провадження № 22-ц/824/6870/2022 суддя-доповідач у суді ІІ інстанції Березовенко Р.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 жовтня 2022 року м. Київ

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого судді -Березовенко Р.В.,
суддів:Лапчевської О.Ф., Мостової Г.І.,

з участю секретаря Мариненко Я.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 та апеляційною скаргою третьої особи Товариства з обмеженою відповідальністю «Укртехнопроект», поданою директором - ОСОБА_1, на рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 09 грудня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа: Товариства з обмеженою відповідальністю «Укртехнопроект», про стягнення збитків та за позовом третьої особи Товариства з обмеженою відповідальністю «Укртехнопроект» до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа: ОСОБА_1 , про стягнення збитків,-

В С Т А Н О В И В:

30.12.2016 р. ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення збитків у сумі 90 730 247,36 грн. Свої вимоги з врахуванням їх уточнення ОСОБА_1 обґрунтовує тим, що він є єдиним засновником та керівником ТОВ «Укртехнопроект», яке фінансувалось виключно за його особисті кошти. На підставі дилерського договору № 300-27 від 24.08.1999 р. ТОВ «Укртехнопроект» стало офіційним дилером фірми «Россі», яка була виробником обладнання та надавала послуги на ринку систем безпеки. У подальшому в процесі співробітництва ТОВ «Укртехнопроект» і фірма «Россі» здійснювали закупівлю продукції «Commax» з корейського заводу та стали ексклюзивними дилерами цієї корейської продукції у своїх регіонах та продовжували свою співпрацю протягом 11 років. Позивач ОСОБА_1 зазначає, що з метою усунення конкуренції та встановлення монополії з реалізації в Україні продукції «Commax», одним із засновників ТОВ «Безпека» ОСОБА_2 у вересні 2011 року зроблено йому пропозицію щодо придбання ТОВ «Укртехнопроект» за 400 000,00 дол. США., однак позивач не погодився на вказану пропозицію та відмовив ОСОБА_2 . При цьому, позивач ОСОБА_1 зауважує, що ним у 2011 році було перераховано на рахунок корейського заводу фірми «Commax Co., Ltd» грошові кошти в сумі 70 000,00 дол. США, однак до адресата ці кошти фактично не надійшли, а опинились у володінні відповідача ОСОБА_2 . Так, ці грошові кошти, якими неправомірно заволодів відповідач ОСОБА_2 , були оборотними коштами ТОВ «Укртехнопроект», що призвело до неможливості вказаним товариством належним чином вести свою господарську діяльність протягом 2011 року, внаслідок чого його було усунуто від діяльності, пов`язаної з реалізацією продукції «Commax» на території України. На момент здійснення вказаних протиправних дій засновниками ТОВ «Безпека» були ОСОБА_2 та ОСОБА_3 . У 2012 році ТОВ «Безпека» стало офіційним представником компанії «Commax», в зв`язку з чим ТОВ «Укртехнопроект» було змушено до 2015 року співпрацювати з ТОВ «Безпека» та здійснювати придбання продукції у цього товариства по заявленій ціні, а не напряму у компанії «Commax» з корейського заводу як це було раніше. Разом з тим, протягом 2012 року ОСОБА_2 шляхом безоплатного постачання товару компанії «Commax» від імені ТОВ «Безпека» на адресу ТОВ «Укртехнопроект» повернув частину коштів у сумі 50 000,00 дол. США, при цьому іншу частину коштів повернуто аналогічним способом протягом 2013 року. Згідно з висновком економічного експертного дослідження № 06/14 від 14.06.2016 р., збитки завдані ТОВ «Укртехнопроект» внаслідок зменшення обороту за період з 01.01.2012 р. по 31.12.2015 р. складають 51 209 847,36 грн., а дохід, який могло б реально отримати ТОВ «Укртехнопроект» за звичайних умов господарської діяльності за цей же період становить 39 520 400,00 грн. Таким чином, посилаючись на неправомірність дій засновників ТОВ «Безпека» ОСОБА_2 та ОСОБА_3 щодо заволодіння грошовими коштами в сумі 70 000,00 дол. США, які були призначені для забезпечення господарської діяльності ТОВ «Укртехнопроект», позивач вважає, що ці дії стали наслідком знецінення його корпоративних прав та спричинили збитки у розмірі вартості вказаних корпоративних прав на суму 1 702 653,61 грн., а тому звернувся до суду з даним позовом.

