Справа № 459/3713/21
Провадження № 2/459/1170/2021
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 вересня 2022 року Червоноградський міський суд Львівської області

в складі: головуючого - судді Мельникович М. В.

з участю секретаря судового засідання Горощук А. О.

представника позивача ОСОБА_1

представника відповідача-1 Лінинської Т. В.

представника відповідача-2 Кравчука П. І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Червонограді в режимі відеоконференції цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Виконавчого комітету Червоноградської міської ради Львівської області, ОСОБА_3 про визнання незаконним та скасування рішення Виконавчого комітету Червоноградської міської ради Львівської області,-

У С Т А Н О В И В:

Позивачка ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до відповідачів Виконавчого комітету Червоноградської міської ради Львівської області (далі - Виконавчий комітет), ОСОБА_3 , яким просить визнати незаконним та скасувати рішення Виконавчого комітету від 16.12.2003 «Про узаконення / посмертно /самовільно збудованих чи переобладнаних будівель /приміщень/ на присадибних земельних ділянках в м. Червонограді». Свої вимоги мотивує тим, що після розірвання шлюбу з відповідачем-2 за цим позовом ОСОБА_3 , рішенням Червоноградського міського суду від 10.08.2021 нею було подано позов про поділ майна. В процесі розгляду справи про поділ майна, з долученого відповідачем ОСОБА_3 відзиву, позивачка дізналася, що 16.12.2003 рішенням Виконавчого комітету за ОСОБА_4 бабусею її колишнього чоловіка, відповідача ОСОБА_3 , посмертно, узаконено самовільно збудовану добудову до житлового будинку розміром 9,20 *3,68м, переобладнання кухні площею 10,7м2 в житлову кімнату, при чому житлова площа будинку збільшилася на 10,7 м2, збудовані гараж розміром 5,40*4,25 м, літню кухню розміром 4,50 *3,00 м, сарай розміром 4,50*2,90м, на присадибній ділянці на АДРЕСА_1 . Позивачка вважає таке рішення незаконним, безпідставним; стверджує, що всі вищеописані приміщення та добудови було збудовано нею з відповідачем ОСОБА_3 після реєстрації шлюбу. Позивачка додає, що оскаржуване нею рішення Виконавчого комітету було винесене на підставі заяви ОСОБА_3 про узаконення за його покійною бабусею ОСОБА_4 самовільно збудованих будівель та переобладнання нежитлового приміщення в житлове в індивідуальному житловому будинку на присадибній земельній ділянці по АДРЕСА_1 . Згідно з відповіддю на адвокатський запит, долучений позивачкою до матеріалів справи від 18.10.2021 №293, Червоноградська міська рада листом від 22.10.2021 року № 3/22-9851/І-І повідомила, що рішення Виконавчого комітету приймалося на підставі листа ЧМБТІ, яким нібито зафіксовані вищенаведені добудови та перебудови. Позивачка також посилається на те, що Виконавчий комітет не мав права виносити будь-які рішення, які стосуються померлої особи ОСОБА_4 , оскільки правоздатність цієї особи припинилася, у зв`язку з чим вважає, що оспорюване рішення є незаконним.

Ухвалою від 03.12.2021 відкрито загальне позовне провадження у справі та призначено підготовче судове засідання на 17.01.2022.

