ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 жовтня 2022 року

м. Валки

справа № 639/6457/20

провадження № 22ц/818/2349/22

Харківський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого судді Тичкової О.Ю.

суддів Маміної О.В., Пилипчук Н.П.

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач ОСОБА_2

третя особа - Холодногірсько-Новобаварський відділ державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків)

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_3 , яка діє в інтересах ОСОБА_4 на заочне рішення Жовтневтневого районного суду м. Харкова від 09 листопада 2021 року ухваленого у складі судді судді Гаврилюк С. М.,-

УСТАНОВИВ:

13 жовтня 2020 року ОСОБА_5 звернувся до суду з позовом про звільнення від сплати заборгованості по аліментам у розмірі 106630,06 грн та припинення нарахування аліментів за заочним рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова від 18.09.2013 по справі № 639/4641/2013, починаючи з дати звернення позивача до суду.

Позов обгрунтовано тим, що сторони по справі є батьками малолітньої дитини ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Заочним рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова від 18.09.2013 з позивача було присуджено стягувати аліменти на користь відповідача на уутримання неповнолітньої дитини у сумі одна четверта частина усіх видів доходу щомісячно, але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 04.06.2013 і до досягнення дитиною повноліття. Проте, починаючи з 2015 року ОСОБА_7 проживає з батьком, знаходиться тільки на його утриманні. Відповідач ані матеріально, ні морально дитиною не опікується. Крім того, у 2017 році позивач залишився без роботи та не мав регулярного постійного заробітку. На його утриманні також знаходиться мати похилого віку. За таких обставин у позивача утворилася заборгованість зі сплати аліментів у сумі 106630,06 грн. ОСОБА_5 не був обізнаний про те, що в 2013 році проти нього порушена справа про стягнення аліментів, суд постановив заочне рішення про стягнення аліментів за відсутності відповідача. Позивач дізнався про наявність заборгованості по сплаті аліментів від судового виконавця. На той час сторони проживали разом у квартирі позивача, утримували сина, тому ОСОБА_2 звернулася до ВДВС з заявою про зупинення нарахування аліментів. У 2014 році відповідач стала проживати окремо, у 2015 році вона утворила фактичні шлюбні відносини з іншою особою ОСОБА_8 , який зловживає спиртними напоями, притягувався до відповідальності за насилля у сім`ї, має конфліктний, агресивний характер та грубо поводився з дитиною. У результаті такого впливу відповідач стала нехтувати сином, ображати його, постійно принижувати. Син, відчуваючи себе непотрібним, зайвим у сім`ї, маючи чутливу вразливу психіку, став все частіше залишитися у квартирі батька, разом з бабусею та старшим братом. З 2015 року дитина стала постійно проживати за адресою: АДРЕСА_1 , разом з батьком, бабусею та братом ОСОБА_9 , 1994 р.н. Мати дитини жодним чином не приймає участі у її вихованні. У березні 2019 року вона звернулася до Жовтневого районного суду з позовом про відібрання дитини, який на думку позивача є хибним, оскільки місце проживання дитини з нею не визначалося. ОСОБА_5 вважає, що ОСОБА_2 отримала незаконний висновок від органів опіки та піклування, обманом усунувши батька дитини від участі в судовому розгляді, отримала рішення на свою користь. Наразі вказане рішення буде переглядатись у Верховному Суді за касаційною скаргою позивача. На виконання рішення суду ОСОБА_10 протягом одного вечора прожив у квартирі матері, а наступного дня повернувся додому до батька, брата та бабусі. Тобто, рішення суду про відібрання дитини жодним чином не змінило фактичних обставин справи, оскільки неможливо утримувати дитину супротив його бажання та волі з особами, яких він не любить, не поважає та боїться.

Рішенням Жовтневтневого районного суду м. Харкова від 09 листопада 2021 року у задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду мотивовано тим, що позивач не надав суду належних доказів відсутності у нього обов`язку сплачувати аліменти на утримання неповнолітньої диини на користь відповідачки. Рішенням виконавчого комітету Харківської міської ради від 06.02.2019 № 45 місце проживання малолітнього ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,визначено разом з матір`ю ОСОБА_2 . Позивач ОСОБА_5 на час ухвалення судом рішення у дісній цивільній справі не звертався до суду з позовом щодо визначення в судовому порядку місця проживання дитини разом з ним та докзів утримання дитини з 2015 року по теперішній час суду не надав.

Не погодившись з рішенням суду ОСОБА_3 , яка діє в інтересах ОСОБА_4 звернулася з апеляційною скаргою. Посилається на порушення судом норм матеріального та процесуального права. Просить рішення суду скасувати та позов задовольнити.

