ВАСИЛЬКІВСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 362/508/21
Провадження № 2/362/439/22
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 вересня 2022 року Васильківський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючого судді - Ковбеля М.М.,

з участю секретаря - Сілецької М.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у місті Василькові Київської області цивільну справу за правилами загального позовного провадження за позовом ОСОБА_1 до Фермерського господарства «ДАР», третя особа ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернулась до суду з позовом до ФГ «ДАР», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_2 , про відшкодування шкоди, у якому просить стягнути з відповідача на свою користь матеріальну шкоду в сумі 382966,58 грн., моральну шкоду урозмірі 50 000 грн., 3% річних та інфляційне збільшення боргу в розмірі 11577,41 грн., витрати на проведення авто товарознавчого дослідження в розмірі 3000 грн., витрати на евакуатор в розмірі 600 грн., витрати на аварійне транспортування автомобіля з місця дорожньо-транспортної пригоди в розмірі 2910 грн., та витрати пов`язані з прокатом автомобіля та його обслуговування в розмірі 1095,59 грн, а всього 452149,58 грн.

Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що 06.11.2020 року на а/д Київ-Одеса, водій ОСОБА_2 , керуючи автомобілем марки «Камаз», державний номерний знак НОМЕР_1 не стежив за дорожньою обстановкою, не реагував на її зміну, та під час виїзду з другорядної дороги не надав переваги в русі іншому транспортному засобу, в результаті чого здійснив зіткнення з автомобілем марки «Фольксваген», державний номерний знак НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_1 , що призвело до механічних пошкоджень транспортних засобів. Постановою Васильківського міськрайонного суду Київської області від 23.11.2020 року, встановлено, що причиною зіткнення транспортних засобів і наслідків, що настали було порушення п.п.2.3б, 10.1,10.3 ПДР України саме водієм автомобіля марки «Камаз», державний номерний знак НОМЕР_1 , яким керував ОСОБА_2 . Згідно Звіту №70/91.11.20 від 29.11.2020 року про оцінку вартості матеріального збитку, пошкодженого внаслідок ДТП автомобіля марки «Фольксваген», державний номерний знак НОМЕР_2 становить 511466,58 грн. Оскільки цивільно-правова відповідальність водія автомобіля марки «Камаз», державний номерний знак НОМЕР_1 була застрахована за полісом обов`язкового страхування власника наземного транспортного засобу в ПАТ «НАСК «Оранта», то остання відшкодувала ОСОБА_1 ліміт страхового відшкодування за шкоду завдану майну в розмірі 128500 грн., з урахуванням розміру франшизи 1500 грн. Крім того, позивачем були понесені витрати на проведення авто товарознавчого дослідження в розмірі 3000 грн., витрати на евакуатор в розмірі 600 грн., витрати на аварійне транспортування автомобіля з місця дорожньо-транспортної пригоди в розмірі 2910 грн., та витрати пов`язані з прокатом автомобіля та його обслуговування в розмірі 1095,59 грн.

В досудовому порядку позивач, як власник транспортного засобу марки «Фольксваген», державний номерний знак НОМЕР_2 , звернуся до відповідача, як роботодавця винної у ДТП особи, з вимогою про відшкодування шкоди, завданої їй внаслідок ДТП, однак відповідачем було відмовлено позивачу у відшкодуванні шкоди в заявленому розмірі. За таких обставин, позивач вважає, що з відповідача, як роботодавця особи, яка завдала їй шкоду, на її користь підлягає стягненню матеріальна та моральна шкода, а тому звернулась до суду з даним позовом.

Представник позивача в судове засідання не з`явився, подав до суду письмову заяву, в якій просить проводити розгляд справи без його участі, позов підтримує в повному обсязі.

Представник відповідача в судове засідання не з`явився, подавши до суду відзив на позов, в якому просить відмовити в його задоволенні, просив розгляд справи проводити за відсутності представника відповідача.

Третя особа в судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи судом повідомлявся належним чином, причини неявки до суду не повідомляв.

Згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, дослідивши письмові докази по справі у їх сукупності, приходить до наступних висновків.

Принцип захисту судом порушеного права особи будується при встановленні порушення такого права. Так, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч. 1 ст. 15 ЦК України).

Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч. 1 ст. 4 ЦПК України).

