Придніпровський районний суд м.Черкаси
Справа № 711/6133/21
Номер провадження2/711/760/22
РІШЕННЯ
06 жовтня 2022 року м. Черкаси
Придніпровський районний суд міста Черкаси у складі:
головуючого судді Кондрацької Н.М.
при секретарі Мелещенко О.В.
представника позивача адвоката Петренка О.О.,
представника відповідача адвоката Топор І.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Українська пожежно-страхова коспанія», ОСОБА_2 про стягнення матеріальниї збитків, завданих внасідок пошкодження майна, -
До Придніпровського районного суду м. Черкаси надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Українська пожежно-страхова компанія», ОСОБА_2 про стягнення матеріальних збитків, завданих внасідок пошкодження майна.
У позовній заяві зазначає, що ОСОБА_2 , 05 травня 2021 року близько 13.00 год, керуючи належним їй на праві власності автомобілем марки Hyundai Getz д.н.з НОМЕР_1 (попередній номерний знак: НОМЕР_2 ), vin-код: НОМЕР_3 , рухаючись по вул. Надпільній в м. Черкаси, перед перехрестям з вул. Смілянською, перестроюючись із крайньої правої смуги у крайню ліву в порушення розділу 10 ПДР України (зокрема, п.10.1, 10.3), скоїла зіткнення із належним мені на праві власності автомобілем Ford Focus д.н.з НОМЕР_4 .
Внаслідок цього ДТП належний позивачу автомобіль отримав суттєві механічні пошкодження, а саме: пошкоджено передні і задні праві двері та поріг автомобіля. У той же час, під час відкриття правих задніх дверей в процесі огляду автомобіля автотоварознавцем ОСОБА_3 було також виявлено і скриті пошкодження, а саме: 50% деформації стояка боковини центрального правого, динаміка дверного задніх дверей, петлі дверей задніх правих та розрив ущільнювача правих задніх дверей.
На прохання відповідачки ОСОБА_2 працівники патрульної поліції на місце ДТП не викликались, оскільки остання визнала свою вину у вчиненні вказаної дорожньо-транспортної пригоди, написала власноручно розписку про добровільне відшкодування позивачу збитків в повному обсязі на ремонт автомобіля, а також на місці ДТП передала 800 доларів США як аванс на відшкодування вказаних збитків.
Факт вчинення ОСОБА_2 ДТП, а відповідно і пошкодження у зв`язку із цим автомобіля, підтверджується такими доказами: власноручно написаною ОСОБА_2 розпискою від 05.05.2021, в якій вона підтверджує факт здійснення нею як водієм власного автомобіля марки Hyundai Getz д.н.з НОМЕР_1 наїзду на автомобіль Ford Focus д.н.з НОМЕР_4 та спричинення у зв`язку із цим матеріальної шкоди, яку зобов`язується повністю мені відшкодувати; власноручно написаною позивачем ОСОБА_2 розпискою від 05.05.2021, зі змісту якої вбачається, що вказаного дня позивач отримав від неї 800 доларів США як аванс на відшкодування збитків по ремонту його автомобіля внаслідок його пошкодження вказаним водієм 05.05.2021 по вул. Ільїна (нині вул. Надпільна) в м. Черкаси. Крім того, підписання цієї розписки безпосередньо відповідачкою свідчить про погодження нею фактів, що викладені у цій розписці, в тому числі і щодо часу та місця ДТП; фототаблицею до позовної заяви про відшкодування матеріальних збитків, завданих внаслідок пошкодження майна, із якої вбачається дорожня обстановка, що існувала на місці ДТП, розташування транспортних засобів, пошкодження, що були отримані автомобілем Ford Focus д.н.з НОМЕР_4 , а також і факт причетності до ДТП водія автомобіля Hyundai Getz д.н.з НОМЕР_1 - ОСОБА_2 ; також факт спричинення механічних пошкоджень належному позивачеві транспортному засобу марки Ford Focus д.н.з НОМЕР_4 внаслідок скоєння відповідачем як водієм Hyundai Getz д.н.з НОМЕР_1 наїзду на нього 05.05.2021 по вул. Надпільній в м. Черкаси можуть підтвердити: ОСОБА_4 (мати позивача, що перебувала у керованому ним автомобілі на момент ДТП) та ОСОБА_5 (племінник, який приїхав на місце ДТП, та який був свідком врегулювання поміж ОСОБА_2 та позивачем відносин без виклику працівників патрульної поліції).
У пункті 61 постанови Великої Палати Верховного Суду від 20 червня 2018 року у справі № 308/3162/15-ц зроблено висновок, що для отримання страхової виплати за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів протокол про адміністративне правопорушення та постанова про притягнення до адміністративної відповідальності не можуть бути єдиними доказами вини особи, зокрема, у завданні шкоди майну потерпілого. Вказаний висновок ВП ВС підлягає врахуванню судом згідно положень, передбачених ч.4 ст.263 ЦПК України.
Автомобіль, з вини водія якого належний позивачеві транспортний засіб зазначав механічних пошкоджень, на момент їх спричинення, був застрахований ПрАТ «УПСК», підтвердженням чого є роздруківка із офіційного сайту МТСБУ від 24.06.2021 у взаємозв`язку із двома витягами з Єдиного державного реєстру Міністерства внутрішніх справ України стосовно зареєстрованих транспортних засобів від 23.06.2021, що отримані із офіційного сайту Головного сервісного центру МВС на виконання положень постанови Кабінету Міністрів України №260 від 25.03.2016 «Про деякі питання надання інформації про зареєстровані транспортні засоби, їх власників та належних користувачів», а також і не заперечується стороною відповідача у листі-відповіді №7849/18 від 09.09.2021.
