ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 жовтня 2022 року

м. Валки

справа № 638/11826/21

провадження № 22-ц/818/3579/22

Харківський апеляційний суд у складі:

Головуючого: Маміної О.В.,

суддів: Пилипчук Н.П., Тичкової О.Ю.,

за участю секретаря Гармаш К.В.

учасники справи:

позивач: ОСОБА_1

відповідач: Акціонерного товариства «Українська залізниця»

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Валки Харківської області цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Дзержинського районного суду міста Харкова від 31 січня 2022 року

за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Українська залізниця» про тлумачення умов трудового договору та стягнення коштів,

в с т а н о в и в :

30 липня 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до Акціонерного товариства «Українська залізниця», в якому просив витлумачити змісті п. 3.6 трудового договору, а саме чи підлягає виплаті працівнику одноразова грошова допомога у розмірі чотирьох місячних посадових окладів у випадку дострокового розірвання трудового договору, стягнути з АТ «Укрзалізниця» суму чотирьох місячних посадових окладів у розмірі 400000 грн.

Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 31 січня 2022 року позов ОСОБА_1 задоволено частково. Витлумачено зміст пункту 3.6 трудового договору №30-20212 від 18.01.2021 в редакції додаткової угоди №1 від 09.03.2021, який укладено між Акціонерним товариством «Українська залізниця» та ОСОБА_1 , таким чином, що не підлягає виплаті працівнику одноразова грошова допомога у розмірі 4 (чотирьох) місячних посадових окладів у випадку розірвання трудового договору за пунктом 11 статті 40 КЗпП України, який передбачає розірвання трудового договору у зв`язку з встановлення невідповідності працівника займаній посаді, на яку його прийнято, або виконуваній роботі протягом строку випробування. В задоволенні іншої частини позовним вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким позов задовольнити у повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд при розгляді позовних вимог стосовно тлумачення пункту3.6. трудового договору не в повній мірі дослідив матеріали справи, не звернув увагу на три рівні тлумачення визначені в постанові Верховного суду від 18.04.2018 року у справі 753/11000/14.

Згідно з ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_1 звільнено не за угодою сторін, не у зв`язку з закінченням строку трудового договору, не з підстав, передбачених п. 1 ст. 40 КЗпП України, а у зв`язку з невідповідністю займаній посаді протягом встановленого строку випробування. У зв`язку з викладеним, суд дійшов висновку, що трудовий договір, а саме п.3.6 трудового договору, в редакції додаткової угоди підлягає тлумаченню. Проте, приймаючи до уваги те, що ОСОБА_1 звільнено у зв`язку з невідповідністю займаній посаді протягом строку випробування, грошова допомога у розмірі 4 (чотирьох) місячних посадових окладів виплаті не підлягає.

Судова колегія погоджується з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Судовим розглядом встановлено, що 18.01.2021 між АТ «Укрзалізниця» та ОСОБА_1 укладено трудовий договір №30-2021. На підставі зазначеного договору ОСОБА_1 прийнято на посаду заступника директора філії «Центр забезпечення виробництва» АТ «Укрзалізниця».

Наказом голови правління та в.о. члена правління від 18.01.2021 №22/ос призначено ОСОБА_1 на посаду заступника директора філії «центр забезпечення виробництві» АТ «Укрзалізниця» на умовах трудового договору у письмовій формі строком з 19.01.2021 до 20.01.2022, зі строком випробування три місяці.

09.03.2021 між ОСОБА_1 та АТ «Укрзалізниця» укладено додаткову угоду №1 до трудового договору №30-2021 від 18.01.2021. Відповідно до додаткової угоди розділ 3 «Оплата праці, пільги , гарантії та компенсація виплати працівника» доповнено пунктом 3.6, у такій редакції: «Працівникові виплачується одноразова грошова допомога в розмірі чотирьох місячних посадових окладів у випадку дострокового припинення трудового договору; за угодою сторін; у зв`язку з закінченням строку трудового договору; з підстав, передбачених п. 1 ст. 40 КЗпП України, відповідно до пунктів 6.2.1, 6.2.2, 6.2.4 трудового договору».

05.05.2021 наказом №174/ос в.о. голови правління та в.о. члена правління звільнено ОСОБА_1 з посади заступника директора філії «Центр забезпечення виробництві» АТ «Укрзалізниця» за пунктом 11 частини першої статті 40 КЗпП України, у зв`язку із встановлення невідповідності займаній посаді протягом строку випробування та припинено дію трудового договору від 18.01.2021 №30-2021.

02.06.2021 ОСОБА_1 направив лист в.о. голови правління АТ «Укрзалізниця» з вимогою виплатити йому одноразову грошову допомогу у розмірі чотирьох місячних окладів.

За вих. №Ц-6-89/224-21 17.06.2021в.о. членом правління та директором Департаменту розвитку персоналу та кадрової політики Василенку Ю.О. надано відповідь, у якій роз`яснено, що оскільки звільнено за п. 11 ст. 40 КЗпП України, а не за п. 1 цієї статті, відсутні підстави для здійснення виплати зазначеної одноразової допомоги.

Відповідно до ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (стаття 628 Цивільного кодексу України).

Положення статті 627 ЦК України визначають, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Трудовий договір - це угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін (частина перша статті 21 КЗпП України).

Відповідно до положень частини другої 213 та 637 ЦК України, на вимогу однієї або обох сторін суд може постановити рішення про тлумачення змісту правочину або умов договору.