Апеляційна скарга мотивовована тим, що висновки суду не відповідають встановленим у справі обставнам та вимогам закону. Оскільки неповнолітня дитина з 2018 року постійно проживає з бітьком та знаходиться на його утриманні, стягнення аліментів з останнього на користь матері дитини суперечить вимогам ст. 181 СК України. Відповідно до положень зазначеної норми права аліменти присуджутья на користь того з батьків разом з яким проживає дитина. Тому існують встановлені вимогами ст.ст. 192, 197 СК України, ч.4 ст. 273 ЦПК України підстави для звільнення позивача від сплати аліментів та заборгованості за аліментами.

Судова колегія, заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, відзиву на неї в межах позовних вимог, заявлених в суді першої інстанції, вважає, що апеляційну скаргу ПАТ «Харківгаз» необхідно залишити без задоволення, а рішення суду - залишити без змін.

Відповідно до ст. 375 Цивільного процесуального кодексу України (надалі ЦПК України) суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Як установлено судом та підтверджується матеріалами справи сторони у справі перебували у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано у 90-х роках, мають повнолітнього сина. З 2005 по 2011 рок сторони перебували у фактичних шлюбних відносинах та ІНФОРМАЦІЯ_2 в них народився син ОСОБА_10 , що підтверджується копією рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 13.11.2019, яке набрало законної сили, а також копією свідоцтва про народження Серії НОМЕР_1 , виданого повторно 29.10.2019 Новобаварським районним у місті Харкові відділом реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Харківській області, актовий запис № 156 від 06.03.2009 (том 1 а.с. 9, 25-27, 91-93).

Заочним рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова, ухваленим 18.09.2013 у справі № 639/4641/13-ц, стягнуто з ОСОБА_5 , працюючого слюсарем в ТОВ Науково-виробниче об`єднання ЮбіСі-Промо, проживає за адресою: АДРЕСА_2 , на користь ОСОБА_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_3 , на утримання малолітнього: ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , аліменти у розмірі одна четверта частини від усіх видів доходу відповідача щомісячно, але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 04.06.2013 до досягнення дитиною повноліття. Допущено негайне виконання рішення суду у межах суми платежу за один місяць. Стягнуто з ОСОБА_5 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 , на користь держави судовий збір у сумі 214 (двісті чотирнадцять) грн. 60 коп. (том 1 а.с. 10-12). Вказане рішення набрало законної сили.

Даними довідки головного державного виконавця Лисакова Є. С. підтверджено, що відповідно до матеріалів виконавчого провадження ОСОБА_2 не отримувала аліменти згідно виконавчого листа № 639/4641/2013, виданого 04.11.2013 Жовтневим районним судом м. Харкова за період з 01.07.2015 по 01.11.2018 (том 1 а.с. 84).

Згідно з розрахунком заборгованості по аліментам, виданим 25.08.2020 головним державним виконавцем Міжрайонного ВДВС по Холодногірському та Новобаварському районах міста Харків ГТУЮ у Харківській області Лисаковим Є. С., при примусовому виконанні виконавчого листа № 639/4641/2013, виданого 04.11.2013 Жовтневим районним судом м. Харкова, про стягнення аліментів з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_2 у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку щомісячно на утримання ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , починаючи з 04.06.13 до досягнення дитиною повноліття, за ОСОБА_5 станом на 20.08.2020 рахується заборгованість по сплаті аліментів у розмірі 106630,06 грн (том 1 а.с. 13-15).

Згідно витягу з додатку до рішення виконавчого комітету Харківської міської ради від 06.02.2019 № 45 Про визначення місця проживання малолітніх дітей, визначено місце проживання малолітнього ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом із матір`ю ОСОБА_2 (том 1 а.с. 85).

Рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова від 13.11.2019 у справі № 639/4784/19 задоволено позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_5 , 3 особа Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради. Ухвалено відібрати малолітнього ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , від батька ОСОБА_5 та повернути матері ОСОБА_2 , для проживання з нею за адресою: АДРЕСА_4 . Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_2 понесені витрати в сумі 768 грн 40 коп. (том 1 а.с. 25-27, 91-93).

Вказане рішення залишено постановою Харківського апеляційного суду від 14.05.2020 без змін та відповідно набрало законної сили (а.с. 94-98).

Судова колегія вважає що суд правильно встановив характер спірних правовідносин та затосував до них норми матеріального права що їх регулюють.

Відповідно до частин першої та другої статті 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789XII (78912) та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

За змістом статті 18 Конвенції про права дитини - батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Предметом їх основного піклування є найкращі інтереси дитини. Обов`язок виховувати та розвивати дитину найважливіший обов`язок матері і батька.

Статтею 3 Конвенції про права дитини передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

У § 54 рішення Європейського суду з прав людини від 07 грудня 2006 року № 31111/04 у справі «Хант проти України» зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (рішення у справі «Олсон проти Швеції» (№ 2) від 27 листопада 1992 року, № 250, ст. 35-36, § 90) і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків.