Ухвалою від 01.09.2020 р. задоволено клопотання представника третьої особи, прийнято до спільного розгляду з первісним позовом позов третьої особи ТОВ «Укртехнопроект» до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення збитків, залучено до участі у справі за вказаним позовом ОСОБА_1 як третю особу, а також встановлено сторонам строки для подання відзиву на позовну заяву, відповіді на відзив, заперечення на відповідь на відзив та пояснення щодо позову і відзиву.

Третя особа ТОВ «Укртехнопроект» свої вимоги обґрунтовує тим, що внаслідок неправомірних дій засновників ТОВ «Безпека» ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , вчинених з метою усунення конкуренції з реалізації на території України продукції компанії «Commax» та просування інтересів ТОВ «Безпека», останні за участю заволоділи грошовими коштами в сумі 70 000,00 дол. США, які були призначені для забезпечення господарської діяльності ТОВ «Укртехнопроект», що призвело в подальшому до зниження обороту та доходу товариства. Разом з тим, протягом 2012 року ОСОБА_2 шляхом безоплатного постачання товару фірми «Commax Co., Ltd» від імені ТОВ «Безпека» на адресу ТОВ «Укртехнопроект» повернув частину коштів у сумі 50 000,00 дол. США, при цьому іншу частину коштів повернуто аналогічним способом протягом 2013 року. Згідно з висновком економічного експертного дослідження № 06/14 від 14.06.2016 р., збитки завдані ТОВ «Укртехнопроект» внаслідок зменшення обороту за період з 01.01.2012 р. по 31.12.2015 р. складають 51 209 847,36 грн., а дохід, який могло б реально отримати ТОВ «Укртехнопроект» за звичайних умов господарської діяльності за цей же період становить 39 520 400,00 грн. Враховуючи вищевикладене, третя особа ТОВ «Укртехнопроект» вважає, що неправомірні дії засновників ТОВ «Безпека» призвели до завдання ТОВ «Укртехнопроект» збитків, а тому просить стягнути з відповідачів у рівних частках на свою користь збитки у розмірі 3 330 000,00 грн.

Рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 09 грудня 2021 року відмовлено ОСОБА_1 в задоволенні позову до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа: Товариство з обмеженою відповідальністю «Укртехнопроект», про стягнення збитків. Відмовлено Товариству з обмеженою відповідальністю «Укртехнопроект» в задоволенні позову третьої особи до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа: ОСОБА_1 , про стягнення збитків.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 09 грудня 2021 року та ухвалити нове судове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення збитків задовольнити в повному обсязі.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, ОСОБА_1 зазначає, що судом першої інстанції не враховані надані ОСОБА_1 відомості про те, що останній є майновим поручителем ТОВ «Укртехнопроект» у відповідності до договору поруки №SRCM-500/007/2005 від 06 червня 2005 року, договору поруки №SRSME500/033/2006 від 03 листопада 2006 року, договору іпотеки (майнової поруки) № PSM-500/007/2005 від 07 червня 2005 року. Апелянт наголошує, що він, як майновий поручитель, несе зобов`язання за ТОВ «Укртехнопроект».

Окрім того, апелянт вказує, що письмові докази, які були надані протягом розгляду справи судом, повною мірою доводять та обґрунтовують позовні вимоги, заявлені ТОВ «Укртехнопроект» та ОСОБА_1 . Апелянт наголошує, що ТОВ «Укртехнопроект» було завдано реальний збиток в розмірі 39 539 400 грн., про що свідчить Висновок експерта №06/14 від 14 червня 2016 року.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, Товариство з обмеженою відповідальністю «Укртехнопроект», через директора - ОСОБА_1,подало апеляційну скаргу, у якій просило скасувати рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 09 грудня 2021 року та ухвалити нове судове рішення, яким позовні вимоги Товариство з обмеженою відповідальністю «Укртехнопроект» до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення збитків задовольнити в повному обсязі.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, Товариство з обмеженою відповідальністю «Укртехнопроект» зазначає, що письмові докази, які були надані протягом розгляду справи судом, повною мірою доводять та обґрунтовують позовні вимоги, заявлені ТОВ «Укртехнопроект» та ОСОБА_1 . Апелянт вважає, що в рішенні суду першої інстанції не враховано майнове поручительство та перехід майнових прав кредитора ТОВ «Укртехнопроект» до ОСОБА_1 . Апелянт наголошує, що ТОВ «Укртехнопроект» було завдано реальний збиток в розмірі 39 539 400 грн., про що свідчить Висновок експерта № 06/14 від 14 червня 2016 року.