22.12.2021 на адресу суду надійшов відзив на дану позовну заяву, у якому відповідач 1- Виконавчий комітет просив відмовити у задоволенні даного позову у повному обсязі. На обґрунтування заперечень, відповідач наводить детальну процедуру проведення інвентаризації, посилаючись на Методичні рекомендації з питань технічної інвентаризації об`єктів нерухомого майна, які затверджені наказом Держжитлокомунгоспу України від 05.09.2003 №146 і прийняті відповідно до положення про Державний комітет України з питань житлово-комунального господарства. Відповідач підсумовує, що оскаржуване рішення Виконавчого комітету прийняте на виконання законодавства України, що діяло на момент прийняття останнього, та є складовою частиною інвентаризації, є технічним рішенням, носить інформаційний характер щодо змін у домоволодінні, тим самим заперечуючи те, що таке рішення є правовстановлюючим документом, може породжувати чи порушувати права позивачки, зокрема майнові. Заперечуючи аргумент позивачки щодо того, що рішення Виконавчого комітету не могло стосуватися померлої особи, стверджує, що зазначене в рішенні «/посмертно/» не свідчить про цивільний стан особи, а визначає причину відсутності особи, яка мала дозвіл на користування земельною ділянкою в момент виявлення самовільного будівництва. Підтверджує цю тезу посиланням на п. 3.4.4. Розділу 3 згаданих вищезгаданих Методичних рекомендацій. Посилаючись на повідомлення КП Львівської обласної ради «ЧМБТІ» від 22.02.1994 відповідач вказує, що зміни у домоволодінні узаконені оскаржуваним рішенням Виконавчого комітету, відбулися ще до укладення шлюбу між позивачем та відповідачем, тим самим заперечуючи те, що об`єкти будівництва та переобладнані кімнати є спільною сумісною власністю. Додає, що таке рішення не встановлює жодних прав, які підлягають захисту у судовому порядку, а відсутність спору, виключає можливість звернення до суду, оскільки відсутнє право, яке підлягає судовому захисту. Тому представник відповідача-1 просила у задоволенні позову відмовити в повному обсязі.

17.01.2022 у судовому засіданні розгляд справи було відкладено на 16.02.2022 за клопотанням представника відповідача-2 адвоката Кравчука П.

16.02.2022 на адресу суду надійшов відзив від представника відповідача ОСОБА_3 адвоката Кравчука П., у якому останній просить у позові ОСОБА_2 відмовити. у зв`язку з тим, що оспорюване рішення Виконавчого комітету не стосується прав та інтересів позивачки. Стверджує, що позивачка подала даний позов для того, щоб в межах іншого провадження доводити обставини, що є предметом доказування і підлягають з`ясуванню в іншій справі. Заперечуючи аргумент позивачки, що рішення Виконавчого комітету прийняте щодо померлої особи, вказує, що смерть ОСОБА_4 жодним чином не впливає на законність оскаржуваного рішення, адже воно не стосувалося прав та обов`язків померлої особи, а лише містило згадку про неї. Також вважає, що у позові слід відмовити у зв`язку з закінченням строку позовної давності, адже вважає, що у позивачки було 19 років, щоб вимагати захисту своїх прав.

16.02.2022 розгляд справи було відкладено на 14.03.2022 за клопотанням представника позивача для надання можливості подати відповідь на відзив.

18.08.2022 від позивачки надійшла відповідь на відзив, якою вона спростовує наведені відповідачами у їхніх відзивах пояснення, вказує, що обґрунтування відмови у обох відзивах зійшлися до одних і тих же підстав. На заперечення того, що рішення Виконавчого комітету, яке оспорюється, не є правовстановлюючим документом, позивачка наводить наявність зустрічної позовної заяви ОСОБА_3 , в якій він тим же рішенням Виконавчого комітету доводить свою позовну вимогу в частині визнання права особистої приватної власності на спірний будинок. Тому вважає, що доводи відповідачів про нібито відсутність будь-якого правового значення спростовуються цією зустрічною позовною у справ №459/1481/21. Також позивачка зауважила, що відсутні будь-які докази того, що саме покійна ОСОБА_4 здійснила будівництво та переобладнання приміщень, вказаних в оспорюваному рішенні Виконавчого комітету, та зауважила, що підставою такого рішення слугував лист начальника «ЧМБТІ» від 03.10.2001, адресований Виконавчому комітету, в якому вказується, що ОСОБА_4 посмертно самовільно здійснювала будівництво та переобладнання вказаних у рішенні будівель. Окрім цього, позивачка наголосила на тому, що на час смерті ОСОБА_4 (бабусі) її внук ОСОБА_3 успадкував будинок, який був зареєстрований за ОСОБА_4 на підставі свідоцтва про право на спадщину від 08.08.1994р. В подальшому відповідач-2 одружився з позивачкою та після укладення шлюбу була проведена реконструкція даного будинку та його перебудова, в результаті чого площа будинку стала 173,0 кв. м. Позивачка стверджує, що перша інвентаризація даного будинку була проведена 02.10.2001, тобто після смерті бабусі відповідача-2 та після укладення шлюбу. Тому вважає, що доводи відповідачів є безпідставні. Щодо пропущеного строку позовної давності, то позивачка наголошує на тому, що у неї була відсутня можливість дізнатися про таке рішення Виконавчого комітету, адже реєстрація права власності здійснювалася саме за ОСОБА_3 , а в подальшому таке рішення зберігалося в архіві Червоноградської міської ради. Відтак, вона змогла дізнатися про наявність рішення Виконавчого комітету, яке оспорюється, лише під час розгляду Червоноградським міським судом її позовної заяви про поділ майна подружжя (справа №459/1418/21), а саме 25.06.2021 при врученні їй відзиву на її позовну заяву. Таким чином, позивачка вважає, що перебіг строку позовної давності почався саме з 25.06.2021, а тому дана позовна заява подана з дотриманням строків позовної давності.

