які можна вирішити у межах відповідних судових процедур. Зазначені обмеження спрямовані на дотримання оптимального балансу між правом людини на судовий захист і принципами юридичної визначеності, ефективності й оперативності судового процесу.
Суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства (абзац перший частини першої статті 19 ЦПК України).

Критеріями відмежування справ цивільної юрисдикції від інших є, по-перше, наявність спору щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів в будь-яких правовідносинах, крім випадків, коли такий спір вирішується за правилами іншого судочинства, а, по-друге, такий суб`єктний склад цього спору, у якому однією зі сторін є, як правило, фізична особа. Отже, у порядку цивільного судочинства за загальним правилом можна розглядати будь-які справи, у яких, зазвичай, хоча б одна зі сторін є фізичною особою, якщо їх вирішення процесуальні закони не віднесли до юрисдикції інших судів.
Юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема: у спорах фізичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження; у спорах з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби (пункти 1 і 2 частини першої статті 19 КАС України). Близькі за змістом приписи були у пунктах 1 і 2 частини другої статті 17 КАС України у редакції, чинній до 15 грудня 2017 року.

Адміністративна справа - це переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір (пункт 1 частини першої статті 4 КАС України).

Публічно-правовий спір - це, зокрема, спір, у якому хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій (пункт 2 частини першої статті 4 КАС України).

Суб`єкт владних повноважень - це орган державної влади (у тому числі без статусу юридичної особи), орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг (пункт 7 частини першої статті 4 КАС України).

Отже, до справ адміністративної юрисдикції процесуальний закон відніс публічно-правові спори, ознакою яких є не лише особливий суб`єктний склад, але і їх виникнення з приводу виконання чи невиконання суб`єктом владних повноважень владних управлінських функцій, крім спорів, для яких закон установив інший порядок судового вирішення. Ці функції суб`єкт повинен виконувати саме у тих правовідносинах, в яких виник спір.
Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин. Тоді як приватноправові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового особистого інтересу учасника. Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення, як правило, майнового приватного права чи інтересу.
Частиною четвертою статті 19 КАС України визначено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема спорах з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби.
З аналізу наведених процесуальних норм убачається, що до адміністративної юрисдикції відноситься справа, яка виникає зі спору в публічно-правових відносинах, що стосується цих відносин, коли один з його учасників - суб`єкт владних повноважень, здійснює владні управлінські функції, в цьому процесі або за його результатами владно впливає на фізичну чи юридичну особу та порушує їх права, свободи чи інтереси в межах публічно-правових відносин.
Відповідно до частин першої та четвертої статті 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» військова служба є державною службовою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, пов`язаній із захистом Вітчизни. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби. Порядок проходження громадянами України військової служби, їх права та обов`язки визначаються цим Законом, відповідними положеннями про проходження військової служби громадянами України, які затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами.
Наведені норми права передбачають, що військова служба належить до служби публічної.
Відповідно до статті 12 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» держава забезпечує військовослужбовців жилими приміщеннями або за їх бажанням грошовою компенсацією за належне їм для отримання жиле приміщення на підставах, у межах норм і відповідно до вимог, встановлених Житловим кодексом України, іншими законами, в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.
На виконання приписів вищевказаної статті постановою Кабінету Міністрів України від 03 серпня 2006 року №1081 затверджено Порядок забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житловими приміщеннями.
Відповідно до пункту 24 Порядку № 1081 військовослужбовці зараховуються на облік згідно з рішенням житлової комісії військової частини, яке затверджується командиром військової частини; у рішенні зазначаються дата зарахування на облік, склад сім`ї, підстави для зарахування на облік, вид черговості (загальна черга, в першу чергу, поза чергою), а також підстави включення до списків осіб, що користуються правом першочергового або позачергового одержання житлових приміщень, а в разі відмови в зарахуванні на облік - підстави відмови з посиланням на відповідні норми законодавства.
Пунктом 9 статті 12 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» передбачено, що військовослужбовці, що перебувають на обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, при звільненні з військової служби в запас або у відставку за віком, станом здоров`я, а також у зв`язку із скороченням штатів або проведенням інших організаційних заходів, у разі неможливості використання на військовій службі залишаються на цьому обліку у військовій частині до одержання житла з державного житлового фонду або за їх бажанням грошової компенсації за належне їм для отримання жиле приміщення, а в разі її розформування - у військових комісаріатах і квартирно-експлуатаційних частинах районів та користуються правом позачергового одержання житла.
Отже, військова служба є різновидом служби публічної. Тому спори з приводу проходження військової служби, зокрема з приводу соціального захисту військовослужбовців (включно зі спорами з військовими частинами щодо реалізації гарантій забезпечення військовослужбовців житловими приміщеннями, спорів щодо протиправності рішення житлово-побутової комісії військової частини про зняття з військової служби у запас військовослужбовця з квартирного обліку та виключення його зі списків загальної і пільгової черг квартирного обліку військової частини), належать до юрисдикції адміністративних судів.
Враховуючи наведене, колегія суддів приходить до висновку, що зазначений спір є публічно-правовим та підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства, оскільки він виник щодо можливості реалізації позивачем права на соціальну гарантію, надану йому в силу особливого статусу військовослужбовця.
Такі ж висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 08 червня 2022 року у справі №362/643/21 та постановах Верховного Суду від 15 червня 2022 року у справі №303/3794/20, від 21 червня 2022 року у справі №161/11980/21, від 14 липня 2022 року у справі №359/10656/18.
Отже, наведене свідчить про те, що вимоги, заявлені ОСОБА_1 не можуть бути розглянуті в порядку цивільного судочинства, а тому суд дійшов висновку про задоволення позову з порушенням норм процесуального права.
Частиною 1 ст. 377 ЦПК України передбачено, що судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню в апеляційному порядку повністю або частково з закриттям провадження у справі або залишенням позову без розгляду у відповідній частині з підстав, визначених статтями 255 та 257 цього Кодексу.
Згідно з п.1 ч.1 ст. 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню, а провадження у справі закриттю.
Також відповідно до вимог ч.1 ст. 256 ЦПК України апеляційний суд повідомляє ОСОБА_1 , що розгляд його вимог до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії віднесено до юрисдикції адміністративного суду та одночасно роз`яснює, що позивач має право протягом десяти днів з дня отримання цієї постанови звернутися до Миколаївського апеляційного суду з заявою про направлення справи до відповідного суду адміністративної юрисдикції.
Керуючись ст. ст. 268, 367, 368, 374, 377, 381-383 ЦПК України колегія суддів,

п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу ІНФОРМАЦІЯ_1 - задовольнити частково.
Рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 13 вересня 2019 року - скасувати.
Провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії - закрити.
Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання її повного тексту у порядку та випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України.

Головуючий: Т.В. Крамаренко

Судді: Т.З. Бондаренко

В.І. Темнікова

Повний текст постанови складено 12 жовтня 2022 року.