Справа №522/9512/21
Провадження №2/522/2413/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 жовтня 2022 року м. Одеса

Приморський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді - Чернявської Л.М.,

за участю секретаря судового засідання - Тофан Л.Р.,

розглянувши у судовому засіданні цивільну справу за позовом Акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» до ОСОБА_1 , законим представником якого є ОСОБА_2 , за участю третьої особи Органу опіки та піклування Приморської районної адміністрації Одеської міської ради про захист порушеного права Кредитора, шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення заборгованості, яка виникла за Генеральною кредитною угодою № 010/03-4/05-250 від 05.03.2005 року у порядку ст. 23 ЗУ «Про іпотеку»,

ВСТАНОВИВ:

27 травня 2021 року до Приморського районного суду м. Одеси надійшов позов Акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» до ОСОБА_1 , законим представником якого є ОСОБА_2 , за участю третьої особи Органу опіки та піклування Приморської районної адміністрації Одеської міської ради про захист порушеного права Кредитора, шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення заборгованості, яка виникла за Генеральною кредитною угодою № 010/03-4/05-250 від 05.03.2005 року.

Позивач мотивує свої вимоги тим, що 05 березня 2005 року між АППБ «Аваль», правонаступником якого є ПАТ «Райффайзен Банк Аваль», та ОСОБА_3 укладено Генеральну кредитну угоду № 010/03-4/05-250 про надання кредиту у вигляді відновлювальної кредитної лінії у розмірі 30000 доларів США зі строком дії до 05 березня 2008 року, зі сплатою за користування кредитом процентів у розмірі 17 %. 03 листопада 2006 року між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_3 було укладено Додаткову угоду № 1 до Генеральної кредитної угоди № 010/03-4/05-250 від 05 березня 2005 року, відповідно до якої Кредитор відкриває Позичальнику відновлювальну кредитну лінію у розмірі 70000 дол. США строком до 03 листопада 2011 року, зі сплато 15% річних за користування кредитними коштами. 03 листопада 2006 року між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_3 було укладено Додаток № 4 до Генеральної кредитної угоди № 010/03-4/05-250 від 05 березня 2005 року (Кредитний договір № 014/03-5/06-666), за умовами якого Кредитор надає Позичальнику кредит у сумі 43000 дол.США зі сплатою 15% річних за користування кредитними коштами, строком до 03 листопада 2009 року. 05 березня 2005 року у забезпечення виконання зобов`язань за Генеральною кредитною угодою № 010/03-4/05-250 від 05 березня 2005 року ОСОБА_3 уклала з АППБ «Аваль» договір іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Плигіною Ж.О., зареєстрований в реєстрі за № 1437. Предметом іпотеки за вказаним договором іпотеки значиться квартира під АДРЕСА_1 . 03 листопада 2006 року між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_3 було укладено Договір про внесення змін та доповнень до договору іпотеки, яким сторонами погоджено, що Договір іпотеки забезпечує вимоги Іпотекодержателя, що витікають з Генеральної кредитної угоди № 010/03-4/05-250 від 05 березня 2005 року та Додаткової угоди № 1 від 03 листопада 2006 року до Угоди, за умовами якої Іпотекодержатель відкрив Іпотекодавцю відновлювальну кредитну лінію у розмірі 70 000 дол.США строком до 03 листопада 2011 року, зі сплатою 15% річних за користування кредитними коштами.

ІНФОРМАЦІЯ_1 позичальник та іпотекодавець ОСОБА_3 померла.

На вимогу АТ «Райффайзен Банк Аваль» перша Одеська державна нотаріальна контора надала відповідь, що після смерті ОСОБА_3 заяви про прийняття спадщини подали: її чоловік - ОСОБА_4 , її син - ОСОБА_5 та її дочка ОСОБА_6 .

У зв`язку із невиконанням ОСОБА_3 умов Генеральної кредитної угоди, Банк звернувся із позовом про стягнення заборгованості. 04 грудня 2009 року рішенням Приморського районного суду м.Одеси позовні вимоги Банку про стягнення заборгованості з ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_7 задоволені.