За приписами частини третьої, четвертої статті 213 ЦК України, при тлумаченні змісту правочину беруться до уваги однакове для всього змісту правочину значення слів і понять, а також загальноприйняте у відповідній сфері відносин значення термінів. Якщо буквальне значення слів і понять, а також загальноприйняте у відповідній сфері відносин значення термінів не дає змоги з`ясувати зміст окремих частин правочину, їхній зміст встановлюється порівнянням відповідної частини правочину зі змістом інших його частин, усім його змістом, намірами сторін. Якщо за правилами, встановленими частиною третьою цієї статті, немає можливості визначити справжню волю особи, яка вчинила правочин, до уваги беруться мета правочину, зміст попередніх переговорів, усталена практика відносин між сторонами, звичаї ділового обороту, подальша поведінка сторін, текст типового договору та інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до частини першої статті 637 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) тлумачення умов договору здійснюється відповідно до статті 213 ЦК України. У частинах третій та четвертій статті 213 ЦК України визначаються загальні способи, що застосовуватимуться при тлумаченні, які втілюються в трьох рівнях тлумачення.

Перший рівень тлумачення здійснюється за допомогою однакових для всього змісту правочину значень слів і понять, а також загальноприйнятих у відповідній сфері відносин значення термінів.

Другим рівнем тлумачення (у разі, якщо за першого підходу не вдалося витлумачити зміст правочину) є порівняння різних частин правочину як між собою, так і зі змістом правочину в цілому, а також з намірами сторін, які вони виражали при вчиненні правочину, а також з чого вони виходили при його виконанні.

Третім рівнем тлумачення (при без результативності перших двох) є врахування: (а) мети правочину, (б) змісту попередніх переговорів, (в) усталеної практики відносин між сторонами (якщо сторони перебували раніш в правовідносинах між собою), (г) звичаїв ділового обороту; (ґ) подальшої поведінки сторін; (д) тексту типового договору; (е) інших обставин, що мають істотне значення.

Таким чином, тлумаченню підлягає зміст правочину або його частина за правилами, встановленими статтею 213 ЦК України.

Contra proferentem (лат. verba chartarum fortius accipiuntur contra proferentem - слова договору повинні тлумачитися проти того, хто їх написав). Особа, яка включила ту або іншу умову в договір, повинна нести ризик, пов`язаний з неясністю такої умови. Це правило застосовується не тільки в тому випадку, коли сторона самостійно розробила відповідну умову, але й тоді, коли сторона скористалася стандартною умовою, що була розроблена третьою особою. Це правило підлягає застосуванню не тільки щодо умов, які «не були індивідуально узгоджені» (no individually negotiated), але також щодо умов, які хоча і були індивідуально узгоджені, проте були включені в договір «під переважним впливом однієї зі сторін» (under the diminant sinfluence of the party).

Європейський суд з прав людини зауважує, що національні суди мають вибирати способи такого тлумачення, які зазвичай можуть включати акти законодавства, відповідну практику, наукові дослідження тощо (VOLOVIK v. UKRAINE, № 15123/03, § 45, ЄСПЛ, 06 грудня 2007 року).

Зі змісту додаткової угоди №1 до трудового договору №30-2021 від 18.01.2021 року «розділ 3 «Оплата праці, пільги, гарантії та компенсація виплати працівника» доповнено пунктом 3.6, у такій редакції: «Працівникові виплачується одноразова грошова допомога в розмірі чотирьох місячних посадових окладів у випадку дострокового припинення трудового договору; за угодою сторін; у зв`язку з закінченням строку трудового договору; з підстав, передбачених п. 1 ст. 40 КЗпП України, відповідно до пунктів 6.2.1, 6.2.2, 6.2.4 трудового договору».

Таким чином виплата грошової допомоги передбачена не у будь-якому випадку звільнення працівника за ініціативи роботодавця, а лише у випадках звільнення за п.1 ст. 40 КЗпП України, як це і передбачено умовами трудового договору (з урахуванням додаткової угоди від 09.03.2021 року).

05.05.2021 наказом №174/ос в.о. голови правління та в.о. члена правління звільнено ОСОБА_1 з посади заступника директора філії «Центр забезпечення виробництві» АТ «Укрзалізниця» за пунктом 11 частини першої статті 40 КЗпП України, у зв`язку із встановлення невідповідності займаній посаді протягом строку випробування та припинено дію трудового договору від 18.01.2021 №30-2021.

Тому, суд першої інстанції обґрунтовано розтлумачив положення умов договору та зазначив, що за умови звільнення особи за п.11 ст. 40 КЗпП України виплата одноразової грошової допомоги не передбачена.

Оскільки виплата одноразової грошової допомоги при звільнення за п.11 ст.40 КЗпП України умовами трудового договору не передбачена, підстав для стягнення з відповідача чотирьох місячних посадових окладів в розмірі 400000,00 грн не вбачається.

Рішення суду першої інстанції ухвалене з додержанням вимог матеріального і процесуального права. Підстав для його зміни або скасування не вбачається.

Доводи, апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, фактично зводиться до переоцінки доказів, яким судом надана належна оцінка.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надаватидетальну відповідьна коженаргумент.Межі цьогообов`язку можутьбути різними,залежно відхарактеру рішення.Крім того,необхідно братидо уваги,між іншим,різноманітність аргументів,які сторонаможе представитив суд,та відмінності,які існуютьу державах-учасницях,з оглядуна положеннязаконодавства,традиції,юридичні висновки,викладення таформулювання рішень.Таким чином,питання,чи виконавсуд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення у справі «Проніна проти України», № 63566/00, параграф 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Оскільки апеляційна скарга задоволенню не підлягає, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, немає.

Керуючись ст.ст.367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Дзержинського районного суду міста Харкова від 31 січня 2022 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий О.В. Маміна

Судді Н.П. Пилипчук

О.Ю. Тичкова

Повне судове рішення складено 06 жовтня 2022 року.