У Х В А Л А

Іменем України

30 вересня 2022 року Деснянський районний суд міста Києва

у складі головуючого судді Гринчак О.І.,

за участю секретаря судових засідань Чехун Ю.В.,

представника ТОВ «Фінансова компанія «Горизонт» - Комаровського Д.В.,

розглянувши заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення Деснянського районного суду міста Києва від 28 січня 2014 року у справі № 754/18989/13-ц за позовною заявою Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» (правонаступник Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Горизонт») до Приватної багатопрофільної фірми «Басилевс» та ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

ВСТАНОВИВ:

Заочним рішенням Деснянського районного суду міста Києва від 28 січня 2014 року у справі № 754/18989/13-ц (суддя Мальченко О.В.) позов задоволено. Стягнуто солідарно з Приватної багатопрофільної фірми «Басилевс», ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» заборгованість за кредитним договором № 33/КВ-07 від 23.05.2007 у розмірі 602 646 грн. 62 коп. Стягнуто з Приватної багатопрофільної фірми «Басилевс» на користь Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» витрати зі сплати судового збору у розмірі 1721 грн. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» витрати зі сплати судового збору у розмірі 1721 грн.

Ухвалами Деснянського районного суду міста Києва від 10 березня 2020 року у справі № 754/18989/13-ц замінено сторону виконавчого провадження у справі № 754/18989/13-ц та замість стягувача: Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк», вказано стягувача: Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія Горизонт».

23 вересня 2021 року представник відповідача-2 ОСОБА_1 адвокат Ракущинець Андрій Андрашович звернувся до суду з заявою про перегляд заочного рішення Деснянського районного суду міста Києва від 28 січня 2014 року у справі № 754/18989/13-ц, в якій просить поновити строк для подання заяви про перегляд заочного рішення Деснянського районного суду міста Києва від 28 січня 2014 року у справі № 754/18989/13-ц; переглянути та скасувати заочне рішення Деснянського районного суду міста Києва від 28 січня 2014 року у справі № 754/18989/13-ц і призначити справу до розгляду за правилами загального провадження, в позові відмовити.

У заяві йдеться про те, що повний текст рішення відповідач не отримував, окрім того відповідач заперечує проти вимог позивача. 23.05.2007 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Український промисловий банк» та Приватною багатопрофільною фірмою «Басилевс» був укладений Кредитний договір № 33/КВ-07, за умовами якого Приватній багатопрофільній фірмі «Басилевс» було відкрито невідновлювальну відкличну кредитну лінію з лімітом кредитування 48000,00 дол. США, зі сплатою процентів за його користування у розмірі 13,5 річних, комісії за підготовку та оформлення договору, 150 грн. 00 коп., комісії за відкриття кредитної лінії у розмірі 1,5 % від ліміту кредитування, кінцевий строк погашення кредиту - 22.05.2012. 12.03.2011 між ТОВ «Український промисловий банк» та ПАТ «Дельта Банк» було укладено договір про передачу активів ТОВ «Український промисловий банк» в рахунок погашення заборгованості. З метою забезпечення виконання зобов`язань відповідача Приватної багатопрофільної фірми «Басилевс» за вищезазначеним кредитним договором між ТОВ «Український промисловий банк» та відповідачем 23.05.2007 був укладений договір поруки № 33/Zпор-07. Заявник вказує, що у той же час, судом при розгляді даної справи не враховано доказ, який має визначальне значення для вирішення спору та був прихований позивачем. Так, ТОВ «Укрпромбанк» було надіслано поручителю - вимогу про дострокове повне виконання зобов`язань № 1517 від 22.01.2009, яким поставлено вимогу достроково протягом 30 днів з дня отримання даної вимоги сплатити заборгованість за кредитним договором, забезпеченим порукою, в повному обсязі. Договором поруки, а саме п. 12 передбачено дію договору поруки до повного виконання зобов`язань за кредитним договором. Позов подано до суду 04.11.2013 з визначеним позивачем розрахунком боргу станом на 14.10.2013. Згідно з вимогами кредитного договору за наявності прострочення виконання основного зобов`язання в обумовлений сторонами строк банк, правонаступником якого є позивач, використав право вимагати дострокового повернення усієї суми кредиту, що залишилася несплаченою, а також сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 ЦК України, та пені за порушення умов договору, шляхом стягнення цих коштів у судовому порядку як з позичальника, так і з поручителів. Такими діями кредитор на власний розсуд змінив умови основного зобов`язання щодо строку дії договору, періодичності платежів, порядку сплати процентів за користування кредитом. І у такому випадку має застосовуватися вимога про сплату процентів від суми позики, передбачена частиною першою статті 1048 ЦК України, до дня, встановленого кредитором у вимозі про дострокове повернення кредиту, якою була вимога про дострокове повернення боргу по кредиту. Також заявник вказує на безпідставність позовних вимог до поручителя з огляду на те, що відповідно до частини четвертої статті 559 ЦК України порука фізичних осіб-поручителів і за кредитним договором припинилася, що є підставою для відмови у позові до цих відповідачів. Окрім того, заявник заявляє про застосування наслідків спливу позовної давності до спірних правовідносин.