У ході примусового виконання рішення суду Банку стало відомо, що власником Ѕ частини квартири за адресою: АДРЕСА_2 на підстави рішення Приморського районного суду м. Одеси від 10 серпня 2016 року по справі № 522/7401/15-ц є ОСОБА_1 . Позивач стверджує, що ОСОБА_1 прийняв спадщину після смерті позичальника та іпотекодавця ОСОБА_3 , перебравши на себе обов`язки Іпотекодавця.

Посилаючись на ст.ст.1281-1282 ЦК України та ст.23 Закону України «Про іпотеку» Позивач просить суд у рахунок погашення заборгованості, яка виникла за Генеральною кредитною угодою № 010/03-4/05-250 від 05 березня 2005 року у сумі 20 287,79 дол.США звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме: Ѕ частку квартири АДРЕСА_1 , яка складається з трьох житлових кімнат, загальною площею 64,7 кв.м., житловою площею 48,7 кв.м., що належить ОСОБА_1 ( в інтересах малолітньої дитини діє ОСОБА_2 ) - шляхом продажу її на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження.

31 травня 2021 року ухвалою Приморського районного суду м. Одеси відкрито провадження по справі, встановлено загальний порядок розгляду справи.

Ухвалою суду від 08 липня 2021 року заяву представника позивача про забезпечення позову задоволено повністю. Накладено арешт на нерухоме майно, а саме на Ѕ частку квартири за адресою АДРЕСА_2 , яка складається з трьох житлових кімнат, загальною площею 64, 7 кв.м., житловою площею 48,7 кв.м., що належить ОСОБА_1 .

22 липня 2021 року представник відповідача адвокат Івкова Л.В. надала відзив на позов, в якому зазначила, що сторона відповідача не погоджується із доводами та вимогами позовної заяви та вважає їх такими, що не підлягають задоволенню, так як Позивачем пропущено строк звернення до суду з вимогою про звернення стягнення на предмет іпотеки. Після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 позичальника та іпотекодавця ОСОБА_3 , її спадкоємцю ОСОБА_4 02 березня 2009 року було направлено вимогу про дострокове повернення кредиту з попередженням про звернення стягнення на предмет іпотеки. В подальшому Банк звернувся до суду з позовом про стягнення кредитної заборгованості, який було задоволено. Позивач міг пред`явити позов про звернення стягнення на предмет іпотеки протягом трьох років, починаючи від дати невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання, після спливу 30 днів з дати отримання попередження від 02 березня 2009 року, проте до суду звернувся з цим позовом 27 травня 2021 року, через 12 років. Крім того, Позивачем, як Кредитором, втрачено право вимоги до ОСОБА_1 , спадкоємця ОСОБА_4 (помер ІНФОРМАЦІЯ_2 ), у зв`язку з пропуском передбаченого ст.1281 ЦК України строку для пред`явлення вимог до спадкоємців, оскільки про смерть ОСОБА_4 (спадкоємця померлої позичальника та іпотекодавця ОСОБА_3 ) Банку було відомо щонайменше у період до 21 серпня 2018 року, а до суду з цим позовом Банк звернувся 27 травня 2021 року, понад два роки та дев`ять місяців.

05 серпня 2021 року від представника Позивача надійшла відповідь на відзив, в якій Позивач заперечував проти пропуску строку позовної давності. Послався на те, що відповідно до п.9.1 Генеральної кредитної угоди, дана Угода діє до моменту повного погашення Позичальником кредитної заборгованості. Зазначаючи, що запис про державну реєстрацію права власності за ОСОБА_1 на Ѕ частку квартири за адресою: АДРЕСА_2 внесено тільки 27 травня 2019 року, стверджує, що строк позовної давності відраховується з 27 травня 2019 року та закінчується 27 травня 2022 року. Крім того, посилається, що наявність рішення про стягнення заборгованості не позбавляє Банк права звернення стягнення на предмет іпотеки. Стверджує, що ОСОБА_1 прийняв спадщину, яка відкрилась після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 , перебравши на себе обов`язки іпотекодавця. У зв`язку з порушенням боржником зобов`язання можливо звернення стягнення на предмет іпотеки, а тому вважає позовні вимоги Банку обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

