Справа № 149/1500/22
Провадження №2/149/442/22
Номер рядка звіту 67
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

27.09.2022 р. м. Хмільник

Хмільницький міськрайонний суд Вінницької області в складі:

головуючої судді Павлюк О. О.,

при секретарі Олійник І. С.,

за участю позивача: ОСОБА_1 , її представника адвоката Калачик Н. М.,

відповідача: ОСОБА_2

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в місті Хмільнику справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Хмільницький відділ державної виконавчої служби у Хмільницькому районі Вінницької області Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) про поділ майна подружжя,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , третя особа: Хмільницький відділ державної виконавчої служби у Хмільницькому районі Вінницької області Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) про поділ майна подружжя.

Позовні вимоги обгрунтовані тим, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі. Під час перебування у шлюбі ними було придбано легковий автомобіль Renault Kangoo д.н.з. НОМЕР_1 , шасі (кузов) № НОМЕР_2 , який зареєстрований за ОСОБА_2 . Рішенням Вінницького апеляційного суду від 26.01.2022 в справі № 149/1809/21 вказаний автомобіль визнано спільним майном подружжя та застосовано спеціальну конфіскацію у власність держави до 1/2 автомобіля. За таких обставин позивач просить визнати за нею право власності на вище вказаний автомобіль, припинити право власності ОСОБА_2 на вказаний автомобіль та стягнути з неї компенсацію вартості 1/2 вказаного автомобіля.

Ухвалою суду від 29.08.2022 у даній справі відкрито загальне позовне провадження та призначено підготовче судове засідання. Відповідачу визначено п`ятнадцятиденний строк з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі для подання відзиву на позовну заяву.

В підготовчому судовому засіданні позивач та її представник - адвокат Калачик Н. М. позовні вимоги підтримали в повному обсязі та просили задовольнити.

Відповідач в підготовчому судовому засіданні позовні вимоги визнав в повному обсязі та проти їх задоволення не заперечив.

Представник третьої особи у підготовче судове засідання не з`явився.

На підставі ч. 3 ст. 200 ЦПК України, суд за згодою учасників, ухвалив прийняти рішення за наслідками підготовочго провадження.

Вирішуючи по суті існуючий спір, суд керується наступним.

Як встановлено з матеріалів справи, свідоцтвом про одруження сері НОМЕР_3 (копія на а.с. 16) підтверджено, що 14.09.2004 сторони ОСОБА_2 та ОСОБА_1 одружились.

За час шлюбу подружжям набуто майно, а саме автомобіль Renault Kangoo д.н.з. НОМЕР_1 , шасі (кузов) № НОМЕР_2 .

Згідно із ч. 1 ст. 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вказане узгоджується з нормами ч. 3 ст. 368 ЦК України.

Дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу (ч. 1 ст. 69 СК України).

У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором (ч. 1 ст. 70 СК України). Вказане узгоджується з нормами ч. 2 ст. 372 ЦК України.

Разом з тим, суд враховує, що згідно ухвали Вінницького апеляційного суду від 26.01.2022 в справі № 149/1809/21 (копія на а. с. 17-20), на підставі ст. 96-1 КК України застосовано спеціальну конфіскацію у власність держави 1/2 частини автомобіля Renault Kangoo д.н.з. НОМЕР_1 , шасі (кузов) № НОМЕР_2 власником якого є ОСОБА_2 .

Постановою про відкриття виконавчого провадження від 09.05.2022 (копія на а.с. 22) відкрито виконавче провадження № 68968112 на підставі виконавчого листа Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області № 149/1809/21 від 08.02.2022 (копія на а.с. 21) про застосування спеціальної конфіскації автомобіля Renault Kangoo д.н.з. НОМЕР_1 , шасі (кузов) № НОМЕР_2 власником якого є ОСОБА_2 .

Згідно з частиною першою статті 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.

Відповідно до ч. 1 ст. 206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. Матеріали цієї справи свідчать про те, що відповідач визнав позовні вимоги.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 09 вересня 2020 року в справі № 572/2515/15-ц (провадження № 61-1051св17) вказано, що суди не вправі покласти в основу свого рішення лише факт визнання позову відповідачем, не дослідивши при цьому обставини справи. Тобто повинно мати місце не лише визнання позову, а й законні підстави для задоволення позову. Аналогічна правова позиція висвітлена в постанові КЦС ВС від 25 травня 2022 року у справі № 675/2136/19.

Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали цивільної справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, дійшов висновку про відмову у визнанні позову з наступних підстав.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

Загальними засадами цивільного законодавства є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність (пункт 6 статті 3 ЦК України).

Тлумачення як статті 3 ЦК України загалом, так і пункту 6 статті 3 ЦК України, свідчить, що загальні засади (принципи) цивільного права мають фундаментальний характер й інші джерела правового регулювання, в першу чергу, акти цивільного законодавства, мають відповідати змісту загальних засад. Це, зокрема, проявляється в тому, що загальні засади (принципи) є по своїй суті нормами прямої дії.

Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках (абзац 12 частини другої статті 16 ЦК України).

Згідно частини першої та другої статті 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Тлумачення вказаних норм свідчить, що цивільні права/інтереси захищаються у спосіб, який передбачений законом або договором, та є ефективним для захисту конкретного порушеного або оспорюваного права/інтересу позивача. Якщо закон або договір не визначають такого ефективного способу захисту, суд відповідно до викладеної в позові вимоги позивача може визначити у рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. При розгляді справи суд має з`ясувати: чи передбачений обраний позивачем спосіб захисту законом або договором; чи передбачений законом або договором ефективний спосіб захисту порушеного права/інтересу позивача; чи є спосіб захисту, обраний позивачем, ефективним для захисту його порушеного права/інтересу у спірних правовідносинах. Якщо суд зробить висновок, що обраний позивачем спосіб захисту не передбачений законом або договором та/або є неефективним для захисту порушеного права/інтересу позивача, у цих правовідносинах позовні вимоги останнього не підлягають задоволенню. Однак, якщо обраний позивачем спосіб захисту не передбачений законом або договором, проте є ефективним та не суперечить закону, а закон або договір у свою чергу не визначають іншого ефективного способу захисту, то порушене право/інтерес позивача підлягає захисту обраним ним способом.

Дії учасників цивільних правовідносин мають бути добросовісними. Тобто відповідати певному стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення.

При здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині (частина друга статті 13 ЦК України).

Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах (частина третя статті 13 ЦК України).

Рішенням Конституційного Суду України від 28 квітня 2021 року № 2-р(II)/2021 у справі № 3-95/2020(193/20) визнано, що частина третя статті 13, частина третя статті 16 ЦК України не суперечать частині другій статті 58 Конституції України та вказано, що «оцінюючи домірність припису частини третьої статті 13 Кодексу, Конституційний Суд України констатує, що заборону недопущення дій, що їх може вчинити учасник цивільних відносин з наміром завдати шкоди іншій особі, сформульовано в ньому на розвиток припису частини першої статті 68 Основного Закону України, згідно з яким кожен зобов`язаний не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. Водночас словосполука «а також зловживання правом в інших формах», що також міститься у частині третій статті 13 Кодексу, на думку Конституційного Суду України, за своєю суттю є засобом узагальненого позначення одразу кількох явищ з метою уникнення потреби наведення їх повного або виключного переліку. Установлення Кодексом або іншим законом меж здійснення права власності та реалізації свободи договору не суперечить вимогам Конституції України, за винятком ситуацій, коли для встановлення таких меж немає правомірної (легітимної) мети або коли використано юридичні засоби, що не є домірними. У зв`язку з тим, що частина третя статті 13 та частина третя статті 16 Кодексу мають на меті стимулювати учасників цивільних відносин до добросовісного та розумного здійснення своїх цивільних прав, Конституційний Суд України дійшов висновку, що ця мета є правомірною (легітимною)».

Приватно-правовий інструментарій не повинен використовуватися учасниками цивільного обороту для уникнення сплати боргу (коштів, збитків, шкоди) або виконання судового рішення про стягнення боргу (коштів, збитків, шкоди), що набрало законної сили. Про зловживання правом і використання приватно-правового інструментарію всупереч його призначенню проявляється в тому, що:

особа (особи) «використовувала/використовували право на зло»;

наявні негативні наслідки (різного прояву) для інших осіб (негативні наслідки являють собою певний стан, до якого потрапляють інші суб`єкти, чиї права безпосередньо пов`язані з правами особи, яка ними зловживає; цей стан не задовольняє інших суб`єктів; для здійснення ними своїх прав не вистачає певних фактів та/або умов; настання цих фактів/умов безпосередньо залежить від дій іншої особи; інша особа може перебувати у конкретних правовідносинах з цими особами, які «потерпають» від зловживання нею правом, або не перебувають);

враховується правовий статус особи /осіб (особа перебуває у правовідносинах і як їх учасник має уявлення не лише про обсяг своїх прав, а і про обсяг прав інших учасників цих правовідносин та порядок їх набуття та здійснення; особа не вперше перебуває у цих правовідносинах або ці правовідносини є тривалими, або вона є учасником й інших аналогічних правовідносин). До вказаних висновків дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду в своїй постанові від 11.08.2021 у справі № 723/826/19.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 06 березня 2019 року у справі № 317/3272/16-ц (провадження № 61-156св17) зазначено, що «згідно частини третьої статті 13 ЦК України не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. Однією із основоположних засад цивільного законодавства є добросовісність (пункт 6 частини першої статті 3 ЦК України) і дії учасників цивільних правовідносин мають бути добросовісними. Тобто відповідати певному стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення. Поділ спільного майна подружжя не може використовуватися учасниками цивільного обороту для уникнення сплати боргу боржником або виконання судового рішення про стягнення боргу. Боржник, проти якого ухвалене судове рішення про стягнення боргу та накладено арешт на його майно, та його дружина, які здійснюють поділ майна, діють очевидно недобросовісно та зловживають правами стосовно кредитора, оскільки поділ майна порушує майнові інтереси кредитора і направлений на недопущення звернення стягнення на майно боржника. Тому правопорядок не може залишати поза реакцією такі дії, які хоч і не порушують конкретних імперативних норм, але є очевидно недобросовісними та зводяться до зловживання правом».