14.03.2022 розгляд справи не відбувся, оскільки справа була знята з розгляду у зв`язку із введенням в Україні воєнного стану. Наступне судове засідання було призначено на 11.04.2022.

Ухвалою від 11.04.2022 підготовче провадження було закрито, а справу призначено до судового розгляду на 16.05.2022.

16.05.2022 у судовому засіданні, яке відбулося в режимі відеоконференції, представник позивачки ОСОБА_5 позовну заяву підтримав, надав пояснення, що аналогічні зазначеним у позовній заяві та інших заявах по суті спору. Додатково зазначив, що рішення Виконавчого комітету вказує на те, що будівлі узаконені таким рішенням - це особиста власність, а не спільне майно. Представник пояснив, що таким чином порушується право на власності, адже будинок будувала позивачка з чоловіком. За його словами, дозвільні документи на реконструкцію отримував її чоловік відповідач ОСОБА_3 , вводив в експлуатацію також останній. Вклад позивачки у будівництво був її особистою працею, коштами, коштами її та її батьків.

У цьому ж судовому засіданні представник відповідача -1 Виконавчого комітету вказала, що не вважає, що таке рішення підлягає оскарженню, адже не стосується права власності. Рішення Виконавчого комітету лише засвідчило інвентаризаційний процес, воно є технічним рішенням, з посиланням на яке у бюро відбувається видача технічного паспорту. Загалом у позові просила відмовити.

Представник відповідача-2 в судовому засіданні проти позову заперечив у повному обсязі, просив відмовити, надав аналогічні пояснення, що викладені у відзиві на позовну заяву, а також просив застосувати позовну давність.

У даному засіданні була оголошена перерва до 13.06.2022.

13.06.2022 судове засідання було відкладено на 19.07.2022 за клопотанням представника відповідача-1 Виконавчого комітету.

19.07.2022 у судовому засіданні було задоволено клопотання представника позивачки ОСОБА_5 та витребувано у КП ЛОР «ЧМБТІ» інвентаризаційну справу будинковолодіння, що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 для її огляду у судовому засіданні. Також представником відповідача-1 була подана заява про застосування строків позовної давності та про відмову у задоволенні позову із цієї причини. У судовому засіданні була оголошена перерва до 05.09.2022.

05.09.2022 в судовому засіданні суд дослідив письмові докази, додані до позовної заяви у даній справі, оглянув інвентаризаційну справу та було оголошено перерву до 16.09.2022.

У судовому засіданні, яке відбулося 16.09.2022, представник позивачки позов підтримав, просив задовольнити в повному обсязі, представники відповідача-1 та відповідача-2 просили у позові відмовити та застосувати строки позовної давності.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому їх дослідженні, суд дійшов висновку, що позов слід задовольнити виходячи з наступного.

Сторони (позивачка та відповідач-2) перебували в зареєстрованому шлюбі з 18.11.2000, що підтверджується відміткою в паспорті громадянина України серії НОМЕР_1 , виданому Червоноградським МВ ГУМВС України у Львівській області 10.09.2007 (а. с. 5).