В ухвалі про відкриття апеляційного провадження відповідачам було надано строк для подачі відзиву на апеляційну скаргу.

07 липня 2022 року надійшов відзив відповідача ОСОБА_2 , надісланий представником - адвокатом Кушніром Сергієм Борисовичем 04 липня 2022 року засобами поштового зв`язку, на апеляційні скаргиОСОБА_1 та третьої особи Товариства з обмеженою відповідальністю «Укртехнопроект».

У вказаному відзиві представник відповідача 1 зазначає, що позивачем не надано жодного доказу про невиконання чи неналежне виконання будь-яких зобов`язань перед ним. Вважає, що позивачем не доведено вчинення відповідачем будь-якого правопорушення чи протиправної поведінки, які б могли спричинити збитки позивачеві. При цьому вказує, що збитки могли бути нанесені не ОСОБА_1 , а ТОВ «Укртехнопроект», як самостійному суб`єкту правовідносин. Звертає увагу суду апеляційної інстанції, що навіть у висновку економічного експертного дослідження №06/14 від 14 червня 2016 року вказано, що збитки внаслідок зменшення обороту завдано ТОВ «Укртехнопроект», а не ОСОБА_1 . Окрім того, вважає, що ОСОБА_2 не є належним відповідачем у вказаній справі, оскільки ніяких протиправних дій щодо позивача та третьої особи не вчиняв. Наполягає, що ТОВ «Безпека» є самостійним суб`єктом правовідносин і несе самостійну відповідальність за свої дії, а, отже, належним відповідачем повинно бути ТОВ «Безпека».

Представник апелянтів, позивача ОСОБА_1 та третьої особи ТОВ «Укртехнопроект», в судовому засіданні просив апеляційні скарги задовольнити.

Представник відповідача 1 просив апеляційні скарги залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Інші учасники справи належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи, до суду не з`явилися, однак їх неявка згідно вимог ч. 2 ст. 372 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи.

Дослідивши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційних скарг, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу ОСОБА_1 та апеляційну скаргу третьої особи Товариства з обмеженою відповідальністю «Укртехнопроект» на рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 09 грудня 2021 року залишити без задоволення, виходячи з такого.

Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду, обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з того, що будь-яке право ОСОБА_1 , як фізичної особи, за висвітлених ним у позові обставин відсутнє, а отже, не могло бути порушене.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог третьої особи суд першої інстанції виходив з недоведеності третьою особою завдання їй збитків саме діями відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , які є засновниками ТОВ «Безпека», як фізичними особами та наявності у цих діях їх вини, тобто не підтверджено визначеного законом складу правопорушення, за наявності якого наступає деліктна відповідальність за завдання збитків.

Оцінюючи висновки суду першої інстанції, колегія суддів, перевіривши правильність застосування судом норм права в межах апеляційних скарг, дійшла висновку, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню, з огляду на таке.

Згідно з вимогами ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч. 1 ст. 13 ЦПК України).

Відповідно до ст. 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення невизнання або оспорювання.

Ця норма визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане із позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, спричинена поведінкою іншої особи.

Таким чином, порушення, невизнання або оспорювання суб`єктивного права є підставою для звернення особи за захистом цього права із застосуванням відповідного способу захисту.

У частині 1 статті 16 Цивільного кодексу України визначено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно з п.8 ч.2 ст. 16 ЦК України одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди.

Аналогічні норми містяться також в статті 20 ГК України, якою встановлено, що кожний суб`єкт господарювання має право на захист своїх прав і законних інтересів, зокрема шляхом відшкодування збитків.

Застосування цього способу захисту визначається положенням ст. 22 ЦК України і проводиться як у договірних зобов`язаннях (ст. 611 ЦК України), так і в позадоговірних зобов`язаннях (гл. 82 ЦК України), якщо порушенням цивільного права особи їй завдано майнову шкоду, призведено до збитків.

Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулась особа, так і від характеру його порушення. Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Частиною першою статті 8 Конституції України передбачено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

Апеляційний суд зазначає, що особа, яка звертається до суду з позовом про стягнення збитків, повинна довести конкретні факти знецінення належних йому корпоративних прав, що призвело до завдання безпосередньо йому збитків.

Реалізуючи право на судовий захист і звертаючись до суду з позовом про стягнення збитків, позивач зобов`язаний довести (підтвердити) в установленому законом порядку, яким чином дії відповідачів порушують (зачіпають) його права та законні інтереси, а суд, у свою чергу, - перевірити доводи та докази, якими позивач обґрунтовує такі свої вимоги, і в залежності від встановленого вирішити питання про наявність чи відсутність підстав для правового захисту позивача.