Ухвалою Деснянського районного суду міста Києва від 22 жовтня 2021 року заяву про перегляд вказаного заочного рішення залишено без руху та надано заявнику строк для усунення недоліків.

Заявник вимоги ухвали суду від 22 жовтня 2021 року виконав.

Ухвалою Деснянського районного суду міста Києва від 19 січня 2022 року поновлено відповідачу ОСОБА_1 пропущений строк на подання заяви про перегляд заочного рішення Деснянського районного суду м. Києва від 28 січня 2014 року у справі № 754/18989/13-ц за позовною заявою ПАТ «Дельта Банк (правонаступник ТОВ «Фінансова компанія «Горизонт») до Приватної багатопрофільної фірми «Басилевс» та ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором. Прийнято до розгляду заяву відповідача ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення Деснянського районного суду міста Києва від 28 січня 2014 року та призначено вказану заяву до розгляду у судовому засіданні на 02 лютого 2022 року.

Однак розгляд справи 02.02.2022 та 24.02.2022 не відбувся.

У судове засідання 06.07.2022 учасники справи не з`явилися, у зв`язку з чим розгляд справи відкладено на 09.09.2022.

У судове засідання 09.09.2022 учасники також не з`явилися. Розгляд справи відкладено на 30.09.2022.

29.09.2022 від представника ТОВ «Фінансова компанія «Горизонт» надійшов відзив на заяву про перегляд заочного рішення, в якому, на думку представника, заявником не наведено законних підстав для скасування заочного рішення, а отже, у задоволенні заяви про перегляд заочного рішення ОСОБА_1 слід відмовити з огляду на таке. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 09.11.2021, прийнятій у межах справи № 214/5505/16 вказала на наступне: «Можливість ухвалення заочного рішення слугує попередженням відповідачеві, який ухиляється від явки до суду. Не з`явившись на судове засідання, відповідач добровільно обмежує себе у використанні процесуальних прав на надання суду доказів, на висловлення заперечень проти позову, виключає свою участь у дослідженні доказів під час судового засідання». Крім того, в провадженні Деснянського ВДВС у м. Києві ЦМУ МЮ (м. Київ) з 2017 року відкрито виконавче провадження на виконання заочного рішення суду у справі №754/18989/13-ц. Державним виконавцем неодноразово направлялись на адресу боржника ОСОБА_1 копії процесуальних документів, а також здійснювався опис та арешт майна в присутності боржника. Згодом, у межах цієї ж справи ухвалою Деснянського районного суду міста Києва від 10.03.2020 замінено сторону виконавчого провадження, про що повідомлялось відповідачу ОСОБА_1 . В обґрунтування підстав для скасування заочного рішення, відповідач ОСОБА_1 посилається на правові висновки Верховного Суду, які були зроблені через 4-5 років після ухвалення заочного рішення. Зважаючи на закріплений Конституцією України принцип незворотності дії в часі законів та інших нормативно-правових актів (частина перша статті 58), ці доводи не можуть вплинути на законність ухваленого рішення.

30.09.2022 у судове засідання з`явився представник ТОВ «Фінансова компанія «Горизонт» та просив залишити заяву про перегляд заочного рішення від 28.01.2014 у справі №754/18989/13-ц без задоволення.

Відповідачі до суду не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином, клопотання про відкладення не надходило.

Відповідно до ч. 1 ст. 287 ЦПК України заява про перегляд заочного рішення розглядається в судовому засіданні. Неявка осіб, належним чином повідомлених про дату, час і місце засідання, не перешкоджає розгляду заяви.

Вивчивши зміст заяви про перегляд заочного рішення, дослідивши матеріали справи, суд встановив таке.

15 грудня 2017 року набув чинності Закон України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» №2147-VIII від 03 жовтня 2017 року, яким, зокрема, ЦПК України викладено в новій редакції.