До страховика - ПрАТ «УПСК» - позивач звернувся не відразу після дорожньо-транспортної події, оскільки мав запевнення з боку відповідача ОСОБА_2 про відшкодування збитків у добровільному порядку. Проте, коли відповідач своїми конклюдентними діями самоусунулась від відшкодування виключно матеріальних збитків внаслідок пошкодження мого автомобіля, тому позивач 24.06.2021 звернувся із відповідною заявою до ПрАТ «УПСК» (Черкаської філії).
ПрАТ «УПСК» направило аварійного комісара, який оглянув автомобіль, пошкоджений внаслідок ДТП, що мало місце 05.05.2021. Крім того, позивачем страховій компанії також був наданий екземпляр висновку №58 експерта з автотоварознавчого дослідження від 23.06.2021, виконаного судовим експертом-автотоварознавцем Почтаренком О.Г.
Листом №97 від 17.08.2021 ПрАТ «УПСК» повідомила позивача про вартість страхового відшкодування із врахуванням франшизи та добровільної сплати ОСОБА_2 розміру матеріального збитку та одночасно повідомила про необхідність надати постанову суду про притягнення до відповідальності ОСОБА_2 .
Оскільки на прохання ОСОБА_2 та на її переконання у повній компенсації спричинених мені матеріальних збитків ми на місце ДТП працівників патрульної поліції не викликали, то звичайно надати страховій компанії постанову суду позивач позбавлений об`єктивної можливості. Про ці обставини він листом повідомив ПрАТ «УПСК» в особі Черкаської філії та попросив здійснити страхове відшкодування на підставі наданих документів
Однак, ПрАТ «УПСК» фактично відмовило у здійсненні страхової виплати, оскільки, після отримання заяви від 28.08.2021, дій направлених на виплату страхового відшкодування не вчинило, а також і не надало обгрунтованої відмови у її виплаті.
Підстав для відмови у виплаті страхового відшкодування, передбачених ст.37 Закону, у цьому випадку немає.
Відповідно до статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Шкода, завдана каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок непереборної сили, відшкодовується у випадках, встановлених законом. Шкода, завдана правомірними діями, відшкодовується у випадках, встановлених цим Кодексом та іншим законом.
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.
З огляду на презумпцію вини заподіювана шкоди (частина друга статті 1166 ЦК України) особа звільняється від обов`язку відшкодувати шкоду якщо доведе, що шкоди було завдано не з її вини.
Отже, цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини заподіювана шкоди. Якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювана шкоди. У той же час, закон не покладає на позивача обов`язок доказування вини відповідача в заподіянні шкоди, він лише повинен доказати факт заподіяння такої шкоди відповідачем та її розмір.
У зв`язку із цим вважає, що у ПрАТ «УПСК» як страховика виник обов`язок з виплати позивачеві страхове відшкодування, оскільки підстав, передбачених ст.37 Закону, у даній справі немає. Тому, спричинені матеріальні збитки мають бути стягнуті на його користь саме із ПрАТ «УПСК» з врахуванням суми компенсації вказаної шкоди, що була сплачена добровільно ОСОБА_2 , а також розміру франшизи.
Водночас ремонтна калькуляція №9168572_А від 06.08.2021, на його думку, не є достовірним доказом розміру матеріального збитку, завданого внаслідок пошкодження автомобіля, оскільки незрозуміло ким вона складена, а також основні і дороговартісні запасні частини (двері передні праві та задні праві, а також рама дверей передніх правих) визначені не за допомогою програмного забезпечення, а введені вручну, свідченням чому є зірочка над їх вартістю. Тому вважає, що саме висновок №58 експерта з автотоварознавчого дослідження від 23.06.2021 є належним і допустимим доказом розміру матеріального збитку.
При цьому як вже зазначалось вище відразу, після скоєння наїзду відповідачем на транспортний засіб, ОСОБА_2 сплатила позивачу 800 доларів США, що згідно офіційного курсу НБУ станом на 05.05.2021 складає еквівалент гривні в сумі 22 186,40 грн (800 доларів США х 27,733 грн).
Пунктом 3 частини 1 статті 988 ЦК України передбачено, що страховик зобов`язаний, зокрема, у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату.
Що стосується суми франшизи, яка згідно умов договору страхування щодо обов`язкової цивільно-правової відповідальності власника автомобіля Hyundai Getz, vin- код: НОМЕР_3 , якому станом на 05.05.2021, був присвоєний номерний знак НОМЕР_1 , а на момент укладення договору страхування вказаний ТЗ мав номерний знак НОМЕР_2 , власником якого є відповідач ОСОБА_2 , складає 2600 грн (підтверджується листами ПрАТ «УПСК» №97 від 17.08.2021 та №7849/18 від 09.09.2021), то обгрунтовано вважає, що має бути стягнуто із ОСОБА_2 на його користь з огляду на таке.
Статтею 29 Закону визначено, що у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані, зокрема з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством. Пунктом 36.6 ст.36 Закону встановлено, що франшиза має бути компенсована страхувальником або особою, відповідальною за завдані збитки.