Після шлюбу подружжя проживало у будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , що ніким не заперечується, який з 29.01.1992 належав бабусі відповідача-2 ОСОБА_3 на підставі: свідоцтва про право власності від 29.01.1992 (реєстраційний номер №2-300) та свідоцтва про право на спадщину за законом від 29.01.1992 (за реєстраційним №2-302) (а. с. 50-51). 1/2 даного будинку бабуся відповідача-2 успадкувала від свого чоловіка ОСОБА_6 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

У 1993 році бабуся відповідач-2 ОСОБА_7 померла, а спадщину за нею прийняв її внук ОСОБА_8 , що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за заповітом від 02.08.1994, зареєстровано в реєстрі за №2-1529. Зокрема, у даному свідоцтві вказано, що майно, на яке видане свідоцтво складається з житлового будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ; будинок одноповерховий, житловою площею 34,5 кв. м., складається з трьох житлових кімнат, кухні, коридору, ванної, тамбура; до будинку належать господарські будівлі: цегляний сарай-Б, дерев`яна вбиральня-В; будівлі розташовані на земельній ділянці 600 кв. м. (а. с. 23, 51).

Відповідно до реєстраційного посвідчення від 08.08.1994 за ОСОБА_3 на праві приватної власності зареєстроване будинковолодіння по АДРЕСА_1 , зареєстровано під №165 (а. с. 50).

В матеріалах інвентаризаційної справи, яка оглянута в судовому засіданні, міститься довідка №108 від 07.02.2001, видана ОСОБА_3 , відповідно до якої за ним з 08.08.1994 року у Червоноградському міжміському бюро технічної інвентаризації зареєстровано на праві приватної власності будинковолодіння АДРЕСА_1 на підставі свідоцтва про право на спадщину, виданого Червоноградською держконторою 02.08.1994 за реєстровим №2-1529 (інвентаризаційна справа аркуш № 52).

Позивачка стверджує, що під час шлюбу дане будинковолодіння було реконструйовано та добудовано, внаслідок чого площа будинку збільшилася до 173,0 кв. м., що не заперечувалося відповідачем.

Проте, через непорозуміння в сім`ї, рішенням Червоноградського міського суду Львівської області від 10.08.2021 шлюб між позивачкою та відповідачем-2 був розірваний.

Після розірвання шлюбу позивачкою було подано до суду позовну заяву про поділ майна подружжя, в процесі розгляду якої вона дізналася, що 16.12.2003 рішенням Виконавчого комітету Червоноградської міської ради №461 за заявою гр. ОСОБА_3 за ОСОБА_4 (бабусею її колишнього чоловіка), посмертно, узаконено самовільно збудовану добудову до житлового будинку розміром 9,20 *3,68м, переобладнання кухні площею 10,7м2 в житлову кімнату, при чому житлова площа будинку збільшилася на 10,7 м2, збудовані гараж розміром 5,40*4,25 м, літню кухню розміром 4,50 *3,00 м, сарай розміром 4,50*2,90м, на присадибній ділянці на АДРЕСА_1 (а. с. 26).

Дане рішення позивачка вважає незаконним та просить його скасувати, оскільки вважає, що воно порушує її майнові права на вказаний будинок і може стати перешкодою у поділі спільного майна подружжя, а також сприяти визнанню спірного будинку особистою приватною власністю її колишнього чоловіка, не зважаючи на те, що він реконструйований та добудований ними спільно у шлюбі.

Із листа Управління містобудування та архітектури №16-17/143 від 16.12.2021 судом установлено, що рішення від 16.12.2003р. № 461 «Про узаконення (посмертно) самовільно збудованих чи переобладнаних будівель (приміщень) на присадибних земельних ділянках в м. Червонограді» приймалось на підставі звернення громадянина ОСОБА_3 про узаконення за його покійною бабусею ОСОБА_4 самовільно збудованих будівель та переобладнання нежитлового приміщення в житлове в індивідуальному житловому будинку на присадибній земельній ділянці на АДРЕСА_1 у відповідності до повідомлення Червоноградського міжміського бюро технічної інвентаризації від 03.10.2001р. про самовільне будівництво гр. ОСОБА_4 (копія повідомлення додається), керуючись Законом України «Про місцеве самоврядування в Україні» та пунктом 3.4 Методичних рекомендацій з питань технічної інвентаризації об`єктів нерухомого майна, затверджених наказом Держжитлокомунгоспу України від 5.09.2003р. № 146. Додатково в листі вказано, що висновок міжвідомчої комісії по плануванню і забудові населених пунктів, згаданий листі, в управлінні містобудування та архітектури відсутній (а. с. 61).