Аналогічний по суті висновок зроблено у постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 22 жовтня 2018 року у справі № 654/1528/17 (провадження № 61-30545св18) та від 03 квітня 2019 року у справі № 726/831/15-ц (провадження № 61-45301св18).

В ході судового розгляду встановлено, що ухвалою Вінницького апеляційного суду від 26.01.2022 року змінено вирок Хмільницького міськрайонного суду від 13.10.2021 у частині застосування до ОСОБА_2 спецконфіскації, та застосовано спецконфіскацію 1/2 частини автомобіля Renault Kangoo д.н.з. НОМЕР_1 , шасі (кузов) № НОМЕР_2 , що належить ОСОБА_2 та є предметом спору.

Вирок у частині конфіскації звернуто до виконання та видано виколнавчий лист, 09.05.2022 року відкрито виконавче провадження (а.с. 22), накладено арешт на автомобіль, до участі у виконавчому провадженні залучено експерта. В судовому засіданні учасники не заперечили, що на час подання позову і розгляду справи оцінка спірного автомобіля в межах виконавчого провадження не проведена, а визначення ціни позову (вартості спірного майна) здійснено позивачем на власний розсуд, посилаючись на відомості з відкритих джерел мережі Інтернет (а.с. 26). За таких підстав розмір належної компенсації, вказаний позивачем у позовних вимогах, не підтверджений належними доказами.

Кожна особа на підставі статті 3 ЦПК України має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Суд, враховуючи зміст заявлених вимог, в тому числі прохання позивача визнати за нею право власності на автомобіль в цілому, припинити право власності відповідача на автомобіль, самостійно заявлену позовну вимогу стягнути з позивача ж компенсацію за 1/2 частину вартості автомобіля, що є об`єктом спільної власності подружжя, а також зважаючи на беззастережне визнання позову відповідачем, доходить висновку, що між сторонами відсутній дійсний спір про поділ майна, а звернення до суду з даним позовом спрямовано на уникнення звернення стягнення на автомобіль Renault Kangoo д.н.з. НОМЕР_1 на виконання вироку суду, що набрав законної сили, у частині спецконфіскації.

Разом з тим, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу згідно зі статтею 69 СК України. Відповідно до статті 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Ураховуючи встановлені в ході судового розгляду обставини, а також висновок колегії суддів Вінницького апеляційного суду в ухвалі від 26.01.2022 року про те, що спірний автомобіль є спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_1 і ОСОБА_2 , з метою належного і ефективного захисту прав позивача у правовідносинах, що стосуються долі майна, у якому їй належить 1/2 частка, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню в частині визнання за позивачем права на 1/2 частину спірного автомобіля.

Вирішуючи згідно зі статтею 141 ЦПК України питання про розподіл судових витрат, суд враховує визнання позову відповідачем і вважає за необхіне частково повернути понесені витрати зі сплати судового збору позивачу з Державного бюджету, а також частково стягнути з відповідача на користь позивача витрати пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підставі ст.ст. 61, 65, 70, 71 Сімейного кодексу України, керуючись ст.ст. 3, 10, 15, 60, 88, 209, 213, 215 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_4 , АДРЕСА_1 ) право власності на 1/2 частину транспортного засобу, що є об`єктом спільної сумісної власності подружжя - автомобіля Renault Kangoo д.н.з. НОМЕР_1 , шасі (кузов) № НОМЕР_2 , який зареєстрований за ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_5 ).

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Повернути на підставі ст. 142 ЦПК України позивачу ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_4 , АДРЕСА_1 ) з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого нею при поданні позову згідно квитанції №7368-9115-1887-9936 від 01.07.2022, що становить 496,20 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_5 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_4 , АДРЕСА_1 ) понесені нею витрати зі сплати судового збору в сумі 165,40 грн. пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Вінницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст судового рішення складено 05.10.2022

Позивач: ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_4 , АДРЕСА_1 );

Відповідач: ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_5 );

Третя особа: Хмільницький відділ державної виконавчої служби у Хмільницькому районі Вінницької області Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) (м. Хмільник Вінницької обл., вул. Пушкіна, 26).

Суддя Павлюк О. О.