Статтею 1194 ЦК України передбачено, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).
Таким чином, з аналізу зазначених вище норм права слід зробити однозначний висновок про те, що законодавством України закріплено принцип повного відшкодування шкоди потерпілому. За таких обставин, оскільки відповідно до вимог чинного законодавства страховиком не відшкодовується розмір франшизи, то дана складова підлягає стягненню з особи, з вини якої заподіяно майнову шкоду, тобто з відповідача ОСОБА_2 .
У той же час, з метою підтвердження належності відповідачці ОСОБА_2 автомобіля Hyundai Getz д.н.з НОМЕР_5 , яким майну було спричинено матеріальний збиток, прость суд в ухвалі про відкриття провадження у справі зобов`язати ОСОБА_6 надати для огляду в судовому засіданні оригінал свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу - легкового автомобіля марки Hyundai Getz, 2003 року випуску, д.н.з НОМЕР_1 .
Позовна вимога про стягнення із ОСОБА_2 , франшизи об`єднується із позовною вимогою до ПрАТ «УПСК», оскільки вони пов`язані між собою внаслідок того, що виникли із однієї і тієї події - завдання шкоди моєму майну - автомобілю -, що відповідає положенням ч.І ст.188 ЦПК України.
Ухвалою суду від 01.11.2021 відкрито провадження у справі та ухвалено здійснювати розгляд в порядку спрощеного позовного провадження.
У наданому відзиві Приватного акціонерного товариства «Українська пожежно-страхова компанія» вказується, що ПрАТ «УПСК» заперечує проти задоволення позовних вимог ОСОБА_1 до Страховика з наступних підстав.
24.11.2020 р. між ОСОБА_7 та ПрАТ «УПСК» укладено Договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (поліс) № АР/9168572, згідно з яким предметом страхування є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоро`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу «Hyundai» д.н.з. НОМЕР_2 .
За інформацією наданою ОСОБА_1 , 05.05.2021р. у м. Черкаси на вул. Надпільна, між вул. Дашкевича та вул. Смілянською трапилась дорожньо-транспортна пригода (далі - ДТП) за участі транспортних засобів «Hyundai» д.н.з. НОМЕР_1 , яким керувала ОСОБА_2 та «Ford» д.н.з. НОМЕР_4 , яким керував ОСОБА_1 .
Правові відносини у сфері страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регулюються Конституцією України.,Цивільним кодексом України, Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-пра відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон Укр № 1961-IV) та іншими законами, прийнятими відповідно до них.
Відповідно до ч. 2.1 ст. 2 Закону України № 1961 -IV «відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регулюються Конституцією України, Цивільним кодексом України Законом України «Про страхування», цим та іншими законами України і нормами правовими актами, прийнятими відповідно до них. Якщо норми цього Закону передбачають інше, ніж положення інших актів цивільного законодавства України, то застосовуються норми цього Закону». Отже, у правовідносинах, щовиникли, керуватись саме нормами Закону України № 1961-IV, оскільки норми Закону України № 1961-IV є пріоритетним.
Нормами Закону України № 1961-IV передбачено Правила та умови за як особи, що мають право на отримання страхового відшкодування можуть отримати вищезазначене відшкодування, а також послідовність та порядок дій Страховика і визначення та виплати страхового відшкодування.
Відповідно до п.п. 33.1.4 п. 33.1 ст. 33 Закону України № 1961-1V у разі настання дорожньо-транспортної пригоди, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування, водій транспортного засобу, причетний до такої пригоди, зобов`язний невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання дорожньо-транспортної пригоди, письмово надати страховику, з яким укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого МТСБУ зразка, а також відомості про місцезнаходження свого транспортного засобу та пошкодженого майна, контактний телефон та свою адресу.
24.06.2021р. ОСОБА_1 письмово надав ПрАТ «УПСК» повідомлення.
Згідно з п. 34.2 ст. 34 Закону України № 1961-IV протягом 10 робочих днів з дня отримання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду страховик зобов`язаний направити свого представника (працівника, аварійного комісара або експерта) на місце настання страхового випадку та/або до місцезнаходжеі пошкодженого майна для визначення причин настання страхового випадку та розмір збитків.
Положеннями п. 34.3 ст. 34 Закону України № 1961-IV законодавець визначив, що якщо представник страховика не з`явився у визначений строк, потерпілий мас право самостійно обрати аварійного комісара або експерта для визначення розміру шкоди. У такому разі страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) зобов`язаннийі відшкодувати потерпілому витрати на проведення експертизи (дослідження).
30.06.2021р. представником ПрАТ «УПСК» на виконання п. 34.2 ст. 34 Закону № 1961-IV було здійснено огляд пошкодженого транспортного засобу НОМЕР_4 .
Відповідно до ст. 29 Закону України № 1961-IV у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством.
Розрахунок вартості відновлювального ремонту пошкодженого транспортного засобу здійснено на підставі ремонтної калькуляції № 9168572А від 06.08.2021р.
Серз - сума страхового відшкодування
Ср - ремонтні роботи
Сс - запчастини, що підлягають заміні
Ез - коефіцієнт фізичного зносу
Серз - Ср + См + Сс * (1 - Ез)
Згідно з п. 12.1 ст. 12 Закону України № 1961-IV страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи.