Відповідно до підпункту 9 пункту 1 розділу ХІІІ «Перехідні положення» Цивільного процесуального кодексу України справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Разом з тим, відповідно до підпункту 13 пункту 1 розділу ХІІІ «Перехідні положення» Цивільного процесуального кодексу України судові рішення, ухвалені судами першої інстанції до набрання чинності цією редакцією Кодексу, набирають законної сили та можуть бути оскаржені в апеляційному порядку протягом строків, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 232 ЦПК України, в редакції яка діяла на момент ухвалення заочного рішення суду, заочне рішення підлягає скасуванню, якщо судом буде встановлено, що відповідач не з`явився в судове засідання та не повідомив про причини неявки з поважних причин і докази, на які він посилається, мають істотне значення для правильного вирішення справи.

Згідно з ч. 1 ст. 288 ЦПК України, в чинній редакції, заочне рішення підлягає скасуванню, якщо судом буде встановлено, що відповідач не з`явився в судове засідання та (або) не повідомив про причини неявки, а також не подав відзив на позовну заяву з поважних причин, і докази, на які він посилається, мають істотне значення для правильного вирішення справи.

Таким чином, лише сукупність зазначених обставин є підставою для скасування заочного рішення як в порядку ст. 232 ЦПК України, в редакції яка діяла на момент ухвалення заочного рішення суду, так і в порядку ст. 288 ЦПК України в чинній редакції.

Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Рівність сторін передбачає, що кожній стороні має бути надана можливість представляти справу та докази в умовах, що не є суттєво гіршими за умови опонента (див. mutatis mutandis рішення Європейського суду з прав людини у справі «Домбо Бегеер Б.В. проти Нідерландів» («Dombo Beheer B. V. v. the Netherlands») від 27 жовтня 1993 року, заява №14448/88, § 33).

Як вбачається із матеріалів справи, ухвалою Деснянського районного суду міста Києва від 27 листопада 2014 року (суддя Мальченко О.В.) відкрито провадження у справі № 754/18989/13-ц за позовом Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до Приватної багатопрофільної фірми «Басилевс», ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором; призначено справу до розгляду в судовому засіданні на 24.12.2013.

23.12.2013 директор Приватної багатопрофільної фірми «Басилевс» Бассій Святослав Вікентійович подав до канцелярії суду клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку з його хворобою. До клопотання додана довідка Філії № 3 Комунального некомерційного підприємства «Консультативно-діагностичний центр», згідно з якою ОСОБА_1 знаходиться на амбулаторному лікуванні у лікаря хірурга з 17.12.2013 по даний час. Довідка датована 20.12.2013 (а.с. 52, 53).

У судовому засіданні 24.12.2013 суд оголосив перерву до 28.01.2014 для повторного виклику відповідачів, що підтверджується журналом судового засідання від 24.12.2012 (а.с.54).

28.01.2014 директор Приватної багатопрофільної фірми «Басилевс» Бассій Святослав Вікентійович подав до канцелярії суду заяву з проханням розгляд справи відкласти у зв`язку з хворобою директора ОСОБА_1 . До заяви додано виписку від 27.01.2014 Філії № 3 Комунального некомерційного підприємства «Консультативно-діагностичний центр», згідно з якою ОСОБА_1 знаходиться на амбулаторному лікуванні з 17.12.2013 по даний час.

28.01.2014 Деснянським районним судом міста Києва (суддя Мальченко О.В.) було ухвалено заочне рішення у даній справі. При цьому, суд у вказаному рішення зазначив, що «відповідачі в судове засідання повторно не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Відповідачем ОСОБА_1 , який одночасно є директором Приватної багатопрофільної фірми «Басилевс», двічі до суду подавались заяви про відкладення розгляду справи у зв`язку з його хворобою. З долученої відповідачем медичної довідки, вбачається, що останній з 17.12.2013 перебуває на амбулаторному лікуванні. Заяви про відкладення розгляду справи від 23.12.2013 та 28.01.2014 подавались відповідачем ОСОБА_1 до канцелярії суду особисто. Перебування відповідача на амбулаторному лікуванні не позбавляє останнього можливості бути присутнім в судовому засіданні, вести справу через свого представника, подавати заперечення та докази, якими вони підтверджуються».

З наведеного вбачається, що відповідачі повідомлялися належним чином про розгляд справи. Суд першої інстанції, вирішуючи питання про заочний розгляд справи, не визнав поважними причини неявки у судове засідання 28.01.2014 відповідача ОСОБА_1 , який одночасно є директором Приватної багатопрофільної фірми «Басилевс», у зв`язку з перебуванням останнього на амбулаторному лікуванні, адже ОСОБА_1 двічі особисто подавав до канцелярії суду заяви про відкладення розгляду справи, і перебування на амбулаторному лікуванні не позбавляло відповідача-2 можливості бути присутнім в судовому засіданні, вести справу через свого представника, подавати заперечення та докази, якими вони підтверджуються.

