ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 жовтня 2022 року м.Суми

Справа №591/6373/17

Номер провадження 22-ц/816/880/22

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Кононенко О. Ю. (суддя-доповідач),

суддів - Криворотенка В. І. , Собини О. І.

з участю секретаря судового засідання - Кияненко Н.М.,

сторони:

позивач Акціонерне товариство «Альфа-Банк»,

відповідачі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

третя особа Управління «Служба у справах дітей» Сумської міської ради

розглянув у відкритому судовому засіданні в приміщенні Сумського апеляційного суду у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Альфа-Банк»

на рішення Зарічного районного суду м. Суми від 21 червня 2022 року, у складі судді Клименко А.Я., ухвалене у м. Суми, повний текст якого складено 27 червня 2022 року,

в с т а н о в и в :

30 жовтня 2017 року ПАТ «Укрсоцбанк», правонаступником якого є АТ «Альфа-Банк», звернулося з позовом до ОСОБА_4 , ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Вимоги мотивовано тим, що 20 вересня 2006 року між ПАТ «Укрсоцбанк» та ОСОБА_4 був підписаний договір про надання не відновлювальної кредитної лінії № 750/4-4186, за умовами якого позичальник отримала 200000 грн кредиту зі сплатою 18% річних за користування кредитом.

У забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором, 20 вересня 2006 року між позивачем та ОСОБА_1 був укладений договір іпотеки, згідно з яким в забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором відповідач надав в іпотеку належне йому на праві власності нерухоме майно квартиру АДРЕСА_1 .

У зв`язку з невиконанням позичальником зобов`язань за кредитним договором станом на 18 липня 2017 року утворилася заборгованість за тілом кредиту 137996,19 грн, за відсотками 12112,28 грн, інфляційні втрати за кредитом 10860,54 грн, інфляційні втрати за відсотками 1253,78 грн. Посилаючись на вказані обставини та, остаточно уточнивши позовні вимоги, просив суд в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № 750/4-4186 від 20 вересня 2006 року звернути стягнення на предмет іпотеки чотирьохкімнатну квартиру загальною площею 94,93 кв. м, що розташована за адресою: АДРЕСА_2 на користь ПАТ «Укрсоцбанк» шляхом проведення прилюдних торгів відповідно до Закону України «Про виконавче провадження» за початковою ціною 687958 гривень. Позивач також просив виселити відповідачів ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 та стягнути з відповідачів витрати по сплаті судового збору.

Рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 21 червня 2022 року в задоволенні позову АТ «Альфа-Банк» до відповідачів: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа: Управління «Служба у справах дітей» Сумської міської ради, про звернення стягнення на предмет іпотеки, відмовлено.

В апеляційній скарзі АТ «Альфа-Банк», посилаючись на неповне встановлення обставин, які мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення, неправильне застосування норм матеріального права, просить рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити повністю.

Вважає, що судом першої інстанції проігноровано визначальне для спірних правовідносин положення кредитного договору підп. 2.10.3., згідно якого, якщо позичальник не погодився з запропонованими кредитором розмірами процентів та/або комісії за дострокове погашення кредиту, він зобов`язаний протягом строку, зазначеного в п. 2.10.1. цього договору, повернути кредитору існуючу заборгованість за кредитом, сплатити нараховані проценти, комісії та можливі штрафні санкції (штраф, пеню) в повному обсязі. Порядок підвищення відсоткової ставки сторонами погоджено у договорі і з боку банку було повністю дотримано визначений порядок. Отримавши повідомлення про підвищення відсоткової ставки по кредиту, у разі незгоди з підвищеною ставкою, позичальник була зобов`язана протягом 10 робочих днів достроково повернути кредитору всю існуючу заборгованість, однак такі дії вчинені не були, заборгованість у встановлений термін не була погашена.

Не погоджується із висновком суду про те, що звернувшись з позовом у 2014 році, який в подальшому залишено без розгляду, позивач змінив строк виконання кредитного договору, кінцевий термін повернення кредиту та відсотків за ним встановлений сторонами не пізніше 10 вересня 2021 року.