В матеріалах справи міститься довідка Червоноградського МБТІ від 03.10.2001 (акт поточних змін) відповідно до якої, в домоволодінні по АДРЕСА_1 гр. ОСОБА_4 (посмертно) самовільно побудовано гараж розміром 5,40*4,25 м, літню кухню розміром 4,50 *3,00 м, сарай розміром 4,50*2,90м, нежитлову прибудові до будинку 3,68*9,20 кв.м., переобладнано кухню, коридор, у житлову кімнату; збільшена житлова площа на 10,7 кв. м. (а. с. 62).

В подальшому ОСОБА_8 здійснив усі необхідні дії та зареєстрував за собою право власності на спірне будинковолодіння.

Так, із листа КП ЛОР «Червоноградського МБТІ» №4539 від 19.08.2021, наданого на запит адвоката Огорілка Ю. В., установлено, що у зв`язку із значними змінами, виявленими при поточній інвентаризації будинковолодіння 03.02.2010, зокрема надбудови мансардного поверху (акт поточних змін від 10.02.2010) ОСОБА_8 звернувся до ЧМР про видачу свідоцтва про право власності на будинок АДРЕСА_2 . 03.02.2011 виконкомом ЧМР ОСОБА_3 було видано свідоцтво про право власності на житловий будинок АДРЕСА_1 . 09.02.2011 КП ЛОР «ЧМБТІ» провело державну реєстрацію права власності на вищезгаданий будинок за ОСОБА_3 ( а. с.111)

Відповідно до рішення Виконавчого комітету Червоноградської міської ради №15 від 31.01.2011 «Про оформлення права власності на житлові будинки в м. Червонограді» було вирішено оформити право власності на житловий будинок АДРЕСА_1 на ім`я ОСОБА_3 ( а. с. 54-56).

Також рішення про оформлення за ОСОБА_3 права власності на вищевказаний будинок було прийнято і КП ЛОР «Червоноградське МБТІ» від 13.01.2011 (а. с. 58).

Відповідно до свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 03.02.2011 житловий будинок, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , належить ОСОБА_3 на праві приватної власності (міститься в реєстраційній справі, яку оглянуто в судовому засіданні, аркуш №6).

Відповідно до Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯД №526189 від 03.12.2008, ОСОБА_3 належить земельна ділянка площею 0,0600 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 ; цільове призначення для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (а. с. 99).

Також в матеріалах справи міститься технічний паспорт, виданий на ім`я ОСОБА_3 , від 18.12.2003 (а. с. 89-95) та будинкова книга на будинок, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 (а. с. 96-98).

Вирішуючи спір в межах заявленого предмету позову та обраного позивачем способу захисту, суд керується наступними правовими нормами.

Згідно зі статтею 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

За змістом статті 15 ЦК України право кожної особи на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу визначено статтею 16 цього Кодексу.

Таким чином, у розумінні закону, суб`єктивне право на захист - це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право.

Захист, відновлення порушеного або оспорюваного права чи охоронюваного законом інтересу відбувається, в тому числі, шляхом звернення з позовом до суду відповідно до частини першої статті 16 ЦК України.

Ч.2 ст. 16 ЦК України визначає способи захисту особистого немайнового або майнового права чи інтересу і цей перелік не є вичерпним.

Отже, суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення.

Суд зобов`язаний з`ясувати характер спірних правовідносин (предмет і підстави позову), наявність/відсутність порушеного права чи інтересу та можливість його поновлення/захисту в обраний спосіб. Наведена правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 22.01.2019 зі справи № 912/1856/16, від 14.05.2019 зі справи № 910/11511/18.