29 листопада 2021 року представник відповідача адвокат Івкова Л.В. надала заперечення, в яких зазначено, що сторона відповідача не погоджується із доводами Позивача, викладеними у відповіді на відзив. Наполягала, що Позивачем пропущено строк звернення до суду з вимогою про звернення стягнення на предмет іпотеки та втрачено право пред`являти вимоги до спадкрємця ОСОБА_1 у зв`язку із спливом передбачених ст.1281 ЦК України строків пред`явлення Кредитором вимог до спадкоємців, посилаючись на практику Верховного Суду.

Протокольною ухвалою суду від 02 грудня 2021 року закрито підготовче судове засідання та призначено справу до розгляду по суті.

25 січня 2021 року від представника Позивача до суду надійшли пояснення по справі.

Сторони у судове засідання не з`явилися. Представник позивача АТ «Райффайзен Банк Аваль» надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності.

Представник відповідача адвокат Івкова Л.В. звернулася до суду із заявою про розгляд справи за її відсутності.

Представник третьої особи - Органу опіки та піклування Приморської районної адміністрації Одеської міської ради до судового засідання не з`явився, повідомлявся належним чином. Матеріали справи містять заяву з проханням розглянути дану справу за відсутності третьої особи.

Згідно ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Відповідно до ст.268 ЦПК України, у разі неявки всіх учасників справи в судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.

Вивчивши матеріали справи, дослідивши письмові докази, які були представлені суду, проаналізувавши і оцінивши надані докази в їх сукупності, надавши правовідносинам, що виникли між сторонами належну правову оцінку, суд приходить до наступних висновків.

05 березня 2005 року між АППБ «Аваль», правонаступником якого є ПАТ «Райффайзен Банк Аваль», та ОСОБА_3 укладено Генеральну кредитну угоду № 010/03-4/05-250 про надання кредиту у вигляді відновлювальної кредитної лінії у розмірі 30 000 доларів США зі строком дії до 05 березня 2008 року, зі сплатою за користування кредитом процентів у розмірі 17 %.

Сторони встановили, що в рамках даної Угоди на підставі додатково укладених кредитних договорів Позичальнику можуть надаватись кредити у дол.США на умовах, визначених даною Угодою та відповідним Кредитним договором.

Конкретні строки користування кредитними коштами, відсоткові ставки за користування кредитними коштами, об`єкти кредитування визначаються сторонами окремо в кожному Кредитному договорі.

03 листопада 2006 року між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_3 було укладено Додаткову угоду № 1 до Генеральної кредитної угоди № 010/03-4/05-250 від 05 березня 2005 року, віідповідно до якої Кредитор відкриває Позичальнику відновлювальну кредитну лінію у розмірі 70 000 дол.США строком до 03 листопада 2011 року, зі сплато. 15% річних за користування кредитними коштами.

03 листопада 2006 року між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_3 було укладено Додаток № 4 до Генеральної кредитної угоди № 010/03-4/05-250 від 05 березня 2005 року (Кредитний договір № 014/03-5/06-666), за умовами якого Кредитор надає Позичальнику кредит у сумі 43 000 дол.США зі сплатою 15% річних за користування кредитними коштами, строк до 03 листопада 2009 року.

Сторони встановили, що в рамках даної Угоди на підставі додатково укладених кредитних договорів Позичальнику можуть надаватись кредити у доларах США на умовах, визначених даною Угодою та відповідним Кредитним договором.

Конкретні строки користування кредитними коштами, відсоткові ставки за користування кредитними коштами, об`єкти кредитування визначаються сторонами окремо в кожному Кредитному договорі.

