Справа № 698/418/22
Провадження № 2/698/130/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 вересня 2022 р. Катеринопільський районний суд Черкаської області в складі:

головуючого судді Баранова О.І.,

секретаря Пугачовської Т.І.,

розглянувши цивільну справу в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін за позовом першого заступника керівника Звенигородської окружної прокуратури в інтересах держави в особі: Шполянської міської ради об`єднаної територіальної громади Черкаської області, Комунального некомерційного підприємства «Лікарня імені братів М.С. і О.С. Коломійченків» Шполянської міської ради об`єднаної територіальної громади до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди, завданої злочином,

ВСТАНОВИВ:

В інтересах держави в особі Шполянської міської ради об`єднаної територіальної громади Черкаської області, Комунального некомерційного підприємства «Лікарня імені братів М.С. і О.С. Коломійченків» Шполянської міської ради об`єднаної територіальної громади до суду звернувся прокурор із вказаним позовом, який обґрунтував тим, що, вироком Катеринопільського районного суду Черкаської області від 17.12.2021 року у справі № 698/49/20, ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 122 КК України, та призначено йому покарання у виді обмеження волі на строк 2 роки. На підставі ст.ст.75,76 звільнено засудженого ОСОБА_1 від відбування покарання у виді обмеження волі на строк 2 роки з випробувальним строком на 1 рік, зобов`язавши його періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Вирок суду набрав законної сили 17.01.2022 року.

Згідно описової частини вироку суду від 17.12.2021 року відповідно до обвинувального акту, 10 жовтня 2019 року, близько 19 години 00 хвилин, ОСОБА_1 знаходячись неподалік домоволодіння АДРЕСА_1 , у якому він проживає, втрутившись у конфлікт, який тривав між його цивільною дружиною ОСОБА_2 і ОСОБА_3 з однієї сторони та ОСОБА_4 і ОСОБА_5 з іншої, на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин до ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , знаходячись позаду нього, умисно наніс йому один удар стопою ноги в область лівої гомілки, чим заподіяв ОСОБА_6 тілесні ушкодження у вигляді - закритого відламкового перелому лівої малогомілкової кісти в нижній третині, розриву дистального між гомілкового з`єднання та підвивих ступні до зовні, які, відповідно до висновку експерта № 05-9-01/295 від 12.11.2019 року, відносяться до тілесних ушкоджень середньої тяжкості, що спричинили тривалий розлад здоров`я.

Дії ОСОБА_1 суд кваліфікував за ч.1 ст. 122 КК України як умисне середньої тяжкості тілесне ушкодження.

Внаслідок отриманих тілесних ушкоджень потерпілий ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , житель АДРЕСА_2 з 10.10.2019 року до 21.10.2019 року (12 ліжко- днів/) перебував на стаціонарному лікуванні у травматологічному відділенні комунального некомерційного підприємства «Лікарня імені братів М.С. і О.С. Коломійченків» Шполянської міської ради об`єднаної територіальної громади з діагнозом: закритий уламковий перелом лівої малогомілкової кістки в н/3, розрив ДМС, підвивих ступні до зовні.

Відповідно до довідки КНП «Лікарня імені братів М.С. і О.С. Коломійченків» від 11.04.2020 № 140 вартість 1 ліжко-дня у жовтні 2019 року становила 686 грн 78 коп., таким чином, загальна кількість коштів, затрачених лікувальним закладом на лікування потерпілого ОСОБА_6 складає: 686 грн 78 коп. * 12 ліжко-днів =8241 грн 36 коп.,чим завдано матеріальних збитків державі на вказану суму.

Оскільки саме злочинними діями ОСОБА_1 потерпілому ОСОБА_6 заподіяно умисне середньої тяжкості тілесне ушкодження, яке не є небезпечним для життя і не потягло за собою наслідків, передбачених у статті 121КК України, але таке, що спричинило тривалий розлад здоров`я, внаслідок чого він лікувався в травматологічному відділенні КНП «Лікарня імені братів М.С. і О.С. Коломійченків» та враховуючи те, що відповідачем в добровільному порядку шкода не відшкодована, прокурор звернувся до суду із даним позовом та просить суд стягнути з відповідача кошти, витрачені на лікування потерпілого в сумі 8241 грн 36 коп.

Ухвалою Катеринопільського районного суду Черкаської області від 22 серпня 2022 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з призначенням судового засідання та викликом в судове засідання учасників справи.

Прокурор в судове засідання не з`явився, подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги підтримав та просив задовольнити. Щодо ухвалення заочного рішення не заперечує.

Представники Шполянської міської ради об`єднаної територіальної громади Черкаської області та Комунального некомерційного підприємства «Лікарня імені братів М.С. і О.С. Коломійченків» Шполянської міської ради об`єднаної територіальної громади для участі в розгляді справи до суду не з`явились, хоча про місце та час розгляду справи повідомлялися належним чином.

Відповідач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився повторно, судом повідомлявся про дату, час та місце судового розгляду справи шляхом публікації оголошення на веб-порталі суду, причини не явки суду не відомі, заяви, клопотання, відзив на позов відповідач не подав.