Відповідно до Договору страхування, розмір франшизи складає 2 600 грн.
До матеріалів справи також надано копію розписки ОСОБА_1 від 05.05.2021р., з якої вбачається, що ОСОБА_2 частково відшкодувала шкоду сплативши 800у.о., що мало б бути враховано під час визначення розміру страхового відшкодування, за умови надання всіх необхідних документів для прийняття рішення за заявою про страхове відшкодування, в т.ч. доказів настання цивільно-правової відповідальності водія забезпеченого транспортного засобу.
В матеріалах справи відсутні докази настання цивільно-правової відповідальності ОСОБА_2 за шкоду заподіяну позивачу.
Керуючись п.п. 33.1.1 п. 33.1 ст. 33 Закону України № 1961 -IV у разі настання дорожньо-транспортної пригоди, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати), водій транспортного засобу, причетний до такої пригоди, зобов`язаний дотримуватися передбачених правилами дорожнього руху обов`язків водія, причетного до дорожньо-транспортної пригоди.
Об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (ст. 5 Закону України № 1961-IV).
Правовою підставою настання цивільно-правової відповідальності за нанесення шкоди є правопорушення, яке включає в себе: шкоду, протиправне діяння особи, яка її заподіяла, причинний зв`язок між ними та вину заподіювана шкоди. Наявність всіх вищезазначених умов є підставою для прийняття рішення про відшкодування завданої шкоди.
Відповідно до чинного законодавства України доказом вини заподіювана шкоди є рішення суду про притягнення такої особи до адміністративної (кримінальної) відповідальності за порушення правил дорожнього руху, що завдало шкоди, життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.
Водночас варто зазначити, що під час розгляду справи про адміністративне правопорушення з`ясовуються обставини скоєння ДТП, внаслідок чого встановлюється наявність чи відсутність вини особи, яка притягується до відповідальності, а тому, розглядаючи справу у цивільному порядку, суд не має повноважень перевіряти обставини ДТП і робити висновки про відповідальність осіб, тим більше суд не може встановлювати причетних до цієї ДТП осіб, без оформлення події у встановленому порядку, а лише на підставі показів свідків які є родичами та твердженням позивача можуть надати пояснення щодо обставин справи.
Відповідно до ч. 2 ст. 78 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Листом ПрАТ «УПСК» № 97 від 17.08.2021р. ОСОБА_1 повідомлено, що для прийняття рішення за заявою про страхове відшкодування йому необхідно надати копію постанови суду про притягнення до відповідальності особи, відповідальної за вчинення ДТП.
Листом ОСОБА_1 від 28.08.2021р. повідомлено ПрАТ «УПСК», що працівників патрульної поліції на місце ДТП не викликали, оскільки ОСОБА_8 визнала свою вину у вчиненні ДТП, частково відшкодувала заподіяну шкоду, протокол про адміністративне правопорушення також не складався.
В позовній заяві позивач посилається на п. 61 постанови Великої Палати Верховного Суду від 20.06.2018р. у справі № 308/3162/15-ц, в якому зазначено, що для отримання страхової виплати за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів протокол про адміністративне правопорушення та постанова про притягнення до адміністративної відповідальності не можуть бути єдиними доказами вини особи, зокрема, у завданні шкоди майну потерпілого.
Разом з цим, позивач залишає без уваги, п. 62 вищезазначеної постанови, в якому Велика Палата Верховного Суду посилається на примітку до статті 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення, якою передбачено: «особа, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, звільняється від адміністративної відповідальності за порушення правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів, за умови, що учасники ДТП скористалися правом спільно скласти повідомлення про цю пригоду відповідно до Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».
У такому випадку, порядок дії учасників ДТП передбачено положеннями п. 33.2 ст. 33 Закону України № 1961-IV: «У разі настання дорожньо-транспортної пригоди і участю лише забезпечених транспортних засобів, за умови відсутності травмованих (загиблих) людей, а також за згоди водіїв цих транспортних засобів щодо обставин скоєння, за відсутності у них ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції водії мають право спільно скласти повідомлення про дорожньо-транснортну пригоду.
У такому разі водії транспортних засобів після складення зазначеного в цьому пункті повідомлення мають право залишити місце дорожньо-транспортної пригоди та звільняються від обов`язку інформувати відповідні підрозділи Національної поліціі про її настання».
Однак докази складання учасниками на місці ДТП спільного повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду до ПрАТ «УПСК» та в додатках до позовної заяви також не надано.
Відповідно до ст. 6 Закону України № 1961-IV страховим випадком є дорожньо- транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.
Враховуючи викладене, в матеріалах справи відсутні передбачені законодавством, належні докази настання цивільно-правової відповідальності ОСОБА_2 , а відповідно і підстави для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 щодо стягнення з ПрАТ «УПСК» страхового відшкодування за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (поліс) АР/9168572 також відсутні.
На підставі викладеного, просить відмовити у задоволенні позовних вимог, справу розглянути за відсутності представника відповідача.
Згідно відповіді на відзив позивач зазначає, що як вбачається зі змісту відзиву, фактично єдиною підставою до не визнання ПрАТ «УПСК» як відповідачем заявлених позовних вимог є те, що в матеріалах справи відсутні докази настання цивільно-правової відповідальності ОСОБА_2 за шкоду, заподіяну позивачу. В контексті цієї підстави представник ПрАТ «УПСК» звертає увагу суду на те, що ним як страховиком виконані усі обов`язки, визначені Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», водночас мною не надано рішення суду про визнання ОСОБА_2 винною у ДТП, що мало місце 05.05.2021, що, на думку відповідача, є єдиним доказом вини заподіювана шкоди.