Як встановлено судом, позивачка звернулася до суду з даним позовом, оскільки вважає, що рішенням Виконавчого комітету Червоноградської міської ради №461 від 16.12.2003 про узаконення за ОСОБА_4 (бабусею її колишнього чоловіка), посмертно, самовільно збудованої добудови до спірного житлового будинку, порушує її майнові права на вказаний будинок, оскільки більшу половину будинку нею збудовано з її чоловіком за час шлюбу і тому такий будинок підлягає поділу, як спільне сумісне майно подружжя, а вказане, на її думку, незаконне рішення може стати перешкодою у цьому.

Конституція України, зокрема ст. 19, визначає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування з мотивів їхньої невідповідності Конституції або законам України визнаються незаконними в судовому порядку ст. 59 ЗУ «Про місцеве самоврядування».

Правовідносини, які склалися з приводу рішення Виконавчого комітету Червоноградської міської ради №461 від 16.12.2003 на той час регулювалися Цивільним кодексом Української РСР (у редакції від 30.10.1990) та ЗУ «Про місцеве самоврядування» (в редакції від 01.08.2003).

Відповідно до ст. 11 ЗУ «Про місцеве самоврядування» (в редакції від 01.08.2003, яка діяла на момент прийняття спірного рішення) сільські, селищні, міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами.

Згідно з ст. 11 цього ж Закону виконавчими органами сільських, селищних, міських, районних у містах (у разі їх створення) рад є їх виконавчі комітети, відділи, управління та інші створювані радами виконавчі органи. Виконавчі органи сільських, селищних, міських, районних у містах рад є підконтрольними і підзвітними відповідним радам, а з питань здійснення делегованих їм повноважень органів виконавчої влади - також підконтрольними відповідним органам виконавчої влади.

Відповідно до ст. 52 цього ж Закону виконавчий комітет сільської, селищної, міської, районної у місті (у разі її створення) ради може розглядати і вирішувати

питання, віднесені цим Законом до відання виконавчих органів ради.

Виконавчий комітет сільської, селищної, міської, районної у місті (у разі її створення) ради в межах своїх повноважень приймає рішення. Рішення виконавчого комітету приймаються на його засіданні більшістю голосів від загального складу виконавчого комітету і підписуються сільським, селищним, міським головою, головою районної у місті ради ч.6 ст. 59 ЗУ «Про місцеве самоврядування» (в редакції від 01.08.2003).

Відповідно до ст. 9 ЦК УРСР здатність мати цивільні права і обов`язки (цивільна

правоздатність) визнається в однаковій мірі за всіма громадянами

Української РСР та інших союзних республік. Правоздатність громадянина виникає в момент його народження і припиняється з смертю. Громадяни можуть відповідно до закону мати майно в особистій власності, право користування жилими приміщеннями та іншим майном, успадковувати і заповідати майно, обирати рід занять і місце проживання, мати права автора твору науки, літератури і мистецтва, відкриття, винаходу, раціоналізаторської пропозиції, промислового зразка, а також мати інші майнові та особисті немайнові права

З аналізу даної норми вбачається, що із смертю фізичної особи втрачається її здатність мати цивільні права і обов`язки.

А відтак, узаконення чи реєстрація будь-якого майна після смерті особи за нею посмертно суперечить діючим цивільно - правовим нормам.

Поряд з цим, рішенням Виконавчого комітету Червоноградської міської ради №461 від 16.12.2003 узаконено за ОСОБА_4 , посмертно, самовільно збудовані добудови до вищевказаного житлового будинку.

Суд вважає, що такі дії ВК ЧМР суперечать нормам діючого на той час ЦК УРСР, а тому є незаконними.

Суд також враховує і те, що станом на час винесення рішення №461 від 16.12.2003, домоволодіння, яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 було успадковано відповідачем-2 ОСОБА_3 , після смерті його бабусі ОСОБА_4 , що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за заповітом від 02.08.1994 та реєстраційним посвідченням від 08.08.1994, які містяться в матеріалах справи.