05 березня 2005 року у забезпечення виконання зобов`язань за Генеральною кредитною угодою № 010/03-4/05-250 від 05 березня 2005 року ОСОБА_3 уклала з АППБ «Аваль» договір іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Плигіною Ж.О., зареєстрований в реєстрі за № 1437. Предметом іпотеки за вказаним договором іпотеки значиться квартира під АДРЕСА_1 .

03 листопада 2006 року між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_3 було укладено Договір про внесення змін та доповнень до договору іпотеки, яким сторонами погоджено, що Договір іпотеки забезпечує вимоги Іпотекодержателя, що витікають з Генеральної кредитної угоди № 010/03-4/05-250 від 05 березня 2005 року та Додаткової угоди № 1 від 03 листопада 2006 року до Угоди, за умовами якої Іпотекодержатель відкрив Іпотекодавцю відновлювальну кредитну лінію у розмірі 70 000 дол.США строком до 03 листопада 2011 року, зі сплатою 15% річних за користування кредитними коштами.

ІНФОРМАЦІЯ_1 позичальник та іпотекодавець ОСОБА_3 померла, що підтверджується копією свідоцтва про смерть.

З листа першої Одеської державної нотаріальної контори від 17 січня 2012 року № 71/02-14 вбачається, що після смерті ОСОБА_3 заяви про прийняття спадщини подали: її чоловік - ОСОБА_4 , її син - ОСОБА_5 та її дочка ОСОБА_6 .

У зв`язку із невиконанням ОСОБА_3 умов Генеральної кредитної угоди, Позивачем на ім`я ОСОБА_4 направлено попередження про стягнення заборгованості від 02 березня 2009 року № 5-0-6/13-1042, в якому Банк зазначає про наявність станом на 23 лютого 2009 року заборгованості у розмірі 387 194,71 грн. за кредитними договорами, укладеними ОСОБА_3 в рамках Генеральної кредитної угоди № 010/03-4/05-250 від 05 березня 2005 року, вимагає погасити заборгованість протягом 30 днів з дати отримання вимоги та попереджає про намір звернути стягнення на предмет іпотеки в разі непогашення заборгованості.

У зв`язку з невиконанням вимоги про повне дострокове повернення кредиту, АТ «Райффайзен Банк Аваль» звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором.

04 грудня 2009 року рішенням Приморського районного суду м. Одеси по справі № 2-8021/09 позовні вимоги Банку задоволені, вирішено стягнути з в солідарному порядку з ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_7 заборгованість за кредитним договором в загальній сумі 385 955,74 грн.

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_4 помер, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 .

На підставі рішення Приморського районного суду м. Одеси від 10 серпня 2016 року по справі № 522/7401/15-ц в порядку спадкування після смерті батька ОСОБА_4 право власності на Ѕ частку квартир АДРЕСА_1 визнано за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

21 серпня 2018 року АТ «Райффайзен Банк Аваль» звернувся до Приморського районного суду м.Одеси з заявою про видачу дублікату виконавчого листа № 2-8021/09 та поновлення строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання стосовно відповідачів ОСОБА_5 та ОСОБА_7 . В заяві Позивачем зазначено про смерть відповідача ОСОБА_4 .

02 лютого 2021 року АТ «Райффайзен Банк Аваль» на ім`я законного представника малолітнього ОСОБА_1 направлено вимогу про усунення порушення основного зобов`язання, в якій Банк на підставі ст.23 Закону України «Про іпотеку» вимагає здійснити погашення заборгованості за Генеральною кредитною угодою № 010/03-4/05-250 від 05 березня 2005 року.

Звертаючись до суду з позовом АТ «Райффайзен Банк Аваль» посилалось на те, що ОСОБА_1 прийняв спадщину, яка відкрилась після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 , перебравши на себе обов`язки іпотекодавця.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1ст. 1048 ЦК України).

Згідно з нормою ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України).