Ознайомившись зі змістом відзиву вважає, що викладені у ньому доводи є безпідставним з огляду на таке.
Так, посилання у відзиві представника відповідача про те, що лише рішення суду про притягнення особи до адміністративної відповідальності за порушення правил дорожнього руху, згідно чинного законодавства, є доказом завдання потерпілому шкоди майну, не відповідає дійсності.
У пункті 61 постанови Великої Палати Верховного Суду від 20 червня 2018 року у справі № 308/3162/15-ц зроблено висновок, що для отримання страхової виплати за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів протокол про адміністративне правопорушення та постанова про притягнення до адміністративної відповідальності не можуть бути єдиними доказами вини особи, зокрема, у завданні шкоди майну потерпілого.
Водночас жодною нормою як матеріального, так і процесуального права не встановлено, що слід вважати не винною у ДТП особу, відносно якої не складався протокол про адміністративне правопорушення та яка не була притягнута до адміністративної (кримінальної) відповідальності шляхом прийняття судом відповідного судового рішення.
Указує, що позивач не позбавлений процесуального права довести перед судом обставини, за яких сталась вказана вище ДТП (місце, час), а також причини та обставини її настання та розмір заподіяної шкоди.
Більше того, що із доданих до відзиву копій документів, що були надані страховій компанії, можливо встановити як факт дорожньо-транспортної пригоди, причини та обставини її настання, так і розмір заподіяної мені шкоди.
Водночас ПрАТ «УПСК» у відзиві не зазначено конкретної норми ст. 37 Закону, яка б надавала право цій страховій компанії не нести обов`язок з виплати страхового відшкодування у конкретному випадку.
Крім того, посилання в означеному контексті представника відповідача на «чинне законодавство України» слід визнати необгрунтованим, оскільки вказане поняття є абстрактним і неконкретизованим, що унеможливлює мене належним чином його спростувати або з ним погодитись.
Також зауважує, що ст. 1166 ЦК України визначено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Шкода, завдана каліцтвом, іншим ушкодженням здоров&apos;я або смертю фізичної особи внаслідок непереборної сили, відшкодовується у випадках, встановлених законом. Шкода, завдана правомірними діями, відшкодовується у випадках, встановлених цим Кодексом та іншим законом.
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.
З огляду на презумпцію вини заподіювана шкоди (частина друга статті 1166 ЦК України) особа звільняється від обов`язку відшкодувати шкоду якщо доведе, що шкоди було завдано не з її вини.
Отже, цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини заподіювана шкоди. Якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювана шкоди. У той же час, закон не покладає на позивача обов`язок доказування вини відповідача в заподіянні шкоди, він лише повинен доказати факт заподіяння такої шкоди відповідачем та її розмір.
З аналізу наведених вище норм матеріального права та практики їх застосування ОП ВС слід зробити висновок, що саме на сторону відповідача у справі ОСОБА_2 покладено обов`язок довести, що шкоди було завдано не з її вини. І, якщо вказаний факт вказаним учасником справи або його страховиком буде доведений, то лише в такому випадку страхова компанія, цивільно-правова відповідальність в якій застрахована автомобіля, з вини якого сталась ДТП, не матиме обов`язку з виплати мені страхового відшкодування.
Оскільки як ПрАТ «УПСК», так і ОСОБА_2 жодного документу щодо відсутності вини у вказаному ДТП останньої, цивільна-правова відповідальність якої була застрахована цим страховиком (підтверджується полісом як додатком до відзиву під №1), суду не надано, а підстав, передбачених ст.,37 Закону, ПрАТ «УПСК» у відзиві не зазначає і доказів відповідних не надає, тому слід констатувати, що відзив є необгрунтованим.
І на сам кінець щодо доданої до відзиву ремонтної калькуляції від 06.08.2021 та коефіцієнту фізичного зносу, пояснює таке.
Так, ремонтна калькуляція №9168572 від 06.08.2021, не є достовірним доказом розміру матеріального збитку, завданого внаслідок пошкодження мого автомобіля, оскільки незрозуміло ким вона складена (на останній її сторінці міститься підпис, але ким він вчинений не вказано), а також основні і дороговартісні запасні частини (двері передні праві та задні праві, а також рама дверей передніх правих) визначені не за допомогою програмного забезпечення, а введені вручну, свідченням чому є зірочка над їх вартістю. Тому вважає, що саме висновок №58 експерта з автотоварознавчого дослідження від 23.06.2021, що був поданий мною ПрАТ «УПСК» (свідчить відповідь на адвокатський запит), в якому є і розрахунок коефіцієнту фізичного зносу, є належним і допустимим доказом розміру матеріального збитку.
