Ухвала

06 жовтня 2022 року

м. Київ

справа № 553/2152/19

провадження № 61-19755св21

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

Коломієць Г. В. (суддя-доповідач), Гулька Б. І., Луспеника Д. Д.,

розглянув заяву ОСОБА_1 про відвід суддів Верховного Суду Коломієць Г. В., Гулька Б. І., Луспеника Д. Д. у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання майна особистою приватною власністю, за касаційною скаргою ОСОБА_2 на постанову Полтавського апеляційного суду

від 09 листопада 2021 року,

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2019 року ОСОБА_2 звернулась до суду із вказаним позовом до ОСОБА_1 , у якому просила визнати за нею право приватної особистої власності на квартиру АДРЕСА_1 .

Рішенням Ленінського районного суду м. Полтави від 16 січня 2021 року позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання майна особистою приватною власністю задоволено.

Визнано за ОСОБА_2 право приватної особистої власності на квартиру

АДРЕСА_1 .

Вирішено питання розподілу судових витрат.

Додатковим рішенням Ленінського районного суду м. Полтави

від 01 лютого 2021 року заяву представника позивача ОСОБА_2 - адвоката Остапенка О. П. про ухвалення додаткового рішення задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 понесені нею судові витрати у сумі 10 820,00 грн.

Постановою Полтавського апеляційного суду від 22 березня 2021 року апеляційні скарги ОСОБА_1 та апеляційну скаргу його представника - адвоката Шерстюк А. О. залишено без задоволення, рішення Ленінського районного суду м. Полтави від 16 січня 2021 року, додаткове рішення Ленінського районного суду м. Полтави від 01 лютого 2021 року, залишено без змін.

Додатковою постановою Полтавського апеляційного суду від 29 березня 2021 року заяву представника ОСОБА_2 - адвоката Остапенка О. П. про стягнення судових витрат на професійну правничу допомогу задоволено і ухвалено додаткову постанову.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 понесені витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 3 900,00 грн.

Постановою Верховного Суду від 04 серпня 2021 року касаційні скарги ОСОБА_1 задоволено частково.

Постанову Полтавського апеляційного суду від 22 березня 2021 року та додаткову постанову Полтавського апеляційного суду від 29 березня

2021 року скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Постановою Полтавського апеляційного суду від 09 листопада 2021 року апеляційні скарги ОСОБА_1 та його представника - адвоката Шерстюк А. О. задоволено.

Рішення Ленінського районного суду м. Полтави від 16 січня 2021 року та додаткове рішення цього суду від 01 лютого 2021 року скасовано та ухвалено по справі нове судове рішення.

У задоволенні позову ОСОБА_2 до

ОСОБА_1 про визнання майна особистою приватною власністю відмовлено.

Вирішено питання розподілу судових витрат.

02 грудня 2021 року ОСОБА_2 засобами поштового зв`язку звернулася до Верховного Суду із касаційною скаргою на постанову Полтавського апеляційного суду від 09 листопада 2021 року (надійшла до суду 06 грудня 2021 року), в якій просить скасувати вказане судове рішення та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Ухвалою Верховного Суду у складі судді Касаційного цивільного суду

від 09 грудня 2021 року касаційну скаргу ОСОБА_2 залишено без руху з наданням строку для усунення її недоліків.

Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 17 січня 2022 року відкрито касаційне провадження у справі № 553/2152/19 за касаційною скаргою ОСОБА_2 на постанову Полтавського апеляційного суду

від 09 листопада 2021 року, витребувано із Ленінського районного суду

м. Полтави вищевказану цивільну справу, відмовлено у задоволені клопотання ОСОБА_2 про зупинення виконання постанови Полтавського апеляційного суду від 09 листопада 2021 року до закінчення її перегляду в касаційному порядку.

28 січня 2022 року матеріали цивільної справи надійшли до Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду від 16 лютого 2022 року відмовлено у задоволені клопотання ОСОБА_2 про зупинення виконання постанови Полтавського апеляційного суду від 09 листопада 2021 року до закінчення її перегляду в касаційному порядку.

01 жовтня 2022 року ОСОБА_1 засобами поштового зв`язку звернувся до Верховного Суду із заявою про відвід суддів Верховного Суду Коломієць Г. В., Гулька Б. І., Луспеника Д. Д. (надійшла до суду 06 жовтня 2022 року).

Заявник виражає сумніви в неупередженості та об`єктивності суддів Верховного Суду Коломієць Г. В., Гулька Б. І., Луспеника Д. Д., оскільки, на його думку, суд безпідставно затягує розгляд справи на дев`ять місяців.

Розглянувши заяву, а також матеріали касаційного провадження, Верховний Суд дійшов таких висновків.