Одним із видів порушення зобов`язання є прострочення - невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк.

Наслідки прострочення позичальником повернення позики визначено у ст. 1050 ЦК України. Частиною 2 ст.1054 ЦК України передбачено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 ЦК України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Отже, згідно з ч.2 ст.1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому.

Відповідно до ст. 572 ЦК України в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов`язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави).Застава як правовий інститут цивільного законодавства виконує забезпечувальну функцію, тобто спрямована на те, щоб гарантувати кредитору-заставодержателю задоволення його вимог за рахунок певного, заздалегідь визначеного сторонами майна, незалежно від майнового стану боржника, і наявності у нього заборгованості перед іншими кредиторами, отже, застава встановлюється для гарантування майнових інтересів кредитора-заставодержателя.

Згідно до ст. 590 ЦК України, Заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, коли зобов`язання не буде виконано у встановлений строк (термін), якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про іпотеку», іпотека - вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Іпотека виникає на підставі договору, закону або рішення суду.

Таким чином, іпотека як майновий спосіб забезпечення виконання зобов`язання є особливим (додатковим) забезпечувальним зобов`язанням, що має на меті стимулювати боржника до виконання основного зобов`язання та запобігти негативним наслідкам порушення боржником своїх зобов`язань або зменшити їх.

Забезпечувальне зобов`язання (взаємні права та обов`язки) виникає між іпотекодержателем (кредитором за основним зобов`язанням) та іпотекодавцем (боржником за основним зобов`язанням).

Виконання забезпечувального зобов`язання, що виникає з іпотеки, полягає в реалізації іпотекодержателем (кредитором) права одержати задоволення за рахунок переданого боржником в іпотеку майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника. Сутність цього права полягає в тому, що воно дозволяє задовольнити вимоги кредитора навіть у разі невиконання боржником свого зобов`язання в силу компенсаційності цього права за рахунок іпотечного майна та встановленого законом механізму здійснення кредитором свого преважного права, незалежно від переходу права власності на це майно від іпотекодавця до іншої особи (в тому числі й у випадку недоведення до цієї особи інформації про обтяження майна).

Згідно зі ст. 33 Закону України від 5 червня 2003 р. N 898-IV «Про іпотеку», у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Відповідно до частини першої, другої статті 23 Закону України «Про іпотеку», у разі переходу права власності на предмет іпотеки від іпотекодавця до іншої особи, у тому числі в порядку спадкування чи правонаступництва, іпотека є дійсною для набувача відповідного нерухомого майна, навіть у тому випадку, якщо до його відома не доведена інформація про обтяження майна іпотекою.

Особа, до якої перейшло право власності на предмет іпотеки, набуває статус іпотекодавця і має всі його права і несе всі його обов`язки за іпотечним договором у тому обсязі і на тих умовах, що існували до набуття ним права власності на предмет іпотеки.

Порядок прийняття спадщини, яка відкрилася після 1 січня 2004 року, визначений Главою 87 ЦК України.

Згідно з нормою статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав і обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права і обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, за виключенням тих прав і обовязків, що зазначені у статті 1219 ЦК України (статті 1218, 1231 ЦК України).

Відповідно ст. ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Вирішуючи дану справу, суд враховує роз`яснення, які містяться в п. 27 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 р . № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», а саме, що отримання спадкоємцем, який прияв спадщину, свідоцтва про право на спадщину відповідно до статті 1296 ЦК України є правом, а не обов`язком спадкоємця. Якщо спадкоємець прийняв спадщину стосовно нерухомого майна, але зволікає з виконання обов`язку, передбаченого статтею 1297 ЦК України, зокрема з метою ухилення від погашення боргів спадкодавця, кредитор має право звернутися до нього з вимогою про погашення заборгованості спадкодавця.

