Справа №: 671/1228/21

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 серпня 2022 року Волочиський районний суд

Хмельницької області в складі:

головуючої судді Бабій О.М.,

при секретарі Кошонько Н.С.,

з участю: позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача ОСОБА_2 ,

представника відповідача

ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Волочиську цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про визнання права особистої приватної власності на квартиру,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4 про визнання за ним права особистої приватної власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 .

В обґрунтування заявлених вимог позивач посилається на те, що він перебував в зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_4 з 06 жовтня 2006 року по 12 жовтня 2015 року.

Шлюб носив формальний характер, він був необхідний для отримання ОСОБА_4 тимчасової посвідки на проживання з правом роботи шляхом возз`єднання сім`ї, оскільки ОСОБА_1 з 2000 року перебував на заробітках у Королівстві Іспанія у місті Мадрид.

Зазначає, що судом при розгляді справи про розірвання шлюбу було встановлено, що шлюбні відносини були припинені близько 8 років до подання позовної заяви, тобто фактично з липня 2007 року.

Як вказує позивач, у період зареєстрованого шлюбу, але під час окремого проживання у зв`язку з фактичним припиненням шлюбних відносин, ним було придбано за власні кошти спірну квартиру.

З середини лютого 2000 року по 2020 рік ОСОБА_1 , з його слів, перебував на заробітках у Королівстві Іспанія у місті Мадрид на будівельних роботах. У травні 2002 року отримав тимчасову посвідку на проживання з правом роботи. Його заробітна плата у відповідності до контрактів складала від 1300 до 2000 євро щомісячно.

З 2002 року в Україні він не мав власного житла. Приїжджаючи в Україну, проживав у свого рідного брата ОСОБА_5 в с. Медин Підволочиського району Тернопільської області. Це спонукало ОСОБА_1 до придбання власного житла.

ОСОБА_1 звернувся до рідного брата з проханням про допомогу у пошуку житла у м. Волочиську. Брат знайшов варіант придбання квартири, після чого ОСОБА_1 через свого рідного дядька ОСОБА_6 передав брату ОСОБА_5 з Іспанії власні кошти в сумі 9000 доларів США з метою купівлі квартири для позивача.

Оскільки на той час ОСОБА_1 не мав змоги приїхати в Україну було прийнято рішення оформити квартиру на брата ОСОБА_5 , що і було зроблено 15 серпня 2003 року.

В подальшому, при поверненні з м. Мадрид, відповідно до договору купівлі-продажу від 24 грудня 2007 року позивач офіційно став власником квартири за адресою: АДРЕСА_1 . Зазначає, що в квартирі він здійснив ремонт, провів індивідуальне опалення.

Отже, хоча квартира офіційно була придбана у період шлюбу, проте вона, на думку позивача, на підставі ч. 6 ст. 57 СК України є його особистою власністю, тому просить позов задовольнити.

В судовому засіданні ОСОБА_1 позов підтримав та зазначив, що проживав з ОСОБА_4 в шлюбі з фактичними шлюбними стосунками з 2005 по 2012 рік, з травня 2012 року вони припинили відносини як чоловік та дружина. Вказав, що спірна квартира була придбана за його власні кошти та оформлена на брата- ОСОБА_5 , з яким в подальшому вони уклали договір купівлі-продажу на ім`я ОСОБА_1 , однак фактично при укладенні цього договору будь-які кошти ОСОБА_5 він не передавав.

Представник позивача ОСОБА_2 в суді позов підтримала з викладених у ньому підстав та просила його задовольнити.

Представник відповідача ОСОБА_3 в суді проти позову заперечив, вважає його безпідставним та необґрунтованим.