Відповідно до ст. 280 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про час і місце судового засідання і від якого не надійшло повідомлення про поважність причин неявки, відповідач не подав відзив, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

Відповідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Відповідно до ч. 6 ст. 223 ЦПК України наслідки, визначені частинами третьою - п`ятою цієї статті, настають і в разі, якщо учасник справи (його представник) залишить залу судового засідання.

З огляду на зазначене, суд вважає можливим провести заочний розгляд справи по суті в судовому засіданні на підставі наявних у ній доказів.

За змістом ст.1206 ЦК України, особа, яка вчинила кримінальне правопорушення, зобов`язана відшкодувати витрати закладові охорони здоров`я на лікування потерпілого від цього кримінального правопорушення, крім випадку завдання шкоди при перевищенні меж необхідної оборони або у стані сильного душевного хвилювання, що виникло раптово внаслідок насильства або тяжкої образи з боку потерпілого. Якщо лікування проводилося закладом охорони здоров`я, що є у державній власності, у власності Автономної Республіки Крим або територіальної громади, спільній власності територіальних громад, кошти на відшкодування витрат на лікування зараховуються до відповідного бюджету, за рахунок якого таке лікування фінансувалося. Якщо лікування проводилося закладом охорони здоров`я, який за відповідні надані медичні послуги отримує кошти згідно з договором про медичне обслуговування населення за програмою медичних гарантій, такі кошти зараховуються до Державного бюджету України.

В судовому засіданні встановлено, що 10 жовтня 2019 року, близько 19 години 00 хвилин, ОСОБА_1 знаходячись неподалік домоволодіння АДРЕСА_1 , у якому він проживає, втрутившись у конфлікт, який тривав між його цивільною дружиною ОСОБА_2 і ОСОБА_3 з однієї сторони та ОСОБА_4 і ОСОБА_5 з іншої, на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин до ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , знаходячись позаду нього, умисно наніс йому один удар стопою ноги в область лівої гомілки, чим заподіяв ОСОБА_6 тілесні ушкодження у вигляді - закритого відламкового перелому лівої малогомілкової кісти в нижній третині, розриву дистального між гомілкового з`єднання та підвивих ступні до зовні, які за ступенем тяжкості та ознакою тривалого (більше 21 дня) розладу здоров`я належать до категорії тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості (п. 2.2.2. «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених наказом МОЗ України № 6 від 17 січня 1995 року).

Вироком Катеринопільського районного суду Черкаської області від 17.12.2021 року у справі № 698/49/20, ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 122 КК України, та призначено йому покарання у виді обмеження волі на строк 2 роки. На підставі ст.ст.75,76 звільнено засудженого ОСОБА_1 від відбування покарання у виді обмеження волі на строк 2 роки з випробувальним строком на 1 рік, зобов`язавши його періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання. Вирок суду набрав законної сили 17.01.2022 року.

Відповідно до довідки КНП «Лікарня імені братів М.С. і О.С. Коломійченків» від 11.04.2020 року № 140, вартість 1 ліжко-дня у жовтні 2019 року становила 686 грн 78 коп., таким чином, загальна кількість коштів, затрачених лікувальним закладом на лікування потерпілого ОСОБА_6 складає: 686 грн 78 коп. * 12 ліжко-днів =8241 грн 36 коп.

Однак, КНП «Лікарня імені братів М.С. і О.С. Коломійченків» з моменту встановлення факту завдання шкоди не вживала заходів представницького характеру, що свідчить про те, що орган, до компетенції якого віднесенні представницькі повноваження у даній сфері їх не здійснює, що в свою чергу порушує економічні інтереси держави.

Статтею 131-1 Конституції України передбачено, що на органи прокуратури покладається представництво інтересів держави в суді у випадкам, визначених законом.

Згідно ст. 56 ЦПК України встановлено, що у випадках, встановлених законом, органи державної влади, органи місцевого самоврядування, фізичні та юридичні особи можуть звертатися до суду із заявами про захист прав, свобод та інтересів інших осіб або державних чи суспільних інтересів та брати участь у цих справах. При цьому органи державної влади, органи місцевого самоврядування повинні надати суду документи, що підтверджують наявність передбачених законом підстав для звернення до суду в інтересах інших осіб.

Відповідно до. ч. 3 ст. 23 закону України "Про прокуратуру", прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.

Таким чином, вбачаються правові підстави для звернення прокурора до суду про відшкодування шкоди заподіяної кримінальним правопорушенням у межах компетенції, передбаченої ст. 131-1 Конституції України та ст. 23 Закону України «Про прокуратуру».

Вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою (ч. 6 ст. 82 ЦПК України).