У судовому засіданні позивач та його представник підтримали позов та просили його задоволити. Пояснили, що 05.05.2021 він разом зі своєю матір`ю рухались у крайній лівій смузі, не доїжджаючи до світлофора у його авто в`їхало авто відповідача, удар був справа по центру між дверима. Від удару авто розвернуло. Відповідач після ДТП просила вирішити все «полюбовно», вибачалась та хотіла все вирішити без працівників поліції. У неї не було технічного паспорту та страховки, а тільки водійські права. На місці була складена розписка відповідачкою у присутності свідка Крило. У подальшому відповідач віддала кошти у розмірі 800 доларів США, як аванс за відновлення авто, іншу частину коштів сторони повинні були узгодити. Отриманих коштів було недостатньо для відновлювального ремонту. Однак, відповідач на телефонні дзвінки не відповідала. На звернення позивача страхова компанія не відмовила у виплаті, однак вимагає надання постанови про притягнення до відповідальності. Просили також стягнути судові витрати, пропорційно задоволеним вимогам.
Представник відповідача адвокат Топор І.О. у судовому засіданні позовні вимоги не визнав та просив їх залишити без задоволення. Не заперечував факту керування авто відповідачем. Повідомив, що відповідач вину не визнає. Пояснив, що відповідач рухалась у крайній правій смузі шляху, здійснила маневр та її вдарив КАМАЗ, від цього її авто «відкинуло» на автомобіль позивача. ОСОБА_2 перебувала у стресі, нічого не розуміла та дійсно склала розписку, віддала кошти позивачу. Текст розписки вважає не конкретним і таким, що не доводить вини відповідача.
Представник страхової компанії заперечував щодо задоволення позову. Пояснив, що факту ДТП не заперечують, але відповідачу не надано доказів вини особи. На даний час рішення не прийняти фактично, оскільки компанія чекає на надання доказів вини особи.
Свідок ОСОБА_4 у судовому засіданні повідомила, що у травні 2021 була присутня при дорожно-транспортній події. Перебувала у автомобілі, за кермом якої був її син, позивач у справі. Вони рухались по вул. Ільїна у лівій смузі. Вона сиділа біля водія справа. Відчула сильний удар в двері і авто «стало» на ліві колеса. Коли зупинились, то до їх авто підбігла жінка, плакала та просила вибачення, турбувалась про стан здоров`я. Більше нічого не пам`ятає.
Свідок ОСОБА_5 повідомив, що є племінником позивача. Останій йому зателефонував та повідомив про ДТП. Приїхавши на місце ДТП по вул. Смілянська Ільіна побачив автомобілі, а саме КАМАЗ - посередени проїжджої частини, Форд - розвернутий посередені, Хюндай - половина автомобіля на крайній лівій смузі, а половина зліва на узбіччі. Водій автомобіля Хюндай просила мирно вирішити питання, пояснила, що не має страховки і автомобіль куплений 2 місяці тому. Відповідач на місці розрахувалась з водієм КАМАЗу. На капоті автомобіля склала розписку власноруч на місці ДТП.
Розглянувши подані документи та матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, заслухавши учасників процесу, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд прийшов до наступного висновку.
Відповідно до ст. 55 Конституції України та ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (ст. 5 ЦПК України). Способи захисту визначені ст. 16 ЦК України.
Відповідно до положень ст.ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування (ч. ч. 3, 4 ст. 77 ЦПК України). Крім того, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч. 2 ст. 78 ЦПК України).
Учасники процесу не заперечують факт дорожньо-транспортної події 05.05.2021 по вул. Надпільній у м. Черкаси за участю зокрема автомобілів Hyundai Getz д.н.з НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_2 та Ford Focus д.н.з НОМЕР_4 під керуванням ОСОБА_1 .
Власником автомобіля Ford Focus д.н.з НОМЕР_4 є ОСОБА_1 , що підтверджується копією свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу.
Внаслідок даного ДТП автомобіль Ford Focus д.н.з НОМЕР_4 отримав механічні пошкодження.
Згідно зі ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом.
Ст. 57 ЦПК України передбачає, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно з ч. 4 цієї ж статті доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, а відповідно до ч.2 ст.59 цього ж Кодексу обставини справи, які за законом мають бути підтверджені засобами доказування, не можуть бути підтверджені іншими засобами доказування.
Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду «Про судове рішення у цивільній справі» №14 від 18.12.2009 року передбачено, що відповідно до принципу безпосередності судового розгляду рішення може бути обґрунтоване лише доказами, одержаними у визначеному законом порядку та дослідженими в тому судовому засіданні, в якому ухвалюється рішення.
Відповідно до наданої копії розписки від 05.05.2021 виконаної ОСОБА_2 , остання зазначає, що вона «перебуваючи за кермом власного автомобіля Hyundai Getz синього кольору д.н.з НОМЕР_1 скоїла наїзд на автомобіль Форд Фокус чорного кольору д.н.з НОМЕР_4 . В результаті чого нанесла матеріальну шкоду, а саме пошкоджено передня і задня праві двері та поріг автомобіля. Зобов`язуюсь в повному обсязі відшкодувати збитки по ремонту вказаного вище автомобіля.»
Згідно з копії розписки від 05.05.2022 ОСОБА_1 власник автомобіля Форд Фокус д.н.з НОМЕР_4 приймає від ОСОБА_2 аванс 800 доларів, як відшкодування збитків по ремонту його автомобіля після ДТП, яке відбулось 05.05.2021 з її автомобілем Хюндай н.з НОМЕР_1 по вул. Надпільна. Також зазначається у даній розписці, що у подальшому сума буде розглядатися як частина сплати по відшкодуванню збитків по ремонту автомобіля ОСОБА_1 . Також зазначається, що суму в розмірі 800 доларів передала та підпис та суму отримав та підпис.