Свідок ОСОБА_7 в судовому засіданні показав, що навесні 2003 року до нього звернувся ОСОБА_5 з проханням про пошук квартири для купівлі брату ОСОБА_1 . Він знайшов варіант та повідомив про це ОСОБА_5 , після чого на прохання останнього поїхав з ним у м. Львів, щоб забрати передані ОСОБА_1 кошти в сумі 9000 євро. Тоді вони разом поїхали і забрали ці кошти, після чого була придбана квартира, яка оформлена була на ОСОБА_5 .

Свідок ОСОБА_5 в суді показав, що є рідним братом ОСОБА_1 , який в 2003 році звернувся до нього з проханням знайти квартиру у м. Волочиську для купівлі ОСОБА_1 . Квартиру він знайшов, після чого брат з-за кордону передав йому 9000 євро для її придбання. Вказану квартиру було придбано за кошти ОСОБА_1 , однак оформлено на ім`я ОСОБА_5 , оскільки на той момент брат не мав змоги приїзду в Україну для оформлення документів.

Заслухавши учасників судового процесу, дослідивши докази у справі, суд знаходить позов таким, що не підлягає задоволенню.

Статтею 57 СК України визначено майно, що є особистою приватною власністю дружини, чоловіка.

1. Особистою приватною власністю дружини, чоловіка є:

1) майно, набуте нею, ним до шлюбу;

2) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування;

3) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто;

4) житло, набуте нею, ним за час шлюбу внаслідок його приватизації відповідно до Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду";

5) земельна ділянка, набута нею, ним за час шлюбу внаслідок приватизації земельної ділянки, що перебувала у її, його користуванні, або одержана внаслідок приватизації земельних ділянок державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій, або одержана із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених Земельним кодексом України.

2. Особистою приватною власністю дружини та чоловіка є речі індивідуального користування, в тому числі коштовності, навіть тоді, коли вони були придбані за рахунок спільних коштів подружжя.

3. Особистою приватною власністю дружини, чоловіка є премії, нагороди, які вона, він одержали за особисті заслуги.

Суд може визнати за другим з подружжя право на частку цієї премії, нагороди, якщо буде встановлено, що він своїми діями (ведення домашнього господарства, виховання дітей тощо) сприяв її одержанню.

4. Особистою приватною власністю дружини, чоловіка є кошти, одержані як відшкодування за втрату (пошкодження) речі, яка їй, йому належала, а також як відшкодування завданої їй, йому моральної шкоди.

5. Особистою приватною власністю дружини, чоловіка є страхові суми, одержані нею, ним за обов`язковим особистим страхуванням, а також за добровільним особистим страхуванням, якщо страхові внески сплачувалися за рахунок коштів, що були особистою приватною власністю кожного з них.

6. Суд може визнати особистою приватною власністю дружини, чоловіка майно, набуте нею, ним за час їхнього окремого проживання у зв`язку з фактичним припиненням шлюбних відносин.

7. Якщо у придбання майна вкладені крім спільних коштів і кошти, що належали одному з подружжя, то частка у цьому майні, відповідно до розміру внеску, є його особистою приватною власністю.

Відповідно до ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Згідно зі ст. 61 СК України об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Об`єктом права спільної сумісної власності є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя. Якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Речі для професійних занять (музичні інструменти, оргтехніка, лікарське обладнання тощо), придбані за час шлюбу для одного з подружжя, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Судом встановлено, що з 06 жовтня 2006 року ОСОБА_1 та ОСОБА_4 перебували в зареєстрованому шлюбі, який було розірвано рішенням Волочиського районного суду Хмельницької області від 20 серпня 2015 року, що набрало законної сили 12 жовтня 2015 року.

Під час перебування в зареєстрованому шлюбі ОСОБА_1 за договором купівлі-продажу, укладеним 24 грудня 2007 року, посвідченим приватним нотаріусом Гадайчук Є.А. за реєстровим № 7141, було придбано квартиру за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 11).

Відповідно до п. 4 вказаного договору, продаж вчинено за 65375 грн., які покупець сплатив продавцю до підписання даного договору. Сторони стверджують факт повного розрахунку.