Згідно із частиною першою статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Статтею 51 Конституції України та статтею 180 СК України передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Частинами першою-третьою статті 181 СК України передбачено, що способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними; за домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі; за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Зі змісту статей 179 - 181 СК України вбачається, що аліменти підлягають використанню на утримання дитини, а тому припинення стягнення аліментів є можливим у тому випадку, коли одержувач аліментів не витрачає їх на дитину.

У частині першій статті 10 СК України зазначено, що якщо певні сімейні відносини не врегульовані цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами або домовленістю (договором) сторін, до них застосовуються норми цього Кодексу, які регулюють подібні відносини (аналогія закону).

Відповідно до частини четвертої статті 273 ЦПК України якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред`явлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них.

Зазначена норма не визначає чіткого переліку обставин, що впливають на припинення платежів, а тому ними можуть бути будь - які обставини, що з урахуванням інтересів дитини змінюють обов`язок щодо сплати цих платежів.

Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно із частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

У частинах першій та другій статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Як встановлено судом заочним рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова, ухваленим 18.09.2013 у справі № 639/4641/13-ц, стягнуто з ОСОБА_5 , на користь ОСОБА_2 на утримання малолітнього ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , аліменти у розмірі одна четверта частини від усіх видів доходу відповідача щомісячно, але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 04.06.2013 до досягнення дитиною повноліття.

Згідно витягу з додатку до рішення виконавчого комітету Харківської міської ради від 06.02.2019 № 45 Про визначення місця проживання малолітніх дітей, визначено місце проживання малолітнього ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом із матір`ю ОСОБА_2 (том 1 а.с. 85).

Рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова від 13.11.2019 у справі № 639/4784/19 малолітнього ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 відібрано від батька ОСОБА_5 та повернуто матері ОСОБА_2 , для проживання з нею за адресою: АДРЕСА_4 .

За змістом частини першої статті 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

У відповідності до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Заочним рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова, ухваленим 18.09.2013 у справі № 639/4641/13-ц, стягнуто з ОСОБА_5 , на користь ОСОБА_2 на утримання малолітнього ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова від 13.11.2019 у справі № 639/4784/19, що залишено без змін постановою Харківського апеляційного суду від 14.05.2020 встановлено, що : « Згідно виконавчого листа № 639/4641/2013, виданого 04.11.2013 р. Жовтневим районним судом м.Харкова , з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_2 на утримання малолітнього сина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 стягнуті аліменти у розмірі ј частини від усіх видів доходу щомісяця, але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 04.06.2013 року до досягнення дитиною повноліття. Відповідно до матеріалів виконавчого провадження ОСОБА_2 не отримує аліменти, що підтверджується довідкою Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Холодногірському та Новобаварському районах міста Харків. Заборгованість станом на 01.07.2019 складає 73 471,25 грн.

Рішенням виконавчого комітету Харківської міської ради від 06.02.2019 р. № 45, враховуючи висновки Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради і рекомендації Комісії з питань захисту прав дитини місце проживання малолітньої дитини ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визначено разом з матірю ОСОБА_2 .

Згідно акту обстеження житлово-побутових умов проживання дитини від 17.12.2018 р. сім`я ОСОБА_6 мешкає в двокімнатній квартирі дев`ятиповерхового будинку зі всіма зручностями. Дитина проживає з матір`ю, у хлопчика окрема кімната, є все необхідне для повноцінного розвитку. ОСОБА_11 має місце для сну, письмовий стіл, шафу для одягу, місце для ігор. Батько з сім`ю не проживає, але бере активну участь у житті дитини. Мати також приділяє достатньо уваги. Умови проживання дитини задовільні. Позивач працює, характеризується позитивно, має самостійний дохід, на обліку в психоневрологічному та наркологічному диспансерах не перебуває.

Відповідно до протоколу індивідуальної психологічної консультації ОСОБА_6 від 03.12.2018, до психолога звернулася мати учня 4 класу ОСОБА_6 із проханням поспостерігали за дитиною, її емоційним станом для надання психологічної підтримки, оскільки дитина потрапила під негативний вплив батька, після чого його емоційний стан змінився. Під час обробки даних виявлено, що емоційний стан майбутнього свідчить про прагнення до комфортного стані, що і виявляє внутрішній особистісний конфлікт між тим, що має і до чого прагне. Надані рекомендації для матері, у тому числі намагатись бути поруч з дитиною ( коли це тільки може бути можливо), незважаючи на різні побчні фактори.