Згідно принципу диспозитивності суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч. 1 ст. 13 ЦПК України).

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (ст. 5 ЦПК України).

Судом встановлено, що 06.11.2020 року на а/д Київ-Одеса, внаслідок порушення водієм ОСОБА_2 , який керував автомобілем марки «Камаз», державний номерний знак НОМЕР_1 п.п.2.3б, 10.1,10.3 ПДР України відбулась дорожньо-транспортна пригода, внаслідок чого автомобіль марки «Фольксваген», державний номерний знак НОМЕР_2 , який належить позивачу ОСОБА_1 отримав механічні пошкодження.

Постановою Васильківського міськрайонного суду Київської області від 23.11.2020 року, водія ОСОБА_2 визнано винним та притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення вище вказаного адміністративного правопорушення.

На момент вчинення дорожньо-транспортної пригоди водій ОСОБА_2 перебував у трудових відносинах з відповідачем ФГ «ДАР», згідно Полісу №АР /7194095 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, забезпечений автомобіль марки «Камаз», державний номерний знак НОМЕР_1 , яким на момент вчинення дорожньо-транспортної пригоди керував ОСОБА_2 належить ФГ «ДАР».

Відповідно до Звіту №70/91.11.20 від 29.11.2020 року про оцінку вартості матеріального збитку, пошкодженого внаслідок ДТП автомобіля марки «Фольксваген», державний номерний знак НОМЕР_2 становить 511466,58 грн.

ПАТ «НАСК «Оранта» було відшкодовано ОСОБА_1 ліміт страхового відшкодування за шкоду завдану майну в розмірі 128 500 грн. з урахуванням розміру франшизи 1500 грн, таким чином різниця між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою становить 382966,58 грн.

Крім того, позивачем були понесені наступні витрати на проведення авто товарознавчого дослідження в розмірі 3000 грн., витрати на евакуатор в розмірі 600 грн., витрати на аварійне транспортування автомобіля з місця дорожньо-транспортної пригоди в розмірі 2910 грн., та витрати пов`язані з прокатом автомобіля та його обслуговування в розмірі 1095,59 грн.

24.12.2020 р. позивач у досудовому порядку звернувся до відповідача, як до роботодавця винної у ДТП особи, з вимогою про відшкодування шкоди, завданої внаслідок ДТП, однак відповідачем було відмовлено позиву у відшкодуванні шкоди в заявленому розмірі.

Відповідно до ч.1 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування, а відповідно до п.1 ч.2 цієї статті збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Згідно з ч.2 ст. 1192 ЦК України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначаються відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Частиною 1 статті 1166 ЦК України визначено, що майнова шкода, завдана неправомірними діями особистим немайновим правам фізичної особи, а також шкода завдана майну фізичної особи, відшкодовується в повному обсязі, особою, яка її завдала.

Згідно з ч.2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме шкода завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Разом з тим, згідно з ч.1 ст. 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків.

Отже, за шкоду завдану позивачу повинна відповідати юридична особа (відповідач), на балансі якої перебуває транспортний засіб марки «Камаз», державний номерний знак НОМЕР_1 , та яка є роботодавцем ОСОБА_2 , який на момент ДТП керував вказаним транспортним засобом.

Суд критично ставиться до заперечень відповідача та його посилання на факт керування водієм ОСОБА_2 автомобілем марки «Камаз», державний номерний знак НОМЕР_1 в позаробочий час, як на підставу для звільнення відповідача від відповідальності, оскільки останній не забезпечив належного контролю за використанням автомобіля, та не вжив заходів для запобігання аварійності.

За таких обставин, оскільки транспортний засіб позивача зазнав механічних пошкоджень внаслідок ДТП, яка відбулась з вини ОСОБА_2 , який на момент вчинення цієї пригоди перерубував з відповідачем у трудових відносинах, суд приходить до висновку, що позовні вимоги у частині вимог про відшкодування матеріальної шкоди є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Щодо позовних вимог про стягнення з відповідача на користь позивача на відшкодування моральної шкоди 50000,00 грн., суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової ) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача та вини останнього в її заподіянні.

Особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав (ст. 23 ЦК України).

Моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини (ч.1 ст. 1167 ЦК України).

