ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 642/5246/20 Номер провадження 22-ц/814/3138/22Головуючий у 1-й інстанції Грінчук О.П. Доповідач ап. інст. Лобов О. А.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 жовтня 2022 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючий суддя Лобов О.А.

судді: Дорош А.І., Триголов В.М.

за участю секретаря судового засідання Коротун І.В.

розглянув у відкритому судовому засіданні у режимі відеоконференції справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Ленінського районного суду м.Харкова від 07 грудня 2021 року (час ухвалення судового рішення з 13:55:04 до 14:13:14; дата виготовлення повновго текста судового рішення 13 грудня 2021 року) у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про захист честі, гідності та стягнення моральної шкоди.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, апеляційний суд

у с т а н о в и в :

У жовтні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду із вказаним позовом, просив, з урахуванням уточнень, ухвалити рішення, яким визнати інформацію, поширену відносно нього у колективних заявах (зверненнях) відповідачів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 від 17.03.2017р. до Уповноваженого Верховної ради України з прав людини та від 03.04.2017р. до Генеральної прокуратури України - недостовірною, зобов`язати відповідачів спростувати недостовірну інформацію шляхом направлення цінних листів із описом вкладення у 5-денний термін після набрання рішенням законної сили на адресу Уповноваженого Верховної ради з прав людини та Генеральної прокуратури України (Офісу Генерального прокурора) відповідного змісту: «Спростування. Інформація, що була поширена відносно ОСОБА_1 у зверненнях від 17.03.2017р. до Уповноваженого Верховної ради України з прав людини та від 03.04.2017р. до Генеральної прокуратури України, є недостовірною» та стягнути з відповідачів моральну шкоду у розмірі 50 000 грн.

В обґрунтування заявлених вимог позивач посилався на те, що відносно нього наявне звернення до Комунального некомерційного підприємства "Міський психоневрологічний диспансер», яке ініційоване керівництвом Управління превентивної поліції ГУ ГПУ в Харківській області НПУ на підставі колективних листів відповідачів до Уповноваженого Верховної ради України з прав людини від 17.03.2017р. та до Генеральної прокуратури України 03.04.2017р. На підставі таких звернень опитані сусіди позивача, які пояснили начебто про соціальну небезпечність позивача, а саме, що він постійно порушує громадський порядок, не дотримується правил поведінки у нічний час, влаштовує бійки, погрожує сусідам фізичною розправою, залишає на кухні відчиненим газовий кран. Позивач вважає, що відповідачами було поширено неправдиву інформацію відносно нього, а саме було доведено її керівництву Управління превентивної поліції ГУ ГПУ в Харківській обл. НПУ, яке, в свою чергу, не повідомивши позивача, поширило її до Харківського міського психоневрологічного диспансеру №16. Про наявність такої інформації йому стало відомо під час отримання довідки в ХМН ПНД №16 про відсутність хвороб для працевлаштування. Однак, через наявність вказаних звернень, позивач мусив пройти принизливі для нього процедури (обстеження) для встановлення відсутності у нього психічних захворювань та можливості працевлаштуватись. Поширення сусідами недостовірної відносно нього інформації до органів державної влади та правоохоронних органів призвело до душевних страждань та переживань, що виразилось в головних болях, витрачанням свого часу на проходження обстежень та отримання довідок, які він не мав наміру отримувати, порушення сталих соціальних зв`язків, спричинення душевних хвилювань.

Рішенням Ленінського районного суду м.Харкова від 07 грудня 2021 року відмовлено за недоведеністю у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1

ОСОБА_1 в апеляційній скарзі, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити його позовні вимоги.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги стверджується, що висновок суду про недоведеність факта проходження позивачем примусового психіатричного огляду внаслідок поширення відносно нього неправдивих відомостей суперечить наданим у справу доказам та не узгоджується із предметом спору.

Твердження суду про наявні конфлікти між позивачем і відповідачами не спростовує доводи позивача про недостовірність інформації, яка поширена відповідачами.

Суд помилково кваліфікував дії відповідачів як реалізацію ними права на звернення громадян з метою захисту своїх прав, а також дав неправильне тлумачення змісту звернень відповідачів.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 06.01.2022 року справу передано в провадження колегії суддів Харківського апеляційного суду.

Ухвалою Харківського апеляційного суду від 24.01.2022 року відкрито провадження у справі.

Ухвалою цього ж суду від 10.02.2022 року закінчено підготовчі дії. Справу призначено до судового розгляду.

Відповідно до Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» №64/2022 від 24.02.2022 у зв`язку із військовою агресією Російської Федерації проти України в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб. Указом Президента України №133/2022 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» продовженого строк дії воєнного стану з 05 години 30 хвилин 26 березня 2022 року строком на 30 діб.

Розпорядженням голови Верховного Суду № 14/0/9-22 від 25.03.2022 «Про зміну територіальної підсудності судових справ в умовах воєнного стану (окремі суди Сумської, Харківської області), відповідно до ч. 7 ст. 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», з урахуванням неможливості судами здійснювати правосуддя під час воєнного стану, змінено територіальну підсудність справ Харківського апеляційного суду на Полтавський апеляційний суд.

