Номер провадження: 22-ц/813/7279/22
Справа № 505/1817/18
Головуючий у першій інстанції Павловська Г. В.
Доповідач Таварткіладзе О. М.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.10.2022 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Таварткіладзе О.М.,

суддів: Заїкіна А.П., Погорєлової С.О.,

розглянувши у порядку письмового провадження в залі суду в м. Одеса апеляційну скаргу представника Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» Власенко Артема Олександровича на заочне рішення Котовського міськрайонного суду Одеської області від 24 травня 2022 року по цивільній справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

В С Т А Н О В И В:

У червні 2018 року представник Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, мотивуючи це тим, що відповідач звернувся до АТ КБ «ПриватБанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав анкету-заяву № б/н від 06.08.2010 року, згідно якої отримав кредитний ліміт на картковий рахунок у розмірі 5200 грн. Заявою відповідач підтвердив, що він був повністю проінформований про умови кредитування, які були надані йому для ознайомлення у письмовій формі. У зв`язку з тим, що відповідач умов договору не дотримується, позивач звернувся з позовом про стягнення заборгованості, яка станом на 21.05.2018 року становить 34612,58 грн., яка складається з наступного: 2503,81 грн. тіло кредиту; 4153,91 грн. - відсотки за користування кредитом; 25830,45 грн. пеня, а також штрафи відповідно до п. 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500 грн. - штраф (фіксована частина); 1624,41 грн. - штраф (процентна складова).

У зв`язку з тим, що відповідач відмовляється в добровільному порядку повертати борг, позивач звернувся з цим позовом до суду.

Заочним рішенням Котовського міськрайонного суду Одеської області від 24 травня 2022 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором №б/н від 06.08.2010 року у розмірі 2503 грн. 81 коп. - заборгованість за тілом кредиту. В решті вимог відмовлено. Вирішено питання про судові витрати.

Не погоджуючись з таким рішенням суду, представник Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» Власенко Артем Олександрович подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати заочне рішення Котовського міськрайонного суду Одеської області від 24 травня 2022 року в частині відмови у вимогах про стягнення заборгованості за процентами, пенею та штрафами та ухвалити в цій частині нове судове рішення про задоволення вказаних вимог у повному обсязі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права.

Таким чином рішення суду оскаржується лише в частині відмови у стягненні процентів, пені та штрафу, в іншій частині рішення суду першої інстанції не оскаржується і тому в апеляційному порядку не переглядається.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити частково.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги; суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Норми матеріального права вважаються порушеними або неправильно застосованими, якщо застосовано закон, який не поширюється на ці правовідносини, або не застосовано закон, який підлягав застосуванню.

Порушення норм процесуального права можуть бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи та у випадках встановлених ч. 3 цієї статті.

Відмовляючи у задоволенні вимог про стягнення відсотків, пені та штрафів, суд першої інстанції виходив з безпідставності таких вимог.

Проте повністю погодитися з таким висновком суду першої інстанції не можна.

З матеріалів справи вбачається, що:

06.08.2010 року між АТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 було підписано анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг. За умовами вказаного договору позичальник отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку 5200 грн.

За розрахунком банку, заборгованість відповідача по кредиту станом на 21.05.2018 року становить 34 612,58 грн., яка складається з наступного: 2503,81 грн. тіло кредиту; 4153,91 грн.- відсотки за користування кредитом; 25 830,45 грн. пеня, а також штрафи відповідно до п. 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500 грн. - штраф (фіксована частина); 1 624,41 грн. - штраф (процентна складова).

Розглядаючи вказану справу, колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»).

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

За змістом статті 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Таким чином, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в частині стягнення відсотків, пені, штрафів, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором, посилався на: Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна», Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, а також на довідку про умови кредитування платіжної картки «Кредитка Універсальна» 55 днів пільгового періоду, як на невід`ємні частини спірного договору.

В апеляційній скарзі АТ КБ «ПриватБанк» вказувало, що суд першої інстанцій безпідставно не взяв до уваги при визначенні розміру заборгованості довідку про умови кредитування, якою передбачено розмір, ставка та порядок нарахування відсотків за користування кредитними коштами та за прострочення заборгованості та застосування неустойки (пеня та штрафи), яка містить підпис відповідача.

З матеріалів справи вбачається, що у довідці про умови кредитування з використанням платіжної карти «Кредитка Універсальна» 55 днів пільгового періоду від 06.08.2010 року крім базової відсоткової ставки та розміру щомісячних платежів до 25 числа місяця, наступного за звітним, вказано також розмір комісії за зняття готівки та особистих коштів, безготівкових платежів, пеня за несвоєчасність погашення заборгованості, штрафи та комісія (а. с. 11).