Згідно п. 32 Постанови Пленуму ВССУ № 5 від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішені спорів, що виникають із кредитних правовідносин» з урахуванням положення статті 1282 ЦК спадкоємці боржника за умови прийняття спадщини є боржниками перед кредитором у межах вартості майна, одержаного у спадщину. При цьому спадкоємці несуть зобов`язання погасити нараховані відсотки і неустойку тільки в тому випадку, якщо вони вчинені позичальникові за життя. Інші нараховані зобов`язання фактично не пов`язані з особою позичальника і не можуть присуджуватися до сплати спадкоємцями.

Кредиторові спадкодавця належить протягом шести місяців від дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, пред`явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, незалежно від настання строку вимоги. Якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про відкриття спадщини, він має право пред`явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, протягом одного року від настання строку вимоги (частини друга та третя статті 1281 ЦК України у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин). Кредитор спадкодавця, який не пред`явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки, встановлені частинами другою і третьою статті 1281 ЦК України, позбавляється права вимоги (частина четверта вказаної статті у тій же редакції).

Оскільки зі смертю позичальника зобов`язання з повернення кредиту включаються до складу спадщини, строки пред`явлення кредитодавцем вимог до спадкоємців позичальника, а також порядок задоволення цих вимог регламентуються статтями 1281 і 1282 ЦК України. Стаття 1281 ЦК України, яка визначає преклюзивні строки пред`явлення таких вимог, застосовується і до кредитних зобов`язань, забезпечених іпотекою. Сплив цих строків має наслідком позбавлення кредитора права вимоги (припинення його цивільного права) за основним і додатковим зобов`язаннями, а також припинення таких зобов`язань ( постанови Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 522/407/15-ц (пункти 57-62), від 13 березня 2019 року у справі № 520/7281/15-ц (пункт 69.5)).

Так, згідно зі статтею 1282 ЦК України спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Вимоги кредитора вони зобов`язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями і кредитором не встановлено інше. У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора накладає стягнення на майно, яке було передано спадкоємцям у натурі.

Разом з тим, положення зазначеної норми застосовуються у випадку дотримання кредитором норм статті 1281 ЦК України щодо строків пред`явлення ним вимог до спадкоємців. Недотримання цих строків, які є присічними (преклюзивними), позбавляє кредитора права вимоги до спадкоємців.

Отже, встановлені статтею 1281 ЦК України строки - це строки у межах яких кредитор, здійснюючи власні активні дії, може реалізувати своє суб`єктивне право, а не є строком позовної давності (правова позиція ВСУ у рішенні від 08.04.2015 року по справі № 6-33 цс15).

АТ «Райффайзен Банк Аваль» було відомо про смерть позичальника та іпотекодавця ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 . Зазначене вбачається з попередження про стягнення заборгованості від 02 березня 2009 року № 5-0-6/13-1042.

Також, з листа першої Одеської державної нотаріальної контори від 17 січня 2012 року № 71/02-14, направленого на звернення АТ «Райффайзен Банк Аваль», вбачається, що після смерті ОСОБА_3 заяви про прийняття спадщини подали: її чоловік - ОСОБА_4 , її син - ОСОБА_5 та її дочка ОСОБА_6 .

Враховуючи смерть позичальника ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , та застосування позивачем права на повне дострокове повернення кредиту, позивач міг пред`явити позов про звернення стягнення на предмет іпотеки протягом трьох років, починаючи від дати невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання, після спливу 30 днів з дати отримання попередження від 02 березня 2009 року, проте за життя ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , АТ «Райффайзен Банк Аваль» правом на звернення до суду з позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки не скористався, пропустивши строк позовної давності до цих вимог.

Про смерть ОСОБА_4 АТ «Райффайзен Банк Аваль» було відомо щонайменше станом на 21 серпня 2018 року. Зазначене встановлено ухвалою Приморського районного суду м. Одеси про видачу дублікату виконавчого листа № 2-8021/09 та поновлення строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання стосовно відповідачів ОСОБА_5 та ОСОБА_7 . В заяві, що подано до суду 21 серпня 2018 року, Позивачем зазначено про смерть відповідача ОСОБА_4 .