Отже, з вказаних вище розписок, можливо зробити висновок, що відповідач ОСОБА_2 не заперечувала факт заподіяння нею шкоди позивачу, шляхом вчинення дорожньо-транспортної пригоди.
Згідно з пунктом 33.2 статті 33 Закону N 1961-IV у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, у разі настання дорожньо-транспортної пригоди за участю лише забезпечених транспортних засобів, за умови відсутності травмованих (загиблих) людей, а також за згоди водіїв цих транспортних засобів щодо обставин її скоєння, за відсутності у них ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, ці водії мають право спільно скласти повідомлення про ДТП. У такому разі водії транспортних засобів після складення зазначеного повідомлення мають право залишити місце ДТП та звільняються від обов`язку інформувати відповідні підрозділи Міністерства внутрішніх справ України про її настання. У разі оформлення документів про ДТП без участі уповноважених на те працівників відповідних підрозділів Міністерства внутрішніх справ України розмір страхової виплати за шкоду, заподіяну майну потерпілих, не може перевищувати максимальних розмірів, затверджених Уповноваженим органом за поданням Моторного (транспортного) страхового бюро України, що діяли на день настання страхового випадку.
Отже, для отримання страхової виплати за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів протокол про адміністративне правопорушення та постанова про притягнення до адміністративної відповідальності не можуть бути єдиними доказами вини особи, зокрема, у завданні шкоди майну потерпілого.
Як вбачається із матеріалів справи, згідно договору про обов`язкове страхування цивільно- правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АР/9168572 ПРаТ «УПСК», яким було забезпечено ТЗ «Hyundai Getz », реєстраційний номер НОМЕР_1 . Страхова сума за договором за шкоду, завдану майну, становить 130 000,00 грн. Франшиза - 2600 грн.
Правовідносини, що випливають із зазначеного договору, врегульовано Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».
За договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору (стаття 979 Цивільного кодексу (далі - ЦК) України.
Законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування) (частина перша статті 999 ЦК України).
Згідно з пунктом 9 частини першої статті 7 Закону України "Про страхування" страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів є обов`язковим.
Обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди майну потерпілих внаслідок ДТП та захисту майнових інтересів страхувальників (стаття 3 Закону N 1961-IV).
Об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (стаття 5 Закону N 1961-IV).
Відповідно до п. 34.2. ст. 34 Закону Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» протягом 10 робочих днів з дня отримання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду страховик зобов`язаний направити свого представника (працівника, аварійного комісара або експерта) на місце настання страхового випадку та/або до місцезнаходження пошкодженого майна для визначення причин настання страхового випадку та розміру збитків.
Відповідно до статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).
Таким чином, ПрАТ "УПСК", уклавши з ОСОБА_2 договір страхування її цивільно-правової відповідальності, взяло на себе обов`язок у межах страхової суми відповідати за шкоду, завдану страхувальником третій особі.
Слід зауважити, що при настанні страхового випадку страховик, відповідно до лімітів відповідальності відшкодовує оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи відповідно до ст. 22.1. Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»(надалі-Закон).
Виключні підстави для відмови у виплаті страхового відшкодування наведені в ст.37 Закону.
В даному випадку не існує жодної з наведених вказаною нормою підстав. Тому рішення ПРаТ «УПСК» не ґрунтується на законі, прийняте не у відповідності до фактичних обставин страхового випадку, тому таке рішення не є мотивованим та не відповідає вимогам ст.37 Закону.
Відповідно до частини першої статті 1187 ЦК джерелом підвищеної небезпеки належить визнавати будь-яку діяльність, здійснення якої створює підвищену небезпеку завдання шкоди через неможливість контролю за нею людини, а також діяльність, пов`язану з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.
У п. 4 Постанови Пленуму ВССУ від 01.03.2013 року зазначається, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини.
Відповідно до п. 5 Постанови Пленуму ВССУ від 01.03.2013 року цивільно-правова відповідальність за шкоду, завдану діяльністю, що є джерелом підвищеної небезпеки, настає у разі її цілеспрямованості (наприклад, використання транспортних засобів за їх цільовим призначенням), а також при мимовільному проявленні шкідливих властивостей об`єктів, що використовуються в цій діяльності (наприклад, у випадку завдання шкоди внаслідок мимовільного руху автомобіля).
Відповідно до ст. 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон) страховим випадком є подія, внаслідок якої заподіяна шкода третім особам під час дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася за участю забезпеченого транспортного засобу і внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована за договором.
Таким чином, суд приходить до висновку, що відмова чи зволікання у виплаті страхового відшкодування є неправомірною і немає жодних правових підстав.
Статтею 9 Закону України «Про страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначено, що франшиза - частина збитків, що не відшкодовується страховиком згідно з договором страхування.
Згідно зі ст. 12 цього Закону страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи.
Відповідно до ст. 22 Закону України Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.
У відповідності до п.12.1. ст.12 Закону України Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів розмір франшизи при відшкодуванні шкоди, заподіяної майну потерпілих, встановлюється при укладанні договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності і не може перевищувати 2 відсотки від страхової суми, в межах якого відшкодовується збиток, заподіяний майну потерпілих. Страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту.