Вказує, що при укладенні договору іпотеки відповідач взяв на себе зобов`язання не передавати предмет іпотеки в користування третім особам, повідомив про відсутність права користування ним у неповнолітніх, а після отримання кредитних коштів, зареєстрував місце проживання неповнолітньої особи в іпотечній квартирі з явним наміром унеможливити звернення стягнення на предмет іпотеки.

У відзиві на апеляційну скаргу представник ОСОБА_1 адвокат Маківський О.В. просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду без змін, як законне та обґрунтоване.

Відзиву на апеляційну скаргу відповідачі до апеляційного суду не направили.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою I розділу V ЦПК України.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника відповідача ОСОБА_1 адвоката Маківського О.В., який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, вимог та підстав позову, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів апеляційного суду вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України, апеляційний суд залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено та убачається з матеріалів справи, що між ПАТ «Укрсоцбанк», правонаступником якого є АТ «Альфа-Банк» та ОСОБА_4 20 вересня 2006 року був укладений договір про надання не відновлювальної кредитної лінії № 750/4-4186 від 20 вересня 2006 року, за умовами якого вона отримала кредит у розмірі 200000,00 грн, зі сплатою 18% річних за користування кредитними коштами та комісії за оформлення кредитної справи та відкриття позичкового рахунку, із зобов`язанням щомісячної сплати кредиту (т. 1, а.с. 7-9).

Відповідно до п. 1.2. кредитного договору, кредит надано на споживчі цілі.

У забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором, 20 вересня 2006 року між позивачем та ОСОБА_1 був укладений договір іпотеки, за умовами якого відповідач передав в іпотеку банку нерухоме майно: чотирьохкімнатну квартиру загальною площею 94,93 кв. м за адресою: АДРЕСА_2 , яка належить йому на праві приватної власності на підставі договору купівлі-продажу від 31 січня 2000 року (т. 1, а.с. 12-13).

У зв`язку з неналежним виконанням ОСОБА_4 умов укладеного договору про надання не відновлювальної кредитної лінії № 750/4-4186 від 20 вересня 2006 року утворилася заборгованість, яка відповідно до розрахунку банка, станом на 18 липня 2017 року становить 185667,60 грн, з яких: 137996,19 грн заборгованість за тілом кредиту, 12112,28 грн заборгованість за відсотками, 10860,54 грн інфляційні втрати за кредитом, 1253,78 грн інфляційні втрати за відсотками (т. 1, а.с. 20-24).

Позивачем на адресу відповідачів направлялась письмова вимога від 17 серпня 2017 року про усунення порушень виконання умов кредитного договору, і повідомлялося, що у разі невиконання цієї вимоги Банк розпочне звернення стягнення на предмет іпотеки (т. 1, а.с. 27).

Згідно з наданим позивачем звітом № ВА171122-003 від 28 листопада 2017 року про незалежну оцінку вартості квартири АДРЕСА_3 та належить ОСОБА_1 на праві приватної власності на підставі договору купівлі-продажу квартири серії АВІ № 564160 від 31 січня 2000 року, складає 687958 грн (т. 1, а.с. 181-209).

У п. 2.10 кредитного договору сторонами передбачено, що кредитор має право ініціювати зміну розміру процентів та комісій, визначених п. 1.1.1 Договору.

У такому випадку, керуючись п. 2.10.1 кредитного договору, кредитор про намір змінити розмір процентів за надання кредиту зобов`язаний повідомити позичальника не пізніше ніж за десять робочих днів до дати початку їх застосування, а також надати для укладення відповідну додаткову угоду.

Відповідно до п. 2.10.2 кредитного договору у разі, якщо позичальник погодиться зі зміненим розміром процентів за кредитом та/або комісій, він зобов`язаний протягом строку, зазначеного в п. 2.10.1. цього Договору, підписати надану кредитором додаткову угоду про внесення змін до договору та повернути її кредитору.