Відсутність порушеного або оспорюваного права позивача є підставою для ухвалення рішення про відмову у задоволенні позову, незалежно від інших встановлених судом обставин.

Так, з матеріалів справи вбачається, що згідно висновку № 06/14 економічного експертного дослідження від 14 червня 2016 року збитки, завдані ТзОВ «Укртехнопроект» внаслідок зменшення обороту за період з 01 січня 2012 року по 31 грудня 2015 року документально підтверджуються в розмірі 51 209 847 грн. 36 коп. Дохід, який могло б реально отримати ТзОВ «Укртехнопроект» за звичайних умов господарської діяльності за період з 01 січня 2012 року по 31 грудня 2015 року становить 39 520,4 тис. грн. (т.1, а.с.9-12).

Зі змісту статуту Товариства з обмеженою відповідальністю «Укртехнопроект» (у новій редакції) вбачається, що ОСОБА_1 є єдиним засновником та учасником ТОВ «Укртехнопроект» (т.1, а.с.23, п.1.3.3.).

Позивач, посилаючись на вказаний висновок № 06/14 економічного експертного дослідження від 14 червня 2016 року, вважає, що даним висновком підтверджується позовні вимоги щодо заподіяння йому збитків. Натомість, з указаного висновку експерта вбачається, що збитки були завдані не безпосередньо ОСОБА_1 як фізичній особі чи учаснику (засновнику) даного товариства, а юридичній особі - ТзОВ «Укртехнопроект».

Разом з тим, суд апеляційної інстанції бере до уваги, що відповідно до статті 80 Цивільного кодексу України юридичною особою є організація, створена і зареєстрована у встановленому законом порядку. Юридична особа наділяється цивільною правоздатністю і дієздатністю, може бути позивачем та відповідачем у суді.

Відповідно до ст. 62 ГК України підприємство - самостійний суб`єкт господарювання, створений компетентним органом державної влади або органом місцевого самоврядування, або іншими суб`єктами для задоволення суспільних та особистих потреб шляхом систематичного здійснення виробничої, науково-дослідної, торговельної, іншої господарської діяльності в порядку, передбаченому цим Кодексом та іншими законами.

Підприємства можуть створюватись як для здійснення підприємництва, так і для некомерційної господарської діяльності.

Статтею 12 Закону України «Про господарські товариства» визначено, що товариство є власником: майна, переданого йому учасниками у власність як вклад до статутного (складеного) капіталу; продукції, виробленої товариством в результаті господарської діяльності; одержаних доходів; іншого майна, набутого на підставах, не заборонених законом.

Ризик випадкової загибелі або пошкодження майна, що є власністю товариства або передане йому в користування, несе товариство, якщо інше не передбачено установчими документами.

Згідно зі ст. 1 Закону України «Про господарські товариства» господарські товариства можуть набувати майнових та особистих немайнових прав, вступати в зобов`язання, виступати в суді та третейському суді від свого імені.

Таким чином, юридична особа є самостійним суб`єктом цивільних правовідносин, існуючи незалежно від фізичних осіб, які її утворили, і в разі заподіяння збитків такій юридичній особі, ОСОБА_1 міг звернутися до суду з позовними вимогами лише в інтересах ТзОВ «Укртехнопроект», а не від свого імені щодо завдання збитків йому особисто як засновнику та керівнику ТОВ «Укртехнопроект».

Також з матеріалів справи вбачається, що 24 серпня 1999 року між ТОВ «Укртехнопроект» та фірмою «Россі» укладено дилерський договір № 300-27 (т.1, а.с.29).

Згідно з копією довідки № 500-3-1/298 від 24 липня 2015 року, виданої АТ «ОТП Банк», Товариство з обмеженою відповідальністю «Укртехнопроект» через АТ «ОТП Банк» здійснило розрахунки з компанією «СОММАХ СО.LTD» (КОREA) станом на 24 липня 2015 року на суму 1 054 926, 71 долл. США 71 центів (т.1, а.с.33).

Декларантом в наданих позивачем копіях декларацій про відправлення пристроїв та обладнання декларантом є ТОВ «Укртехнопроект» (т.1, а.с.34-36).

Відповідно до статуту Товариства з обмеженою відповідальністю «Безпека» учасниками (засновниками) Товариства є ОСОБА_2 та ОСОБА_3 (т.3, а.с.53).