У п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 07 липня 1995 року № 11 «Про відшкодування витрат на стаціонарне лікування особи, яка потерпіла від злочину та судових витрат» роз`яснено, що питання про відшкодування витрат на стаціонарне лікування потерпілого вирішується згідно з Порядком обчислення розміру фактичних витрат закладу охорони здоров`я на стаціонарне лікування потерпілого від злочинного діяння та зарахування стягнених з винних осіб коштів до відповідного бюджету і їх використання, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України № 545 від 16 липня 1993 року. Термін і обґрунтованість перебування потерпілого від злочину на стаціонарному лікуванні визначається на підставі даних лікувального закладу, де він перебуває на лікуванні. До справи має бути приєднана довідка-розрахунок бухгалтерії цього закладу із записом про вартість одного ліжко-дня та загальну суму фактичних витрат на лікування потерпілого. Пунктом 6 також передбачено, що відшкодування витрат на стаціонарне лікування потерпілого від злочину можливе лише тоді, коли є причинний зв`язок між злочинними діями чи бездіяльністю винної особи та перебуванням потерпілого на такому лікуванні.

Положеннями п.п. 1- 3 Порядку обчислення розміру фактичних витрат закладу охорони здоров`я на стаціонарне лікування потерпілого від злочинного діяння та зарахування стягнення з винних осіб коштів до бюджету і їх використання, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16.07.1993 № 545, передбачено, що сума коштів, яка підлягає відшкодуванню, визначається закладом охорони здоров`я, в якому перебував на лікуванні потерпілий, виходячи з кількості ліжко-днів, проведених ним в стаціонарі та вартості витрат на його лікування в день. Кількість ліжко-днів визначається на підставі медичної картки стаціонарного хворого (форма 003 (у) або інших документів, які підтверджують дати госпіталізації та виписки хворого із стаціонару лікувального закладу. Визначення суми витрат на лікування потерпілого за один ліжко-день провадиться виходячи з фактичної кількості ліжко-днів і загальної суми фактичних витрат за місяць (в якому проводилось лікування) на утримання лікувального закладу, за винятком витрат на капітальні вкладення, капітальний ремонт і придбання інвентаря та обладнання. У разі коли при ухваленні вироку сума коштів, витрачених на стаціонарне лікування потерпілого, ще не була визначена і рішення про їх відшкодування не було прийнято, стягнення провадиться в порядку цивільного судочинства за позовом вказаних юридичних осіб. У такому ж порядку відшкодовуються витрати на стаціонарне лікування особи, яка постраждала від злочину, в разі закриття кримінального провадження за нереабілітуючими обставинами.

Зважаючи на вищевикладене, беручи до уваги те, що кошти, витрачені на лікування потерпілого добровільно на момент проведення судового засідання не відшкодовано, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог.

Відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Пунктом 6 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» передбачено, що від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються, з-поміж іншого, позивачі у справах про відшкодування матеріальних збитків, завданих внаслідок вчинення кримінального правопорушення. Водночас п. 1 ч. 2 ст. 4 цього Закону встановлено, що за подання до суду позовної заяви майнового характеру юридичною особою ставка судового збору становить 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

З огляду на задоволення позовних вимог з відповідача на користь держави підлягає до стягнення судовий збір у розмірі 2481 грн., від сплати якого позивача було звільнено на підставі п. 6 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір».

Керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 82, 89, 247, 259, 263 265, 280-282 ЦПК України, на підставі ст. 1206 ЦК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позов першого заступника керівника Звенигородської окружної прокуратури в інтересах держави в особі: Шполянської міської ради об`єднаної територіальної громади Черкаської області, Комунального некомерційного підприємства «Лікарня імені братів М.С. і О.С. Коломійченків» Шполянської міської ради об`єднаної територіальної громади до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди, завданої злочином задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , кошти у сумі 8241 (Вісім тисяч двісті сорок одну) гривню 36 копійок, які витрачені на лікування потерпілого ОСОБА_6 комунальним некомерційним підприємством «Лікарня імені братів М.С. і О.С. Коломійченків» Шполянської міської ради об`єднаної територіальної громади та зарахувати їх на рахунок за такими банківськими реквізитами: КНП «Лікарня імені братів М.С. і О.С. Коломійченків» Шполянської міської ради об`єднаної територіальної громади, 20603, м. Шпола, вул. Миколи Амосова, 10, код 02005496, ІПН 87, р/р НОМЕР_1 в AT КБ «Приватбанк».

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 на користь держави (отримувач коштів: ГУК у м.Києві/м.Київ/22030106, код класифікації доходів бюджету: 22030106, , банк отримувача: Казначейство України (ЕАП), рахунок отримувача UA0026001) судовий збір, в розмірі 2481 гривня, від сплати якого позивача було звільнено на підставі п. 6 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір».

Заочне рішення може бути переглянуто Катеринопільським районним судом Черкаської області за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його складення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд, якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення, заочне рішення може бути оскаржене протягом тридцяти днів до Черкаського апеляційного суду (з урахуванням положень ч.3 Розділу ХІІ «Прикінцеві положення» та п.п.15.5 п.5 ч.1 Розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України), при цьому, строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Позивач має право оскаржити заочне рішення шляхом подачі апеляційної скарги до Черкаського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення судового рішення (з урахуванням положень ч.3 Розділу ХІІ «Прикінцеві положення» та п.п.15.5 п.5 ч.1 Розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України).

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків встановленихст.284 ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Головуючий Баранов О.І.