Однак, вимога до спадкоємця ОСОБА_4 - малолітнього ОСОБА_1 (законний представник ОСОБА_2 ) направлена лише 02 лютого 2021 року, а з відповідним позовом позивач звернувся до суду 27 травня 2021 року.

На підставі чого суд приходить до висновку, що кредитор пред`явив вимоги до спадкоємця, що прийняв спадщину, з порушенням строків, встановлених статтею 1281 ЦК України, що згідно з частиною четвертою цієї норми позбавляє його права вимоги до спадкоємця.

Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові від 09 грудня 2020 року у справі № 316/641/17 Верховний Суд висловив правовий висновок, згідно з яким сплив визначених статтею 1281 ЦК України строків пред`явлення кредитором вимоги до спадкоємців має наслідком позбавлення кредитора права вимоги (припинення його цивільного права), а отже, і неможливість вимагати у суді захисту відповідного права.

Зважаючи на вказані обставини, з урахуванням зазначених правових висновків та положень норм матеріального права вбачаються достатні та обґрунтовані підстави для відмови у задоволенні позову в повному обсязі.

Відповідно до ч.ч. 1-2 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.

Як вбачається з положень ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Згідно з пунктами 2, 8 Постановою Пленуму ВСУ від 18.12.2009 року № 14 «Про судове рішення по цивільній справі», рішення суду не повинно містити зайвої деталізації, яка не має правового значення для вирішення справи.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно з вимогами ст.ст.124,129 Конституції України, задачами цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних, прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Основними засадами судочинства є законність, рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, забезпечення доведеності вини, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, гласність судового процесу та його повне фіксування технічними засобами, забезпечення апеляційного та касаційного оскарження та обов`язковість рішень суду до виконання.

Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).

Отже, суд приходить до висновку про те, що заявлені в даному позові позовні вимоги до задоволення не підлягають, оскільки є безпідставними та не ґрунтуються на приписах законодавства, що регулює спірні правовідносини.

Згідно ч. 9 ст. 158 ЦПК України, у випадку залишення позову без розгляду, закриття провадження у справі або у випадку ухвалення рішення щодо повної відмови у задоволенні позову суд у відповідному судовому рішенні зазначає про скасування заходів забезпечення позову.

У зв`язку з вищевикладеним, заходи забезпечення позову, вжиті ухвалою суду від 08 липня 2021 року підлягають скасування, оскільки ухвалено рішення щодо повної відмови у задоволенні позову.

Керуючись ст.ст. 15, 572, 590, 1050, 1281-1282 ЦК України, ст.ст. 263-265 ЦПК України, суд,

В И Р І Ш И В :

У задоволенні позову Акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» до ОСОБА_1 , законим представником якого є ОСОБА_2 , за участю третьої особи Органу опіки та піклування Приморської районної адміністрації Одеської міської ради про захист порушеного права Кредитора, шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, а саме: Ѕ частку квартири АДРЕСА_1 , яка складається з трьох житлових кімнат, загальною площею 64,7 кв.м., житловою площею 48,7 кв.м., що належить ОСОБА_1 ( в інтересах малолітньої дитини діє ОСОБА_2 ) - шляхом продажу її на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження, в рахунок погашення заборгованості, яка виникла за Генеральною кредитною угодою № 010/03-4/05-250 від 05.03.2005 року у сумі 20 287,79 дол.США - відмовити.

Скасувати заходи забезпечення позову, вжиті ухвалою Приморського районного суду м. Одеси 08 липня 2021 року, відповідно до яких накладено арешт на нерухоме майно, а саме на Ѕ частку квартири за адресою АДРЕСА_2 , яка складається з трьох житлових кімнат, загальною площею 64, 7 кв.м., житловою площею 48,7 кв.м., що належить ОСОБА_1 .

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення виготовлений 12 жовтня 2022 року.

Суддя Чернявська Л.М.