Указом Президента України від 18.04.2022 року № 259/2022 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 25 квітня 2022 року строком на 30 діб.

Указом Президента України від 17.05.2022 року № 341/2022 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 25 травня 2022 року строком на 90 діб.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями Полтавського апеляційного суду від 01.08.2022 року справу передано до провадження колегії суддів під головуванням судді Лобова О.А., суддів учасників колегії Дорош А.І., Триголов В.М.

Відзив на апеляційну скаргу судом не отриманий.

Перевіривши матеріали справи у межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.374, ст. 375 ЦПК України апеляційний суд за результатами розгляду має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З матеріалів справи вбачається, що 17.03.2017р. мешканці будинку АДРЕСА_1 ), направили Уповноваженому Верховної ради України з прав людини заяву, в якій повідомляли, що їхній сусід, гр. ОСОБА_1 , є буйним та конфліктним, внаслідок чого вони роками потерпають від нього, він є небезпечним для їхнього життя та здоров`я. Поведінка ОСОБА_1 є хворобливо-діагностичною за симптомами, злочинна та зухвало-самовпевнена. Гр. ОСОБА_1 залишає відкритим газовий кран без вогню на кухні загального користування, у чому потім звинувачує сусідів; насипає сміття на палаючий вогонь комфорок газової плити; заважає вночі спати людях похилого віку, користуючись в нічний час швейною машинкою; провокує штучні конфлікти, виражається нецензурною лайкою; погрожує фізичною розправою; організував побиття сусіда ОСОБА_5 ; навішав замки на кімнати загального користування, труїть домашніх тварин сусідів, бігає голим у дворі. У них (відповідачів по справі) наявні підстави вважати, що ОСОБА_1 захоплюється чаклунством та чорною магією. Також ОСОБА_1 своїми психопатично-емоційними та неконтрольованими приступами, моральними та фізичними знущаннями довів сусідку ОСОБА_6 до серцевого приступу. Наявність в ОСОБА_1 інвалідності 2 групи, на їх думку, пов`язане з хворобою саме психічного характеру. Вчинки ОСОБА_1 є нестримні та явно аномально-маніакальні. На підставі вказаного, заявники (відповідачі) просять Уповноваженого Верховної ради України з прав людини, МОЗ, Міністерство юстиції, МВС, Генеральну прокуратуру України взяти під особистий контроль роботу місцевих органів влади по їх захисту від гр. ОСОБА_1

03.04.2017р. відповідачами по справі направлений лист до Генеральної прокуратури України аналогічного змісту.

13.04.2017р. керівником Управління з питань дотримання процесуального законодавства Секретаріату Уповноваженого Верховної ради України з прав людини направлено лист Начальнику ГУ НП в Харківській області щодо перевірки доводів, зазначених мешканцями будинку АДРЕСА_2 , у їхньому зверненні до Уповноваженого Верховної ради України з прав людини, додатком до листа є колективне звернення гр. ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 до Уповноваженого Верховної ради України з прав людини.

13.04.2017р. Секретаріатом Уповноваженого з прав людини гр. ОСОБА_2 та іншим мешканцям будинку АДРЕСА_2 направлено лист, згідно якого, розгляд їхнього звернення взято на контроль, та роз`яснено процедуру внесення відомостей до ЄРДР за заявами, також дії, у випадку невнесення таких відомостей до ЄРДР.

На запит адвоката Борбунюка О.О., представника ОСОБА_1 , від 23.01.2020р. до КНП «Міський психоневрологічний диспансер №16» ХМР, йому надано копію звернення заст. начальника ГУ НП в Харківській обл. від 28.04.2017р., а саме лист-звернення головному лікарю ХМПНД №16 щодо вирішення питання про вжиття до ОСОБА_1 заходів медичного характеру, додатком є колективне звернення гр. ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 до Уповноваженого Верховної ради України з прав людини.

На запит адвоката Борбунюка О.О., представника ОСОБА_1 , від 12.03.2020р. до Управління превентивної діяльності ГУ НП в Харківській обл. щодо надходження за період з 2017 року заяв відносно ОСОБА_1 , йому надано копії колективних звернень мешканців буд. АДРЕСА_2 , зокрема, колективне звернення гр. ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 за вх. №Кол-599/1 від 05.04.2017р. до Генеральної прокуратури України, та за вх. № кол-725 від 24.04.2017р. до Уповноваженого Верховної ради України з прав людини.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не доведені обставини, на які він послався в позовній заяві, зокрема не надано доказів проходження примусового психіатричного огляду та, за його словами, принизливих процедур, на підставі спірних звернень відповідачів.

Надана позивачем в судовому засіданні для огляду довідка про проходження обов`язкових попереднього та періодичного психіатричних оглядів датується 06.04.2020р., при цьому огляд позивач проходив добровільно, у зв`язку із працевлаштуванням, що передбачено чинним законодавством України. Жодного причинно-наслідкового зв`язку між спірними листами відповідачів в 2017 році та проходженням позивачем психіатричного огляду в 2020 році судом не встановлено.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги, апеляційний суд керується такими міркуваннями.