Відповідно до частин першої, другої та третьої статті 40 ЦПК України питання про відвід (самовідвід) судді може бути вирішено як до, так і після відкриття провадження у справі. Питання про відвід судді вирішує суд, який розглядає справу. Суд задовольняє відвід, якщо доходить висновку про його обґрунтованість. Якщо суд доходить висновку про необґрунтованість заявленого відводу і заява про такий відвід надійшла до суду за три робочі дні (або раніше) до наступного засідання, вирішення питання про відвід здійснюється суддею, який не входить до складу суду, що розглядає справу, і визначається у порядку, встановленому частиною першою статті 33 цього Кодексу. Такому судді не може бути заявлений відвід.

Відповідно до пункту 5 частини першої статті 36 ЦПК України суддя не може розглядати справу і підлягає відводу (самовідводу), якщо є інші обставини, що викликають сумнів в неупередженості або об`єктивності судді.

Незгода сторони з процесуальними рішеннями судді, рішення або окрема думка судді в інших справах, висловлена публічно думка судді щодо того чи іншого юридичного питання не може бути підставою для відводу (частина четверта статті 36 ЦПК України).

У частині четвертій статті 10 ЦПК України та статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» на суд покладено обов`язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року

і Протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України (далі - Конвенція), та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права.

У рішенні ЄСПЛ у справі «Білуха проти України» (№ 33949/02, § 49-52,

від 09 листопада 2006 року) зазначено, що наявність безсторонності відповідно до пункту першого статті 6 Конвенції повинна визначатися за суб`єктивним та об`єктивним критеріями. Відповідно до суб`єктивного критерію беруться до уваги особисті переконання та поведінка окремого судді, тобто чи виявляв суддя упередженість або безсторонність у цій справі. Відповідно до об`єктивного критерію визначається, серед інших аспектів, чи забезпечував суд, як такий, та його склад відсутність будь-яких сумнівів у його безсторонності. Стосовно суб`єктивного критерію, особиста безсторонність суду презюмується, допоки не надано доказів протилежного. Стосовно об`єктивного критерію, то це означає, що при вирішенні того, чи є у цій справі обґрунтовані причини побоюватися, що певний суддя був небезсторонній, позиція заінтересованої особи

є важливою, але не вирішальною. Вирішальним є те, чи можна вважати такі побоювання об`єктивно обґрунтованими.

Верховний Суд, оцінюючи наявність підстав для відводу за суб`єктивним критерієм, констатує відсутність підстав стверджувати, що судді

Коломієць Г. В., Гулько Б. І., Луспеник Д. Д. виявляли особисту заінтересованість або вчиняли будь-які корумповані та протизаконні дії. Презумпція особистої неупередженості судді діє, допоки не з`являться докази на користь протилежного.

За об`єктивним критерієм необхідно встановити, чи існують факти, які можна встановити та які можуть ставити під сумнів безсторонність судді. Вирішальним при цьому є те, чи можуть бути побоювання учасників справи щодо відсутності безсторонності у певного судді об`єктивно виправдані.

Разом із тим, доводи заяви про відвід суддів Верховного Суду

Коломієць Г. В., Гулька Б. І., Луспеника Д. Д. по своїй суті зводяться до незгоди заявника із строками розгляду касаційної скарги, що відповідно до статті 36 ЦПК України не є підставою для відводу судді.

При цьому, доводи заяви не містять посилання на обставини, які б давали підстави для висновку про необ`єктивність та упередженість суддів Верховного Суду Коломієць Г. В., Гулька Б. І., Луспеника Д. Д.

Водночас, Верховний Суд наголошує на тому, що необґрунтоване усунення судді від участі у розгляді певної справи є так само порушенням права на справедливий суд, як і незадоволення обґрунтованої заяви про відвід судді.

Отже, оскільки суд дійшов висновку про необґрунтованість заяви про відвід суддів Верховного Суду Коломієць Г. В., Гулька Б. І., Луспеника Д. Д., тому відповідно до частини третьої статті 40 ЦПК України питання про відвід судді підлягає передачі на розгляд іншому судді, визначеному у порядку, встановленому частиною першою статті 33 ЦПК України.

Керуючись статтями 33, 36, 40 ЦПК України, Верховний Суд

УХВАЛИВ:

Заяву ОСОБА_1 про відвід суддів Верховного Суду Коломієць Г. В., Гулька Б. І., Луспеника Д. Д. у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання майна особистою приватною власністю, за касаційною скаргою ОСОБА_2 на постанову Полтавського апеляційного суду

від 09 листопада 2021 року, визнати необґрунтованою.

Заяву ОСОБА_1 про відвід суддів Верховного Суду Коломієць Г. В., Гулька Б. І., Луспеника Д. Д. передати для вирішення зазначеного питання, у порядку, передбаченому частиною першою статті 33 ЦПК України, іншому судді.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: Г. В. Коломієць

Б. І. Гулько

Д. Д. Луспеник