У позовній заяві ОСОБА_1 зауважує, що ним у 2011 році було перераховано на рахунок корейського заводу фірми «Commax Co., Ltd» грошові кошти в сумі 70 000,00 дол. США, однак до адресата ці кошти фактично не надійшли, а опинились у володінні відповідача ОСОБА_2 .

Однак, матеріали не містять доказів отримання відповідачем ОСОБА_2 вказаних грошових коштів в сумі 70 000,00 дол. США.

Натомість, сторонами в судовому засіданні не заперечувався факт перерахунку таких коштів з рахунку однієї юридичної особи (ТОВ «Укртехнопроект») на користь іншої юридичної особи.

Отже, враховуючи, що відсутність порушеного права чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам, визначеним законодавством, є підставою для прийняття судом рішення про відмову в позові, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що у даному випадку права ОСОБА_1 як фізичної особи за висвітлених ним у позові обставин порушуватись не могли, оскільки були відсутні, а тому первісний позов є безпідставним та задоволенню не підлягає.

Щодо доводів апеляційної скарги третьої особи апеляційний суд вважає за доцільне зазначити про таке.

? ?Згідно зі статтею 11 ЦК України підставою виникнення цивільних прав і обов`язків, зокрема є завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі.

За частинами першою та другою статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

За змістом положень статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Із аналізу вищенаведених норм вбачається, що однією з підстав виникнення зобов`язання є заподіяння шкоди (збитків) іншій особі, а для застосування такої міри відповідальності як відшкодування шкоди потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення: протиправної поведінки; збитків (шкоди); причинного зв`язку між протиправною поведінкою боржника та збитками (шкодою); наявності вини особи, яка заподіяла збитки (шкоду). За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає.

З матеріалів справи вбачається, що відповідно до контракту № СОМ.08.ТОТ-11, укладеного 14.01.2008 р. між фірмою «Commax Co., Ltd» в особі Woo Suk та ТОВ «Укртехнопроект» в особі ОСОБА_1 , фірма «Commax Co., Ltd» зобов`язується продати, а ТОВ «Укртехнопроект» прийняти і оплатити товар: промислові товари, товари народного вжитку, побутову техніку, товари промислового призначення.

Виконання сторонами умов вказаного контракту підтверджується копіями платіжних доручень, копіями дозволів СБУ, копіями митних декларацій, копіями рішень ДП «Одесастандартметрологія», копією висновку експерта № Ил-531 від 13.07.2007 р. та копіями листів Іллічівського підприємства Одеської регіональної ТПП.

Також, третьою особою ТОВ «Укртехнопроект» надано список співробітників товариства станом на 2009 рік та копію наказу про звільнення менеджера зовнішньої економічної діяльності ОСОБА_5 № 225-К від 01.11.2012 р., зазначаючи, що до повноважень саме цієї особи відносилось перерахування коштів на рахунок фірми «Commax Co., Ltd», а також остання вчиняла дії в інтересах конкурента.

Згідно з висновком економічного експертного дослідження № 06/14 від 14.06.2016 р., збитки завдані ТОВ «Укртехнопроект» внаслідок зменшення обороту за період з 01.01.2012 р. по 31.12.2015 р. складають 51 209 847,36 грн., а дохід, який могло б реально отримати ТОВ «Укртехнопроект» за звичайних умов господарської діяльності за цей же період становить 39 520 400,00 грн.

Утім, матеріали справи не містять жодних належних та допустимих доказів того, що збитки, на які посилається ТОВ «Укртехнопроект» були завдані діями саме відповідачів як фізичними особами та з їх вини.

Окрім того, як було зазначено вище, сторонами в судовому засіданні не заперечувався факт перерахунку таких коштів з рахунку однієї юридичної особи (ТОВ «Укртехнопроект») на користь іншої юридичної особи.

Матеріали справи не містять жодних доказів участі відповідачів, як самостійних учасників цивільних правовідносин з ТОВ «Укртехнопроект».

За правилами ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК України), а доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 6 ст. 81 ЦПК України).

При цьому, належність доказів - правова категорія, яка свідчить про взаємозв`язок доказів з обставинами, що підлягають встановленню, як для вирішення всієї справи, так і для здійснення окремих процесуальних дій.

Правила допустимості доказів визначають легітимну можливість конкретного доказу підтверджувати певну обставину в справі. Правила допустимості доказів встановлені з метою об`єктивності та добросовісності у підтвердженні доказами обставин у справі, виходячи з того, що нелегітимні засоби не можуть використовуватися для досягнення легітимної мети, а також враховуючи те, що правосудність судового рішення, яке було ухвалене з урахуванням нелегітимного доказу, завжди буде під сумнівом.