Згідно з частинами першою, другою, четвертою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Статтею 34 Конституції України кожному гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань.

Разом із тим відповідно до статті 68 Конституції України кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей.

Таким чином, праву на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань відповідає обов`язок не поширювати про особу недостовірну інформацію та таку, що ганьбить її гідність, честь чи ділову репутацію.

Статтею 201 ЦК України передбачено, що честь, гідність і ділова репутація є особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством.

Главою 22 ЦК України визначено перелік особистих немайнових прав фізичної особи, серед яких і право на повагу до гідності та честі (стаття 297 ЦК України) та право на недоторканність ділової репутації (стаття 299 ЦК України).

Згідно з частиною першою статті 277 ЦК України фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім`ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації.

Юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову про захист честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи, є сукупність таких обставин: поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право.

Під поширенням інформації необхідно розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв`язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі.

Поширенням інформації також є вивішування (демонстрація) в громадських місцях плакатів, гасел, інших творів, а також розповсюдження серед людей листівок, що за своїм змістом або формою порочать гідність, честь фізичної особи або ділову репутацію фізичної чи юридичної особи.

Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені).

Позивач повинен довести факт поширення інформації відповідачем, а також те, що внаслідок цього було порушено його особисті немайнові права.

Разом з тим, згідно ст.1 ЗУ «Про звернення громадян» громадяни України мають право звернутися до органів державної влади, місцевого самоврядування, об`єднань громадян, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, засобів масової інформації, посадових осіб відповідно до їх функціональних обов`язків із зауваженнями, скаргами та пропозиціями, що стосуються їх статутної діяльності, заявою або клопотанням щодо реалізації своїх соціально-економічних, політичних та особистих прав і законних інтересів та скаргою про їх порушення.

У пункті 16 постанови Пленуму Верховного Суду України № 1 від 27 лютого 2009 року «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» роз`яснено, що у випадку, коли особа звертається до зазначених органів із заявою, в якій міститься та чи інша інформація, і в разі, якщо цей орган компетентний перевіряти таку інформацію та надавати відповідь, проте в ході перевірки інформація не знайшла свого підтвердження, вказана обставина не може сама по собі бути підставою для задоволення позову, оскільки у такому випадку мала місце реалізація особою конституційного права, передбаченого статтею 40 Конституції, а не поширення недостовірної інформації.

Аналогічні висновки викладені й у Рішенні Конституційного Суду України № 8-рп/2003 від 10 квітня 2003 року (справа про поширення відомостей).

Таким чином, саме по собі викладення в заявах або скаргах до державних органів відомостей особою, на думку якої інші особи своїми діями чи поведінкою порушили її право, не може вважатись поширенням відомостей, які принижують ділову репутацію, навіть, якщо в ході перевірки інформація не знайшла свого підтвердження.

Аналогічні висновки викладені у постанові ВС від 21 березня 2019 року (справа №727/5418/17).

У справі, що переглядається, встановлено, що відповідачі звернулися до Генеральної прокуратури України і Уповноваженого Верховної ради України з прав людини з колективними листами, у яких повідомили про факти неправомірної поведінки та вчинки позивача, які, на їхню думку, мають ознаки суспільно-небезпечних діянь; у зверненні відповідачі також висловили свою оцінку, своє бачення причин такої поведінки позивача можливе захворювання психічного характера.

Отже, надіслання відповідачами зазначених листів (звернень) з урахуванням їхнього змісту і адресатів слід розцінювати як реалізацію ними свого права, передбаченого ст.40 Конституції України і ст.1 ЗУ «Про звернення громадян».

Звернення відповідачів не містять вочевидь принизливих або наклепницьких висловлювань.

Реакція державних органів на звернення відповідачів - лист-звернення заступника начальника ГУ НП в Харківській області від 28.04.2017р. на ім`я головного лікаря ХМПНД №16 щодо вирішення питання про вжиття до ОСОБА_1 заходів медичного характеру, і подальше добровільне проходження позивачем попереднього та періодичного психіатричних оглядів у зв`язку із працевлаштуванням, не може бути доказом недостовірності поширеної відповідачам інформації.

Таким чином, на переконання апеляційного суду суд першої інстанції виконав вимоги ст.89 ЦПК України дав правильну оцінку наданим у справу доказам і зробив правильний висновок про недоведеність заявлених вимог, зокрема про те, що наявні у справі докази не підтверджують настання певних негативних наслідків для позивача у зв`язку із зверненнями відповідачів до відповідних державних установ.

В апеляційній скарзі відсутні обґрунтовані посилання на нові істотні обставини та відповідні докази, з якими процесуальне законодавство пов`язує можливість скасування чи зміни судового рішення.

Керуючись ст.367, п.1 ч.1 ст.374, ст.375, ст.382, ст.384 ЦПК України, апеляційний суд

у х в а л и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Ленінського районного суду м.Харкова від 07 грудня 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови виготовлено 12 жовтня 2022 року.

Головуючий суддя О.А.Лобов

Судді: А.І.Дорош

В.М.Триголов