Зазначені обставини спростовують доводи відповідача ОСОБА_5 про те, що син проживає з ним з 2015 р. Як пояснила позивач, відповідач викрав дитину у березні 2019 р., після чого вона звернулась до Новобаварському ВП ГУНП в Харківській області із завою про вчинення кримінального правопорушення, до Жовтневого районного суду м.Харкова від 18.02.219 р. щодо невнесення відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань. Ухвалою слідчого судді Жовтневого районного суду м.Харкова від 18.02.2019 р. зобов`язано посадових осіб СВ Новобаварського ВП ГУНП у Харківській області внести до Єдиного реєстру досудових розслідувань відомості про вчинені кримінальні правопорушення за заявою ОСОБА_2 від 09.07.2019.

Позивачем разом з позовною заявою надана довідка Державної установи «Хролівський виправний центр ( № 140), якою підтверджено, що з 25.05.2000 р. згідно постанови Жовтневого районного суду м.Харкова ОСОБА_5 проходив лікування в Хролівському лікувально-трудовому профілакторії та умовно-достроково звільнений 29.09.2000, а також проходив аналогічне лікування з 29.07.2004 по 29.01.2005.

З висновку Департаменту служб у справах дітей виконавчого комітету Харківської міської ради від 23.09.2019 № 601 вбачається, що рішення органу опіки та піклування від 06.02.2019 № 45 визначено місце проживання малолітнього ОСОБА_6 з матір`ю. Рішення набрало законної сили, не оскаржено та не відмінено. Розгляд проводився за заявою матері дитини в присутності батьків Зустрічної заяви про визначення місця проживання сина з батьком та необхідних документів згідно Регламенту ОСОБА_12 до органу опіки та піклування не подавав. На співбесіді малолітній ОСОБА_10 підтвердив, що в період проживання дитини з матір`ю вона жодним чином не перешкоджала сину спілкуватись з батьком. Натомість батько, самочинно змінивши місце проживання сина, перешкоджає дитині вільно спілкуватись з матір`ю, щодо чого вона неодноразово зверталась до Департаменту служб. З ОСОБА_5 проведена співбесіда та його попереджено про відповідальність за порушення прав дитини та матері, але він відмовився добровільно виконувати рішення органу опіки та піклування . Питання щодо відібрання дитини від батька та повернення на виховання матері додатково розглянуто за засіданні Комісії з питань захисту прав дитини, проте батько дитини на засідання не з`явився, жодних документів у справі не надав. Мати дитини пояснила, що батько забрав сина та налаштовує його проти неї та її співмешканця, влаштовує скандали та сварки, не дозволяє матері вільно спілкуватись з сином, а після ухвалення рішення органу опіки та піклування про визначення місця проживання дитини з матір`ю ситуація погіршилась, батько взагалі не надає їй можливості навіть побачитись з сином. Враховуючи рекомендації Комісії, в інтересах дитини, діючи як представник органу опіки та піклування, Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради вважає за доцільне відібрання малолітньої дитини ОСОБА_6 від батька та повернення на вихованні матері, за визначеним місцем проживання».

Таким чином, в силу ст. ч. 4 ст. 82 ЦПК України у дісній цивільній справі не підлягають доведенню обставини проживання малолітнього ОСОБА_7 з матір`ю до березня 2019 року, існування у відповідача заборгованості зі сплати аліментів на утримання сина, що станом на 01.07.2019 складає 73 471,25 грн, зміну місця проживання дитини без згоди матері, з порушенням встановленого законом порядку.

За таких обставин судова колегія погоджується з висновоком суду про не надання позивачем доказів на підствердження існування обставин, які можуть бути підставою для його звільнення (повного або часткового) від сплати заборгованості за аліментами.

Оскільки Рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова від 13.11.2019 у справі № 639/4784/19, що залишено без змін постановою Харківського апеляційного суду від 14.05.2020 малолітнього ОСОБА_7 відібрано від батька та повернуто матері, підстави для припинення нарахування аліментів призначених заочним рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова, ухваленим 18.09.2013 у справі № 639/4641/13-ц відсутні.

Суд дав належну оцінку всім доказам у справі та ухвалив законне та обґрунтоване рішення, що відповідає нормам матеріального та процесуального права. У зв`язку з наведеним, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду - залишити без змін.

Оскільки апеляційну скаргу залишено без задоволення, питання щодо перерозподілу судових витрат відповідно до статті 141 ЦПК України та Закону України «Про судовий збір» не вирішувалося.

Керуючись ст. ст. 367, п. 1 ч. 1 ст.374, ст.375, ст. ст. 381 - 384, 389 ЦПК України

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 , яка діє в інтересах ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Заочне рішення Жовтневтневого районного суду м. Харкова від 09 листопада 2021 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених частиною 3 статті 389 ЦПК України.

Головуючий О. Ю. Тичкова

Судді О.В. Маміна

Н.П. Пилипчук