Згідно з п. 1.1.2 кредитного договору погашення кредиту повинно здійснюватись до 10 числа кожного місяця, починаючи з січня 2007 року, рівними частинами по 1130,00 грн, а в останній місяць, до 10 вересня 2021 року 1120,00 грн.

Згідно з п. 2.5 кредитного договору сплата процентів за користування кредитом здійснюється у валюті кредиту щомісячно до 10 числа місяця, наступного за місяцем, в якому нараховані проценти, … а також в день повернення заборгованості за кредитом в повній сумі.

Додатковою угодою №1 від 06 листопада 2007 року сторони погодили строк погашення кредиту та сплати процентів до 20 числа кожного місяця та змінили рахунок для зарахування процентів.

Долученими до матеріалів справи 16 вересня 2019 року копіями платіжних доручень про здійснення платежів за кредитом підтверджується сплата усіх платежів в повному обсязі з першого платежу по жовтень 2019 року включно.

У матеріалах справи наявна копія листа позивача без номера та дати, який адресований відповідачці ОСОБА_4 , в якому банк повідомив позичальника про підвищення відсоткової ставки до 22% з 20 жовтня 2008 року (т. 6, а.с. 221). Додаткові угоди до листа додані не були. Представником позивача в ході розгляду справи не було надано жодних пояснень з цього приводу, надсилання позичальнику та/чи підписання ним відповідних додаткових угод позивачем не доведено.

Отже, дотримання процедури зміни процентів за кредитом, яка передбачена п. 2.10 кредитного договору, позивачем не підтверджено.

Також судом встановлено, що відповідач ОСОБА_4 20 лютого 2009 року звернулася до позивача з вимогою щодо незаконності підвищення процентної ставки, на що отримала відповідь, що Сумською обласною філією АКБ «Укрсоцбанк» не буде застосоване підвищення відсоткової ставки за кредитом та до кінця лютого 2009 року буде здійснено перерахунок відсотків за кредитом за період з 20 жовтня 2008 по 29 січня 2009 року по ставці 18,0 річних (лист № 06.1-02/1946 від 27.02.2009 року) (т. 6, а.с. 223).

Тобто, судом встановлено відсутність законних підстав для збільшення відсоткової ставки з 18% до 22% за договором про надання не відновлювальної кредитної лінії № 750/4-4186 від 20 вересня 2006 року.

ІНФОРМАЦІЯ_3 відповідач ОСОБА_4 померла (т. 3, а.с. 14).

Відмовляючи у задоволенні позову про звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення заборгованості ОСОБА_4 за договором про надання не відновлювальної кредитної лінії № 750/4-4186 від 20 вересня 2006 року, суд першої інстанції виходив з того, що за відсутності законних підстав для збільшення відсоткової ставки з 18% до 22% за цим кредитним договором, станом на дату ухвалення рішення все тіло кредиту та нараховані відсотки, з розрахунку 18%, повністю сплачені, фактів невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання судом не встановлено, тому у іпотекодержателя відсутнє право задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

Колегія суддів апеляційного суду вважає, що такий висновок суду першої інстанції узгоджується з матеріалами справи та вимогами закону.

Згідно з ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти) у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Частиною 1 ст. 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно зі до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За змістом ч. 1 ст. 575 ЦК України та ст. 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека як різновид застави, предметом якої є нерухоме майно, - це вид забезпечення виконання зобов`язання, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, передбаченому цим Законом.

Відповідно до ст. 589 ЦК України, ч. 1 ст. 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону.

Загальне правило про звернення стягнення на предмет застави (іпотеки) закріплене у ч. 1 ст. 590 ЦК України й передбачає можливість такого звернення на підставі рішення суду в примусовому порядку, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з ч. 3 ст. 33 Закону України «Про іпотеку», підставами звернення стягнення на предмет іпотеки є: рішення суду, виконавчий напис нотаріуса або договір про задоволення вимог іпотекодержателя.