Як зазначається у постанові Великої Палати Верховного Суду від 09 листопада 2021 року у справі № 214/5505/16, можливість ухвалення заочного рішення слугує попередженням відповідачеві, який ухиляється від явки до суду. Не з`явившись на судове засідання, відповідач добровільно обмежує себе у використанні процесуальних прав на надання суду доказів, на висловлення заперечень проти позову, виключає свою участь у дослідженні доказів під час судового засідання.

В обґрунтування своїх вимог заявник посилається на судову практику щодо застосування норм права, яка ухвалена після спливу 4-5 років з дня ухвалення заочного рішення. Зокрема, заявник посилається на постанову Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12, згідно з якою право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Слід зауважити, що зміна судової практики, що відбулася після ухвалення судами остаточного рішення, не повинна порушувати принцип правової визначеності та стабільності правового регулювання, чинного на час розгляду справи судами попередніх інстанцій (постанова Верховного Суду від 26 листопада 2020 року у справі № 500/2486/19).

Окрім того, Рішенням Конституційного Суду України від 22 червня 2022 року № 6-р(ІІ)/2022 визнати таким, що відповідає Конституції України (є конституційним), припис першого речення частини першої статті 1050 Цивільного кодексу України. При цьому, Конституційний Суд України зазначає, що аналіз сфери застосування приписів статей 625 та 1050 Кодексу свідчить про те, що вони унормовують питання відповідальності за порушення грошового зобов`язання позичальником, тоді як приписи статті 1048 Кодексу визначають загальні умови нарахування, сплати процентів за користування грошовими коштами як істотні умови договору позики, кредитного договору. Проценти, про які йдеться в приписах статті 1048 Кодексу, є складовим елементом плати за надану позику/кредит, що разом з основною сумою позики/кредиту становить загальну суму боргу, яку боржник повинен сплатити через визначений час після отримання позики/кредиту. Конституційний Суд України зазначає, що приписи частини другої статті 625, першого речення частини першої статті 1050 Кодексу та частини першої статті 1048 Кодексу регулюють різні за змістом правовідносини, які не є взаємовиключними, адже за загальним правилом (частина перша статті 622 Кодексу), якщо інше не встановлено в договорі або законі, застосування заходів цивільної відповідальності не звільняє боржника від виконання зобов`язань за договором у натурі. Конституційний Суд України вважає, що застосування припису першого речення частини першої статті 1050 Кодексу як такого, що його скеровано на надання кредитодавцеві права на отримання трьох процентів річних від простроченої суми та інфляційних втрат як заходів цивільної відповідальності за неналежне виконання позичальником грошових зобов`язань, не може впливати на право кредитодавця на отримання процентів як плати за користування кредитом, тобто на право вимагати від боржника виконання зобов`язань за кредитним договором у натурі. Отже, Конституційний Суд України дійшов висновку, що в аспекті порушених у конституційній скарзі питань оспорюваний припис статті 1050 Кодексу не обмежує права Банку на отримання процентів як плати за користування кредитом.

Пунктом першим статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантовано, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд справи в розумний строк незалежним і безстороннім судом, створеним на підставі закону спору про громадянські права та обов`язки цивільного характеру.

Порушення пункту першого статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод констатував Європейський суд з прав людини у справі «Устименко проти України».

Зокрема, ЄСПЛ вказав, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції, повинно тлумачитися у світлі Преамбули Конвенції, відповідна частина якої проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін. Одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, яка передбачає дотримання принципу res judicata, тобто принципу остаточності рішення, згідно з яким жодна зі сторін не має права домагатися перегляду остаточного й обов`язкового рішення лише з метою повторного слухання справи та постановления нового рішення. Відхід від цього принципу можливий, лише коли він зумовлений особливими й непереборними обставинами (пункт 46 рішення у справі «Рябих проти Росії»),

Так, у рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Желтяков проти України» від 09 червня 2001 року, зазначено, що право на справедливий розгляд судом, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції, повинно тлумачитися в контексті Преамбули Конвенції, яка, серед іншого, проголошує верховенство права як частину спільного спадку Договірних Держав. Одним із основоположних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, який, inter alia, вимагає, щоб, коли суди остаточно вирішили питання, їхнє рішення не ставилось під сумнів (рішення суду у справі «Брумареску проти Румунії» (Brumarescu v. Romania) [ВП], №28342/95, п. 61, ECHR1999-VII).