А тому звернення ОСОБА_3 із заявою про узаконення за його померлою бабусею самовільно збудованих добудов до житлового будинку, в той час коли він вже являвся його власником, є незрозумілим.

Заперечуючи проти даного позову, представник відповідача-1 ВК ЧМР посилалася на те, що оспорюване рішення №461 від 16.12.2003 було прийняте на підставі повідомлення ЧМБТІ від 03.10.2001, відповідно до якого в домоволодінні по АДРЕСА_1 гр. ОСОБА_4 (посмертно) було самовільно здійснено добудову.

Проте, як вже зазначалося вище, в матеріалах інвентаризаційної справи, яка оглянута в судовому засіданні, міститься довідка №108 від 07.02.2001, видана ДКП «ЧМБТІ» ОСОБА_3 , відповідно до якої за ним з 08.08.1994 року у Червоноградському міжміському бюро технічної інвентаризації зареєстровано на праві приватної власності будинковолодіння АДРЕСА_1 на підставі свідоцтва про право на спадщину, виданого Червоноградською держконторою 02.08.1994 за реєстровим №2-1529 (інвентаризаційна справа аркуш № 52).

Таким чином, ЧМБТІ ще з 2001 року володіло інформацією про те, що з 1994 року за ОСОБА_3 зареєстровано будинковолодіння АДРЕСА_1 . А відтак, складення повідомлення про поточні зміни, проведені у вищевказаному домоволодінні померлою особою, при тому, що за відомостями БТІ домоволодіння успадковане та зареєстроване за новим власником, є неправомірним та не могло братися до уваги відповідачем-1.

А тому зазначені заперечення представника відповідача-1, яка підстава для відмови в позові, суд до уваги не приймає.

Окрім цього, представник відповідача-1, заперечуючи проти позову, вказала, що в оскаржуваному рішенні зазначено особу, якій був наданий дозвіл на користування земельною ділянкою по АДРЕСА_1 на момент проведення інвентаризації 22.02.1994.

Перевіряючи дані відомості, судом було установлено, що земельна ділянка, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 рішенням виконкому ЧМР від 17.09.1958 виділялася під будівництво житлового будинку гр. ОСОБА_9 дідусю відповідача-2 ОСОБА_3 (інвентаризаційна справа, аркуш №17). Також із ОСОБА_9 було укладено договір про безстрокове користування вказаною земельною ділянкою від 28.10.1958 (інвентаризаційна справа, аркуш №20).

Відомостей про те, що із ОСОБА_4 (бабусею відповідача-2) було укладено договір про користування вищезазначеною земельною ділянкою матеріали даної цивільної справи та інвентаризації справи не містять.

Таким чином, такі доводи представника відповідача-1 є безпідставними та не підтвердженими належними та допустимими доказами, а тому до уваги судом не беруться.

Також у своєму відзиві на позовну заяву представник ВК ЧМР зазначила, що оскаржуване рішення прийнято на виконання законодавства України, що діяло на момент його прийняття, та є складовою частиною проведення технічної інвентаризації і носить лише інформаційний характер щодо змін у домоволодінні. При цьому, посилалася на п. 3.4.4. Методичних рекомендації з питань технічної інвентаризації об`єктів нерухомого майна, що затверджені наказом Держжитлокомунгоспу України від 05.09.2003 №146.

Ознайомившись із вказаними Методичними рекомендаціями з питань технічної інвентаризації об`єктів нерухомого майна, судом було установлено, що п. 3.4.5 передбачає, що при виявленні самовільного будівництва бюро технічної інвентаризації зобов`язане повідомити про це місцеві органи державної влади чи органи місцевого самоврядування, за затвердженою формою повідомлення, де зокрема зазначається прізвище та ініціали особи, яка вчинила самовільне будівництво. Після одержання бюро технічної інвентаризації рішення місцевого органу державної виконавчої влади щодо самовільного будівництва в примітки раніше проставлених штампів уноситься запис номера та дати цього рішення або проставляється штамп наведеного зразка.

Вказані Методичні рекомендації не містять норми, яка б дозволяла зазначати в повідомленні про виявлене самовільне будівництво відомості на померлу особу.