Тобто, Закон визначає такі способи звернення стягнення на предмет іпотеки: судовий (звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі рішення суду); позасудовий: захист прав нотаріусом (звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі виконавчого напису нотаріуса) або самозахист (згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя).

Законом України «Про іпотеку» визначено, що способами задоволення вимог іпотекодержателя під час звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі рішення суду (стаття 39 Закону) є: 1) реалізація предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів (стаття 41-47 Закону); 2) продаж предмета іпотеки іпотекодержателем будь-якій особі-покупцеві (стаття 38 Закону).

Відповідно до ч. 1 ст. 7 Закону України «Про іпотеку» за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов`язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов`язання.

Позивач звернувся до суду з позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів відповідно до Закону України «Про виконавче провадження» у зв`язку з не виконанням ОСОБА_4 зобов`язань за кредитним договором, який надавався їй на умовах сплати 18% річних за користування кредитними коштами.

На думку колегії суддів апеляційного суду, встановивши відсутність підстав для нарахування процентів за договором про надання не відновлювальної кредитної лінії № 750/4-4186 від 20 вересня 2006 року за збільшеною відсотковою ставкою 22%, замість обумовлених сторонами 18%, врахувавши докази внесення щомісячних платежів за кредитом, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність заборгованості за тілом кредиту та відсотків за кредитом та належне виконання ОСОБА_4 умов кредитного договору.

При цьому, судом враховано, що у 2014 році банк скористався визначеним ч. 2 ст. 1050 ЦК України правом вимагати дострокового повернення позики та процентів при простроченні повернення позичальником чергової частини позики і після звернення до суду з позовом у лютому 2014 року позбавлений права нараховувати відсотки та штрафи за кредитом згідно з кредитним договором.

10 травня 2018 року судом ухвалювалося заочне рішення у справі за позовом банку про звернення стягнення на предмет іпотеки, а рішенням Зарічного районного суду від 24 грудня 2020 року, справа № 591/16/20, визнано таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис нотаріуса від 03 грудня 2018 року, яким було звернено стягнення на квартиру загальною площею 94,93 кв. м за адресою: АДРЕСА_2 , в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, так як суд дійшов їх правильно встановивши фактичні обставини справи, на підставі наданих сторонами доказів, з додержанням норм матеріального та процесуального права.

При відмові у задоволенні позовних вимог про звернення стягнення на предмет іпотеки, який придбано не за кредитні кошти та він є місцем проживання відповідачів ОСОБА_2 та неповнолітнього ОСОБА_3 , колегія суддів вважає безпідставними доводи апеляційної скарги про наявність підстав для їх виселення з іпотечної квартири.

Крім того, квартира АДРЕСА_1 була придбана відповідачем ОСОБА_1 ще у 2000 році та не за рахунок коштів за кредитним договором від 20 вересня 2006 року, тому підстави для виселення відповідачів у справі на підставі ст. 109 ЖК Української РСР відсутні.

Також, згідно з висновком Управління «Служба у справах дітей» Сумської міської ради від 22 лютого 2021 року, недоцільним є виселення з квартири за адресою: АДРЕСА_2 малолітньої дитини ОСОБА_3 , який має право користування нею, не маючи при цьому іншого нерухомого майна на праві власності або користування (т. 6, а.с. 172).

Таким чином, посилання та доводи особи, яка подала апеляційну скаргу, не знайшли свого підтвердження в якості підстав скасування оскаржуваного судового рішення під час апеляційного провадження.

Суд першої інстанції правильно встановив фактичні обставини справи, дотримуючись принципу змагальності, на підставі наданих сторонами доказів та ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду без змін.

Керуючись ст.ст. 367 - 369, п. 1 ч.1 ст. 374, ст. ст. 375, 381- 384, 389 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Альфа-Банк» залишити без задоволення.

Рішення Зарічного районного суду м. Суми від 21 червня 2022 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і на неї може бути подана касаційна скарга протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Верховного суду.

Головуючий - О. Ю. Кононенко

Судді: В. І. Криворотенко

О. І. Собина