Відповідності до ч. 3 ст. 287 ЦПК України у результаті розгляду заяви про перегляд заочного рішення суд може своєю ухвалою: 1) залишити заяву без задоволення; 2) скасувати заочне рішення і призначити справу до розгляду за правилами загального чи спрощеного позовного провадження.

Враховуючи, що відповідачі повідомлялися належним чином про розгляд справи, суд в заочному рішенні від 28.01.2014 надав оцінку щодо причин неявки відповідача у судове засідання та не визнав поважними причини неявки у судове засідання ОСОБА_1 , який одночасно є директором Приватної багатопрофільної фірми «Басилевс», суд у даному випадку при розгляді заяви про перегляд заочного рішення не вбачає підстав для переоцінки доказів щодо причин неявки відповідача. Крім того, докази, на якій посилається ОСОБА_1 , не мають істотного значення для правильного вирішення спору.

З огляду на вищевикладене, суд приходить до висновку про відсутність визначених законом підстав для задоволення заяви відповідача ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення Деснянського районного суду міста Києва від 28 січня 2014 року у цій справі, тому таку заяву слід залишити без задоволення.

Згідно з ч. 4 ст. 287 ЦПК України у разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення, заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Відповідно до ч. 4 ст. 231 ЦПК України, в редакції яка діяла на момент ухвалення заочного рішення суду, у разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення, заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 09 листопада 2021 року у справі № 214/5505/16 міститься висновок щодо застосування норм права, згідно з яким:

«43. Заяву про перегляд заочного рішення, оформлену відповідно до вимог, установлених частинами першою - сьомою статті 285 ЦПК України, суд приймає та розглядає у порядку, передбаченому статтями 286, 287 ЦПК України. За змістом речення першого частини першої статті 286 ЦПК України суд зобов`язаний прийняти до розгляду заяву про перегляд заочного рішення, якщо вона відповідає зазначеним вимогам, тобто є належно оформленою.

44. Визначений у статті 287 ЦПК України порядок розгляду заяви про перегляд заочного рішення застосовний як до розгляду суті цієї заяви, так і до розгляду на предмет дотримання строку її подання. У результаті розгляду заяви про перегляд заочного рішення суд може своєю ухвалою: 1) залишити заяву без задоволення; 2) скасувати заочне рішення і призначити справу до розгляду за правилами загального чи спрощеного позовного провадження (речення перше частини третьої статті 287 ЦПК України).

45. У разі відмови у задоволенні заяви про поновлення строку на подання заяви про перегляд заочного рішення суд з цієї причини відмовляє у задоволенні такої заяви про перегляд. Тоді відповідач, який її подав, може оскаржити в апеляційному порядку заочне рішення, обґрунтувавши, зокрема, поважність причин для пропуску строку на подання заяви про перегляд цього рішення. Передбачене у реченні другому частини четвертої статті 287 ЦПК України спеціальне правило про початок відліку строку на апеляційне оскарження заочного рішення застосовне лише до тих рішень, які суд ухвалив за правилами, що діють з 15 грудня 2017 року».

За правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 07 вересня 2022 року у справі № 294/1347/17, «тлумачення статей 284, 287, 288 ЦПК України дозволяє зробити висновок, що ЦПК України передбачає дві форми перегляду заочного рішення: загальну (перегляд в апеляційному порядку) та спеціальну (перегляд судом, який виніс заочне рішення, за заявою відповідача). При цьому апеляційну скаргу можуть подати сторони (відповідач лише у разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення) та інші особи, які беруть участь у справі, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їх права та обов`язки. Таким чином, процесуальним законом визначено спеціальний порядок перегляду заочного рішення, який проводиться судом, що його ухвалив, лише за письмовою заявою відповідача, і це є лише його персоніфікованим правом».

Отже, у зв`язку із залишенням заяви відповідача про перегляд заочного рішення без задоволення, заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому Цивільним процесуальним кодексом України.

Враховуючи викладене та керуючись ст. 258-260, 287, 288, 353 Цивільного процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

Заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення Деснянського районного суду міста Києва від 28 січня 2014 року у справі № 754/18989/13-ц за позовною заявою Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» (правонаступник Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Горизонт») до Приватної багатопрофільної фірми «Басилевс» та ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, залишити без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення та оскарженню не підлягає.

Заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому Цивільним процесуальним кодексом України. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Повний текст ухвали складено 30.09.2022.

Суддя Деснянського районного

суду міста Києва Оксана ГРИНЧАК