У пункті 7 договору зазначено, що: ... волевиявлення сторін є вільним і відповідає їх внутрішній волі; договір не приховує іншу угоду і відповідає дійсним намірам сторін.

ОСОБА_4 у передбаченому законом порядку було надано письмову згоду на укладення її чоловіком ОСОБА_1 вказаного договору купівлі-продажу квартири, що підтверджується копією її заяви (а.с. 76) та визнається сторонами у справі.

До укладення цього договору спірна квартира належала продавцю ОСОБА_5 на підставі договору купівлі-продажу, укладеного між ним та ОСОБА_8 15 серпня 2003 року, посвідченого приватним нотаріусом Яковлєвим М.К. за реєстровим № 1228, за яким ОСОБА_8 продала, а ОСОБА_5 за 36656 грн. купив квартиру за адресою: АДРЕСА_1 .

В силу п. 8 зазначеного договору, продавець та покупець підтверджують, що цей договір відповідає їх дійсним намірам створити певні юридичні наслідки і не носить характеру мнимої чи удаваної угоди.

Відповідно до положень статей 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених Кодексом. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Частиною 1 ст. 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Відповідно до ч. 2 ст. 78 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Суд дійшов висновку про необхідність відмови у задоволенні позову, виходячи з такого.

З урахуванням посилання позивача на п. 3 ч. 1 та ч. 6 ст. 57 СК України, в даному випадку предметом доказування у справі є факт придбання ОСОБА_1 за кошти, які належали йому особисто, спірної квартири під час окремого проживання з дружиною ОСОБА_4 у зв`язку з фактичним припиненням шлюбних відносин.

В судовому засіданні не доведено факт окремого проживання ОСОБА_1 з ОСОБА_4 та фактичного припинення між ними шлюбних відносин станом на дату укладення ОСОБА_1 договору купівлі-продажу спірної квартири 24 грудня 2007 року.

Позивач в суді підтвердив, що шлюбні відносини між сторонами були припинені в травні 2012 року.

Посилання позивача на придбання квартири під час перебування в шлюбі за його особисті кошти не знайшло свого підтвердження в судовому засіданні з огляду на те, що показання свідків не спростовують обставин, які встановлені даними договору купівлі-продажу квартири від 24 грудня 2007 року.

Також, змістом договору спростовуються пояснення позивача про те, що за цим договором будь-які кошти продавцю сплачені не були.

Обставини укладення договору купівлі-продажу квартири, укладеного 15 серпня 2003 року між ОСОБА_8 та ОСОБА_5 , правового значення при вирішенні даного спору не мають, оскільки не стосуються предмету доказування. До того ж, за цим договором кошти за придбану квартиру сплатив саме ОСОБА_5 , підписавши вказаний договір та усвідомлюючи його зміст.

Отже, спірна квартира, набута ОСОБА_1 під часперебування в шлюбі, належить сторонам на праві спільної сумісної власності, тому в позові слід відмовити.

Оскільки судом було задоволено клопотання позивача про відстрочення сплати судового збору до ухвалення рішення у справі, слід стягнути з ОСОБА_1 судовий збір на користь держави в розмірі 3148 грн. 58 коп.

Керуючись ст. ст. 57, 60, 61 СК України; ст. ст. 4, 12, 13, 76-81, 89, 141, 247, 259, 263-265, 273, 354 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про визнання права особистої приватної власності на квартиру відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 3148 грн. 58 коп. судового збору на користь держави.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Хмельницького апеляційного суду через Волочиський районний суд Хмельницької області шляхом подання в тридцятиденний строк з дня його проголошення апеляційної скарги.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Відомості про учасників справи:

Позивач:ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 ; ідентифікаційний номер: НОМЕР_1 )
Відповідач:ОСОБА_4 ( АДРЕСА_2 ; ідентифікаційний номер: НОМЕР_2 )

Повне судове рішення складено 05 вересня 2022 року.

Суддя О.М. Бабій