Більше того, у 2001 році (акт поточних змін від 03.10.20201) вказувати особою, яка вчинила самовільне будівництво особу, яка померла у 1993 році є неприйнятним.

Тому такі доводи судом до уваги не приймаються.

Щодо твердження відповідачів про те, що рішення ВК ЧМР №461 від 16.12.2003 є технічним та не породжує жодних правових наслідків для позивачки, варто зазначити, що враховуючи те, що на розгляді у Червоноградському міському суді знаходиться цивільний позов про поділ спільного майна подружжя за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 (які є сторонами і у даній справі), оскаржуване рішення зачіпає її майнові інтереси щодо спірного будинковолодіння і, в подальшому, може вплинути на прийняття рішення у справі про поділ майна подружжя.

Щодо клопотання відповідачів про застосування строків позовної давності суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки ст. 257 ЦК України.

Згідно з ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

З матеріалів справи вбачається, що рішення ВК ЧМР №461 від 16.12.2003 було прийняте за заявою ОСОБА_3 . Саме він займався узаконенням вищевказаного домоволодіння та реєстрацією права власності його за собою. ОСОБА_2 участі в оформленні документів не брала, на що звертають увагу і відповідачі у даній справі. Жодних документів та будь-яких інших доказів, які б свідчили про те, що ОСОБА_2 знала про таке рішення з моменту його винесення, матеріали справи не містять.

Позивачка стверджує, що вона дізналася про таке рішення лише коли отримала відзив на свою позовну заяву у справі про поділ майна подружжя, яка перебуває на розгляді в Червоноградському міському суді Львівської області, а саме 25.06.2021.

Суд бере до уваги такі доводи позивачки та вважає, що вона об`єктивно не могла знати про таке рішення ВК ЧМР, оскільки не брала участі у оформленні права власності на вказане домоволодіння. Відповідачами протилежного суду не доведено.

Таким чином, суд дійшов висновку, що клопотання відповідачів про застосування у даному спорі строків позовної давності до задоволення не підлягає, оскільки такий поданий у межах строків, передбачених ст. ст. 257, 261 ЦК України.

Відповідно до ст. 21 ЦК України суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси.

Отже, враховуючи все вищевикладене, зважаючи на те, що рішення ВК ЧМР №461 від 16.12.2003 суперечить нормам законодавства, яке діяло на момент його прийняття та порушує майнові права позивачки, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають до задоволення.

Окрім цього, у зв`язку з задоволенням позову на підставі вимог ст. 141 ЦПК України, із відповідачів на користь позивачки підлягає стягненню сплачений судовий збір у сумі 908 гривень (а. с. 4).

Керуючись ст. ст. 4, 247, 258, 259, 263, 265, 268, 272, 354 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_2 до Виконавчого комітету Червоноградської міської ради Львівської області, ОСОБА_3 про визнання незаконним та скасування рішення Виконавчого комітету Червоноградської міської ради Львівської області №461 від 16.12.2003 в частині узаконення за ОСОБА_4 (посмертно) самовільно збудованої добудови до житлового будинку задовольнити.

Визнати незаконним та скасувати рішення Виконавчого комітету Червоноградської міської ради Львівської області №461 від 16.12.2003 в частині узаконення за ОСОБА_4 (посмертно) самовільно збудованої добудови до житлового будинку на присадибній ділянці на АДРЕСА_1 .

Стягнути з відповідачів Виконавчого комітету Червоноградської міської ради Львівської області та ОСОБА_3 солідарно на користь позивачки ОСОБА_2 судові витрати у сумі 908 (дев`ятсот вісім) гривень, тобто по 454 гривні з кожного відповідача.

На рішення може бути подана апеляційна скарга через Червоноградський міський суд Львівської області до Львівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне рішення складено 30.09.2022

Позивач: ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_2 , АДРЕСА_1 ).

Відповідач: Виконавчий комітет Червоноградської міської ради Львівської області (, вул. Шевченка, 19, м. Червоноград Львівської області).

Відповідач: ОСОБА_8 (РНОКПП НОМЕР_3 , АДРЕСА_1 ).

Суддя: М. В. Мельникович