Таким чином, оскільки внаслідок ДТП, що сталася з вини ОСОБА_2 , який на момент вчинення вказаної пригоди перерубував з відповідачем у трудових відносинах та виконував свої трудові обов`язки, було пошкоджено власність позивача, засіб пересування, який нею використовувався щоденно в інтересах своєї сім`ї, у зв`язку з чим позивач та члени її сім`ї були тривалий час позбавлені можливості вести звичний спосіб життя, були суттєво порушені їх життєві плани, так як, проведення вимушеного незапланованого ремонту транспортного засобу вимагало значних додаткових зусиль та часу, суд, керуючись ст.ст. 23, 1167, 1172 ЦК України, вважає, що позивачу було завдано моральну шкоду, яку з врахуванням обставин справи, тривалості порушеного права позивача, суд визначає в розмірі 5000,00 грн., яка підлягає стягненню на його користь з відповідача.

Крім того, згідно зі ст.ст. 133, 141 ЦПК України, суд вважає, що з відповідача на користь позивача пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Щодо стягнення 3% річних та інфляційних витрат, суд зазначає наступне.

Згідно статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений законом або договором.

Відповідно до частини статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У пунктах 44 та 45 постанови Великої Палати Верховного Суду від 16 травня 2018 року у справі № 686/21962/15-ц зроблено висновок, що «стаття 625ЦК Українирозміщена у розділі І «Загальні положення про зобов`язання» книги 5ЦК України. Відтак, приписи розділу І книги 5ЦК України поширюються як на договірні зобов`язання (підрозділ 1 розділу III книги 5 ЦК України), так і на недоговірні (деліктні) зобов`язання (підрозділ 2 розділу III книги 5 ЦК України). Отже, у статті 625ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення».

Аналіз положень статей 11 та 1166ЦК України дозволяє зробити висновок, що підставою виникнення зобов`язання про відшкодування шкоди є завдання майнової шкоди іншій особі. Зобов`язання про відшкодування майнової шкоди виникає за таких умов: наявність шкоди; протиправність поведінки особи, яка завдала шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи, яка завдала шкоди, та її результатом - шкодою; вина особи, яка завдала шкоди.

По своїй суті зобов`язання про відшкодування майнової шкоди є досить специфічним зобов`язанням, оскільки не на всіх етапах свого існування характеризується визначеністю змісту, а саме щодо способу та розміру відшкодування.

Джерелом визначеності змісту обов`язку особи, що завдала шкоди, може бути: (1) договір особи, що завдала шкоди, з потерпілим, в якому сторони домовилися зокрема, про розмір, спосіб, строки відшкодування шкоди; (2) у випадку, якщо не досягли домовленості, то рішення суду в якому визначається спосіб та розмір відшкодування шкоди. Тільки після конкретизації змісту зобов`язання про відшкодування шкоди за допомогою рішення суду або договору про відшкодування шкоди, те чи інше зобов`язання може бути кваліфіковане як грошове, і відповідно може відбутися прострочення боржника (особи, що завдала шкоди) щодо його виконання.

У справі, що розглядається, між позивачем та відповідачем договір про відшкодування шкоди не укладався. Рішення суду про стягнення з ФГ «ДАР» на користь ОСОБА_1 майнової шкоди, яке не виконувалося відповідачем не ухвалювалося.

За таких обставин, оскільки конкретизації змісту зобов`язання про відшкодування шкоди за допомогою рішення суду або договору про відшкодування шкоди не відбулося, прострочення боржника (особи, що завдала шкоди) не настало, тому підстави для стягнення з відповідача на користь ОСОБА_1 трьох відсотків річних та інфляційних втрат відсутні. Тому в цій частині позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Розподіл судових витрат між сторонами вирішити за правилами ст. 141 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 526, 634, 1054 ЦК України, ст.ст. 141, 280-282, 263-265, 352, 354-355 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги задовольнити частково.

Стягнути з Фермерського господарства «ДАР» на користь ОСОБА_1 матеріальну шкоду в розмірі 390572,17 грн. та 5000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди, а всього 395572,17 грн.

Стягнути з Фермерського господарства «ДАР» на користь ОСОБА_1 суму судового збору у розмірі 3956,00 грн.

В іншій частині позову - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене безпосередньо до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому рішення суду не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення повного рішення суду.

Суддя М.М. Ковбель