Зазначена довідка підписана ОСОБА_1 06.08.2010 року.

Враховуючи викладене, висновок суду першої інстанції про відмову у задоволенні позову в частині стягнення процентів, пені та штрафів з посиланням на неузгодженість таких умов сторонами, у зв`язку з не підписанням Умов та Правил, є помилковим.

Як вже зазначалося, Банком доведено видачу відповідачу коштів у вигляді відкриття карткового рахунку та користування протягом кількох років кредитними коштами і встановленим на карту кредитним лімітом, який відповідачем періодично повертався, а проценти частково сплачувалися.

Згідно з довідкою про умови кредитування вбачається, що в даній довідці сторонами погоджено базова процентна ставка за користування кредитними коштами 2,5% на місяць (30% на рік), нарахування пені та штрафів за прострочення платежів.

Встановивши факт отримання відповідачем грошових коштів і користування цими коштами на картковому рахунку протягом кількох років, часткове повернення коштів зі сплатою винагороди банку за користування коштами, суд першої інстанції безпідставно не взяв до уваги погоджені сторонами умови користування грошовими коштами.

Відповідно до ч.4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладених в постановах Верховного Суду.

У справі № 910/1238/17 Велика Палата Верховного Суду роз`яснила, що термін «користування чужими грошовими коштами» може використовуватися у двох значеннях: перше значення це одержання боржником (як правило, за плату) можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу; а друге значення прострочення виконання грошового зобов`язання, коли боржник повинен сплатити гроші, але неправомірно не сплачує їх.

Таким чином, наразі правова позиція Великої Палати ВС концептуально зводиться до того, що проценти, які нараховуються за надані в користування грошових коштів, поділяються на дві категорії:

«проценти за користування кредитом» проценти, які нараховуються в межах строку кредиту (позики) визначеного в договорі, і такі проценти розуміються як «проценти за правомірне користування чужими грошовими коштами», розмір яких визначається договором або законом, і які сплачуються позичальником та порядок виплати яких урегульовано ч. 1 статті 1048 та ч. 1 статті 1054 ЦК України.

«проценти за неправомірне користування чужими грошовими коштами» проценти, які нараховуються внаслідок прострочення боржником виконання грошового зобов`язання, порядок виплати яких урегульовано частиною 2 статті 625 ЦК України, у зв`язку з чим такі проценти можуть бути стягнуті й після спливу визначеного кредитним договором строку кредитування.

При цьому Велика Палата ВС наголосила на тому, що у разі сплати процентів за неправомірне користування кредитом, проценти за користування кредитом за той же період часу не сплачуються.

Проценти за правомірне користування грошовими коштами можуть нараховуватись лише в межах визначеного договором строку кредитування. Після спливу строку кредитування, нарахування процентів за користування кредитом припиняється в силу приписів статей 1048, 1054 ЦКУ, що підтверджується висновками Великої палати ВС (пункти 48-55 постанови від 28.03.2018 № 444/9519/12).

Строк кредитування за картковим договором обмежується строком дії кредитної карти, який в даному випадку, як вбачається з доданої Банком довідки обмежений останнім днем листопада 2019 року (а.с. 54).

Тому в межах строку кредитування для визначення розміру процентів за користування кредитними коштами підлягає застосуванню погоджений розмір процентної ставки 2,5% на місяць від розміру неповерненого кредиту, який станом на 21.05.2018 року становив 2 503 грн. 81 коп.

Заявлені до стягнення проценти стосуються процентів, які передбачені довідкою про умови користування грошовими коштами Банку, тобто є договірними.

Тому вимоги про стягнення процентів за користування кредитом, розмір ставки який погоджений сторонами у довідці про умови кредитування і які нараховані до 21.05.2018 року включно, є обґрунтованими.

Тому стягненню підлягають проценти за користування кредитом у розмірі 4 153,91 грн.

Цивільно-правова відповідальність - це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обов`язку новим, або у приєднанні до невиконаного обов`язку нового додаткового.

Покладення на боржника нових додаткових обов`язків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу).

Відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання (частина друга статті 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України).

За положеннями ст. 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Заявляючи вимоги про стягнення штрафу у вигляді процентної складової 1 624,41 грн., банк нарахував даний штраф із суми заборгованості 32 488,20 грн., яка складається з тіла кредиту 2 503,81, процентів за користування кредитом 4 153,91 грн., пеня 25830,45 грн.