Допустимість доказів є важливою ознакою доказів, що характеризує їх форму та означає, що обставини справи, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами.

Згідно з ч. 2 ст. 77 ЦПК України, предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ч. 2 ст. 43 ЦПК України обов`язок надання усіх наявних доказів до початку розгляду справи по суті покладається саме на осіб, які беруть участь у справі.

Навіть відсутність будь-яких заперечень з боку відповідача щодо заявлених позовних вимог, не є підставою для звільнення від доказування у відповідності до вимог ст. 82 ЦПК України саме позивача.

За вимогами ст. 13 Цивільного процесуального кодексу України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи.

Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Відповідно до ч. ч. 1, 5, 6, 7 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

А відтак, враховуючи вищевикладене, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про недоведеність третьою особою завдання їй збитків саме діями відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , які є засновниками ТОВ «Безпека», та наявності у цих діях їх вини, тобто не підтверджено визначеного законом складу правопорушення, за наявності якого наступає деліктна відповідальність за завдання збитків.

Крім того, одним із доводів апелянтів позивача ОСОБА_1 та третьої особи ТОВ «Укртехнопроект» щодо підстав для задоволення позовних вимог є те, що позивач є майновим поручителем ТОВ «Укртехнопроект» та відбувся перехід майнових прав кредитора ТОВ «Укртехнопроект» до ОСОБА_1 відповідно до договору поруки № SRCM-500/007/2005 від 06 червня 2005 року, договору іпотеки (майнової поруки) № РСМ-500/007/2005 від 07 червня 2005 року та договору поруки № SR-SME-500/033/2006 від 03 листопада 2006 року.

З вказаних договорів вбачається, що ОСОБА_1 є майновим поручителем за повне та своєчасне виконання ТОВ «Укртехнопроект» зобов`язань перед акціонерним комерційним банком «Райффайзенбанк Україна». Таким чином, укладеними договорами встановлено майнову відповідальність позивача за порушення боргових зобов`язань третьою особою ТОВ «Укртехнопроект» перед Акціонерним комерційним банком «Райффайзенбанк Україна». При цьому, даними договорами не встановлено відповідальність третіх осіб перед ОСОБА_1 за зобов`язаннями чи будь-якими порушеннями у правовідносинах з ТОВ «Укртехнопроект».

За таких обставин, апеляційний суд вказані доводи апелянтів розцінює критично і до уваги не приймає, як такі, що не спростовують висновки суду першої інстанції викладені у рішенні.

Ухвалюючи судове рішення, колегія суддів враховує правовий висновок Верховного Суду № 524/3490/17-ц від 27.03.2019 року, згідно якого: «Із урахуванням того, що доводи касаційної скарги є ідентичними доводам позовної заяви та апеляційної скарги заявника, яким судами надана належна оцінка, Верховний Суд доходить висновку про відсутність необхідності повторно відповідати на ті самі аргументи заявника. При цьому судом враховано усталену практику Європейського суду з прав людини, який неодноразова відзначав, що рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторін (рішення у справі РуїзТорія проти Іспанії). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною, більше того, воно дозволяє судам вищих інстанції просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх».

Право на обґрунтоване рішення дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії», п. 32.) Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Бюрг та інші проти Франції» (Burg and others v. France), (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гору проти Греції» №2) [ВП], § 41» (Gorou v. Greece no.2).

Отже, переглядаючи справу, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінив їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясував усі обставини справи, на які сторони посилалися, як на підставу своїх вимог і заперечень, і з урахуванням того, що відповідно до ст.2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, з урахуванням обраного позивачем та третьою особою способів захисту, ухвалив законне та обґрунтоване рішення про відмову у задоволенні позову ОСОБА_1 та позову третьої особи Товариства з обмеженою відповідальністю «Укртехнопроект» з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення суду першої інстанції є законним і обґрунтованим, судом додержано вимоги матеріального та процесуального права, а тому, судове рішення відповідно до ст. 375 ЦПК України необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення, оскільки доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Київський апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу третьої особи Товариства з обмеженою відповідальністю «Укртехнопроект», подану директором - ОСОБА_1, - залишити без задоволення.

Рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 09 грудня 2021 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів у випадках, передбачених статтею 389 Цивільного процесуального кодексу України.

Головуючий: Р.В. Березовенко

Судді: О.Ф. Лапчевська

Г.І. Мостова