Справа № 447/468/21 Головуючий у 1 інстанції: Бачун О.І.
Провадження № 22-ц/811/1635/22 Доповідач в 2-й інстанції: Цяцяк Р. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 жовтня 2022 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Цяцяка Р.П.,

суддів Ванівського О.М. та Шеремети Н.О.,

за участю секретаря Івасюти М.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , представника Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) України, на ухвалу Миколаївського районного суду Львівської області від 31 січня 2022 року,

В С Т А Н О В И В:

У листопаді 2021 року ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_3 звернувся до суду зі скаргою, у якій просив суд визнати неправомірним рішення старшого державного виконавця Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) України Калюжного Євгена Дмитровича (в подальшому «державний виконавець» та «ВДВС»), а саме постанову про повернення виконавчого документа стягувачу ( ОСОБА_3 ) від 09.11.2021 року, та зобов`язати згаданий ВДВС усунути порушення (поновити порушене право) шляхом вжиття всіх необхідних заходів для фактичного повного виконання виконавчого листа № 447/468/21, виданого 10.06.2021 року Миколаївським районним судом Львівської області про стягнення з ТзОВ «Ветеран-Буд» на користь ОСОБА_3 18 000 грн. витрат на професійну правничу допомогу.

Вимоги скарги обґрунтовувалися тим, що рішенням Миколаївського районного суду Львівської області від 06.05.2021 року стягнуто з ТзОВ «Ветеран-Буд» на користь ОСОБА_3 18 000 грн. витрат на професійну правничу допомогу та 10.06.2021 року видано виконавчий лист про стягнення вказаної суми.

Однак, 09.11.2021 року старшим державним виконавцем винесено постанову про повернення виконавчого документу стягувачу: з посиланням на те, що вжитими заходами розшукати майно боржника, на яке можливо звернути стягнення в рахунок погашення боргу, не виявилося можливим.

Скаржник вважає, що державний виконавець зобов`язаний вживати всіх можливих заходів для примусового виконання рішення суду, однак з мотивувальної частини оскаржуваної постанови не вбачається, які саме заходи було вжито державним виконавцем, а тому вважає, що ця постанова є необгрунтованою, а висновки державного виконавця передчасними (а.с. 1-3).

Оскаржуваною ухвалою вищезгадану скаргу задоволено.

Визнано неправомірним рішення старшого державного виконавця Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Калюжного Євгена Дмитровича про повернення виконавчого документа стягувачу від 09.11.2021 року.

Зобов`язано уповноважену особу Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), у відповідності до вимог Закону України «Про виконавче провадження», усунути порушення шляхом вжиття всіх необхідних заходів для повного виконання виконавчого листа, виданого 10.06.2021 року Миколаївським районним судом Львівської області по справі 447/469/21 про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю « Ветеран-Буд» на користь ОСОБА_3 18 000 грн. витрат на професійну правничу допомогу (а.с. 16-17).

Дану ухвалу оскаржив старший державний виконавець Калюжний Є.Д.

Апелянт просить оскаржувану ухвалу скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні скарги відмовити, покликаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, та на невідповідність висновків суду обставинам справи.

Вважає, що ним, як державним виконавцем, вжито всіх заходів для виконання виконавчого листа про стягнення з ТзОВ «Ветеран-Буд» на користь ОСОБА_3 18 000 грн. витрат на професійну правничу допомогу.

Крім цього, апеляційна скарга містить клопотання про апеляційний розгляд справи без участі представника апелянта (а.с. 21-23).

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

ЦПК України встановлено, що:

- цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін; учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом, і що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (статті 12 і 81);

- доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина 1 статті 76);

- належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень (стаття 77);

- в апеляційній скарзі мають бути зазначені в чому полягає незаконність і (або) необґрунтованість рішення або ухвали (неповнота встановлення обставин, які мають значення для справи, та (або) неправильність установлення обставин, які мають значення для справи, внаслідок необґрунтованої відмови у прийнятті доказів, неправильного їх дослідження чи оцінки, неподання доказів з поважних причин та (або) неправильне визначення відповідно до встановлених судом обставин правовідносин тощо); нові обставини, що підлягають встановленню, докази, які підлягають дослідженню чи оцінці, обґрунтування поважності причин неподання доказів до суду першої інстанції, заперечення проти доказів, використаних судом першої інстанції (п.п. 5 і 6 частини 2 статті 356) .

Як вбачається зі змісту оскаржуваної постанови державного виконавця про повернення виконавчого документа стягувачу від 09.11.2021 року, ця постанова мотивована лише тим, що «вжитими державним виконавцем заходами розшукати майно боржника, на яке можливо звернути стягнення в рахунок погашення боргу, не виявилось можливим» (а.с. 5-6): без наведення у ній конкретних заходів, вжитих державним виконавцем по розшуку майна боржника «на яке можливо звернути стягнення в рахунок погашення боргу».

Отримавши скаргу представника стягувача ОСОБА_3 ще 03.01.2022 року (а.с. 13), ВДВС не забезпечив явку свого представника в судове засідання і навіть не надіслав на адресу суду жодних прояснень, заперечень тощо стосовно доводів, які наведені у цій скарзі.

За вищенаведених обставин суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про те, що постанова від 09.11.2021 року про повернення виконавчого документа стягувачу державним виконавцем винесена передчасно, оскільки в цій постанові не наведено, які саме заходи було вжито державним виконавцем для виконання рішення Миколаївського районного суду Львівської області від 06.05.2021 року про стягнення з ТзОВ «Ветеран-Буд» на користь ОСОБА_3 18 000 грн. витрат на професійну правничу допомогу.

Заперечуючи проти висновків, які наведені в оскаржуваній ухвалі, апелянтом до поданої ним апеляційної скарги не долучено жодного доказу на спростування висновків суду про передчасність оскаржуваної постанови, а саме: доказів про вжиття державним виконавцем заходів для виконання рішення Миколаївського районного суду Львівської області від 06.05.2021 року про стягнення з ТзОВ «Ветеран-Буд» на користь ОСОБА_3 18 000 грн. витрат на професійну правничу допомогу.

При цьому апеляційна скарга не містить доводів стосовно того, в чому саме полягає незаконність і (або) необґрунтованість оскаржуваної ухвали (які саме обставини та (або) докази судом були встановлені неповно та (або) неправильно); які саме нові обставини та (або) докази підлягають встановленню, дослідженню чи оцінці в ході апеляційного провадження у справі, так само, як не містить заперечень проти доводів, які наведені судом першої інстанції в оскаржуваній ухвалі.

З урахуванням вищенаведеного колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дав належну оцінку всім обставинам і доказам по справі в їх сукупності та постановив оскаржувану ухвалу з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому приходить до висновку про те, що підстави для скасування цієї ухвали відсутні і апеляційну скаргу на неї, доводи якої не спростовують висновків ухвали, слід залишити без задоволення.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374 п.1, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , представника Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) України, залишити без задоволення, а ухвалу Миколаївського районного суду Львівської області від 31 січня 2022 року - без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повну постанову складено 10 жовтня 2022 року.

Головуючий: Цяцяк Р.П.

Судді: Ванівський О.М.

Шеремета Н.О.