Тобто, франшиза в будь-якому виді є елементом договору страхування, який впливає на суму виплати страхового відшкодування в сторону її зменшення та її наявність у договорі обумовлена згодою сторін. Встановлюючи розмір франшизи страхувальник фактично погоджується, що у разі настання страхового випадку визначена шкода не буде покриватися сумою франшизи.
Вирішуючи питання щодо обов`язку відшкодувати суму франшизи, суд виходить з того, що у відповідності до п.36.6 ст.36 Закону, саме страхувальником або особою, відповідальною за завдані збитки, має бути компенсована сума франшизи, якщо вона була передбачена договором страхування.
За встановлених обставин, позовна вимога про стягнення з відповідача на користь позивача франшизи в розмірі 2600,00 грн., є обґрунтованою, в зв`язку з чим підлягає задоволенню.
А тому, суд приходить до висновку, що позовні вимоги щодо відшкодування матеріальної шкоди підлягає до задоволення.
Відповідно до ч.1 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Відповідно до п.2 ч.3 ст. 133 ЦПК України, до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи.
Відповідно до п.1 ч.2 ст. 141 ЦПК України, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача.
Тому, суд приходить до висновку, що витрати понесені позивачем за проведення експертного автотоварознавчого дослідження в розмірі 2500 гривень, підлягають до стягнення з відповідача страхової компанії.
Щодо позовної вимоги про стягнення витрат на правову допомогу суд зазначає наступне.
Відповідно до ст. 133 ЦПК України - судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.
Відповідно до частини першої статті 58 ЦПК України сторона, третя особа, а також особа, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи, може брати участь у судовому процесі особисто (самопредставництво) та (або) через представника. Представником у суді може бути адвокат або законний представник (частина перша статті 60 ЦПК України).
За змістом ст.15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.
Повноваження адвоката як представника підтверджуються довіреністю або ордером, виданим відповідно до Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність», про що зазначено в частині четвертій статті 62 ЦПК України.
За положеннями п. 4 ст.1, ч. ч. 3 та 5 ст. 27 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. До договору про надання правової допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права. Зміст договору про надання правової допомоги не може суперечити Конституції України та законам України, інтересам держави і суспільства, його моральним засадам, присязі адвоката України та правилам адвокатської етики.
Пунктом 9 ч. 1 ст. 1 України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» встановлено, що представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.
Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (пункт 6 ч. 1 ст.1 ЗУ «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).
Відповідно до статті 19 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» видами адвокатської діяльності, зокрема, є: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру.
Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).
Також за статтею 28 Правил адвокатської етики, затверджених Звітно-виборним з`їздом адвокатів України від 09 червня 2017 року, гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів професійної правничої (правової) допомоги клієнту.
Розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом. Адвокат має право у розумних межах визначати розмір гонорару, виходячи із власних міркувань. При встановленні розміру гонорару можуть враховуватися складність справи, кваліфікація, досвід і завантаженість адвоката та інші обставини. Погоджений адвокатом з клієнтом та/або особою, яка уклала договір в інтересах клієнта, розмір гонорару може бути змінений лише за взаємною домовленістю. В разі виникнення особливих по складності доручень клієнта або у випадку збільшення затрат часу і обсягу роботи адвоката на фактичне виконання доручення (підготовку до виконання) розмір гонорару може бути збільшено за взаємною домовленістю.
Непогодження клієнтом та/або особою, яка уклала договір в інтересах клієнта, розміру гонорару при наданні доручення адвокату або в ході його виконання є підставою для відмови адвоката від прийняття доручення клієнта або розірвання договору на вимогу адвоката.
Тож домовленості про сплату гонорару за надання правничої допомоги є такими, що склалися між адвокатом та клієнтом, в межах правовідносин яких слід розглядати питання щодо дійсності такого зобов`язання.
Аналогічна правова позиція зазначена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18.
При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. (Постанова Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц).
Відповідно до статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У разі недотримання вимог частини четвертої статті 137 ЦПК України, суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Відповідного обґрунтованого клопотання відповідачем не заявлено.
Так, в судовому засіданні встановлено, що Грішіньковим .В. на підтвердження витрат на професійну правничу допомогу, понесених у суді надано: Договір про надання правової допомоги від 31.05.2021, укладеного між адвокатом Петренком О.В. та Грішіньковим В.В., Акти виконаних робіт від 17.09.2021, 30.09.2021, 06.10.2022 з зазначенням переліку виконаних робіт та визначенням суми оплати, квитанції про оплату юридичних послуг, детальний опис робіт, наданих адвокатом та їх вартість.
Представником відповідача не спростовано належними доказами неспівмірність та захищеність розміру понесених позивачем витрат на правничу допомогу.
Враховуючи положення ст. 137 ЦПК України, суд приходить до висновку, що заявлений позивачем розмір правової допомоги є співмірним з розміром заявлених вимог та обсягом виконаних адвокатом робіт.
Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
При зверненні до суду позивачем було сплачено судовий збір в розмірі 908 грн.
Керуючись ст.ст. 9, 10, 12, 13, 258-259, 264, 268, 315, 354, 355 ЦПК України, суд
Позовну заяву задоволити.
Стягнути із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 2600 грн в рахунок компенсації франшизи, 573,80 грн. судових витрат, а всього 3173,80 грн.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів безпосередньо до Одеського апеляційного суду з дня проголошення рішення або з дня складання повного судового рішення у разі оголошення вступної та резолютивної частини рішення або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або про прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Головуючий: Н. М. Кондрацька