Тобто Банком заявлено про стягнення штрафу нарахованого із суми заборгованості куди увійшла також і пеня, яка разом із штрафом є різновидами неустойки.

Враховуючи наведене вище, відсутні підстави для стягнення з відповідача штрафу (процентна складова) 1 624,41 грн.

Разом з тим підлягає стягненню штраф, який погоджений сторонами у фіксованому розмірі 500 грн.

При цьому даний штраф (500 грн.) передбачений за порушення строків за будь-яким з грошових зобов`язань більше ніж на 30 днів, в той час, як пеня в якості відповідальності передбачена за несвоєчасне погашення заборгованості.

Тобто в даному випадку пеня та штраф (фіксована частина) передбачені за різні види прострочення зобов`язань.

Як вже зазначалося, Банком заявлено про стягнення пені у розмірі 25 830,45 грн.

Оскільки відповідальність за прострочення зобов`язань у вигляді пені передбачена у довідці, яка підписана відповідачем, у суду першої інстанції не було підстав для відмови у задоволенні вимог про стягнення пені.

Ухвалюючи власне судове рішення, апеляційний суд враховує вимоги ч. 3 ст. 551 ЦК України, відповідно до якої розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Загальний розмір збитків Банку через невиконання відповідачем своїх зобов`язань складається із заборгованості за тілом кредиту 2 503,81 грн. та відсотків за користування кредитними коштами 4 153,91 грн., а всього 6 657 грн. 72 коп.

Тому розмір неустойки у вигляді пені, який підлягає стягненню становить 6 657 грн. 72 коп.

Враховуючи наведене апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, рішення суду першої інстанції зміні з урахуванням підстав та мотивувань наведених в цій постанові апеляційного суду та стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості у загальному розмірі 13 815 грн. 44 коп., в тому числі кредит 2 503,81 грн., відсотки 4 153,91 грн., пеня - 6 657 грн. 72 коп., а також штраф 500 грн.(фіксована частина). В решті заявлених вимог слід відмовити.

Відповідно до ч.13 ст.141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Вимоги були заявлені на суму 34 612,58 грн. З урахуванням перегляду справи в апеляційному порядку задоволені вимоги у загальному розмірі 13 815 грн. 44 коп., що становить 40% від заявлених вимог.

При поданні до суду позову позивачем сплачено судовий збір 1762 грн., внаслідок чого з урахуванням принципу пропорційності з відповідача на користь позивача слід стягнути 704 грн. 80 коп. судового збору за подачу позову до суду.

Разом з тим, апелянтом-позивачем оспорювалося рішення суду лише в частині незадоволених вимог у розмірі 32 108,77 грн., що становить 92,77 % від заявлених вимог.

Тому судовий збір за подання апеляційної скарги, який підлягав сплаті становить: 1762*150%*92,77% = 2 451 грн. 91 коп..

З урахуванням того, що апеляційним судом рішення суду першої інстанції в частині фактично оскаржених майнових вимог на суму 32 108,77 грн. задоволено вимог 11 311 грн. 63 коп., що становить 35,23 %, внаслідок чого з відповідача на користь позивача слід стягнути 863 грн. 81 коп. судового збору за подачу апеляційної скарги.

Решта судового збору 191,09 грн. (2 643 - 2 451,91) як зайве сплачене за подання апеляційної скарги, може бути повернуто за заявою платника судового збору в порядку Закону України «Про судовий збір».

На підставі викладеного і керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 381, 383 ЦПК України, Одеський апеляційний суд,

П О С ТА Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» Власенка Артема Олександровича - задовольнити частково.

Заочне рішення Котовського міськрайонного суду Одеської області від 24 травня 2022 року - змінити.

Стягнути з ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1 ) на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» (Код ), заборгованість за кредитним договором №б/н від 06.08.2010 року у розмірі 13 815 гривень 44 копійок, в тому числі кредит 2 503,81 грн., відсотки 4 153,91 грн., пеню - 6 657, 72 грн., а також штраф (фіксована частина) 500 грн.

В іншій частині позовних вимог - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1 ) на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» (Код ), судовий збір за подання позову до суду у розмірі 704 грн. 80 коп. та за подання апеляційної скарги у розмірі 863 грн. 81 коп., а всього стягнути судового збору 1 568 грн. 61 коп.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених ч.3 п.2 ст. 389 ЦПК України.

Повний текст постанови складено: 05.10.2022 року

Головуючий О.М. Таварткіладзе

Судді: А.П. Заїкін

С.О. Погорєлова