КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 жовтня 2022 року

м. Київ

справа №761/10137/21

провадження № 22-ц/824/8707/2022

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Кравець В.А. (суддя-доповідач)

суддів - Желепи О.В., Мазурик О.Ф.

за участю секретаря судового засідання - Шевчук А.В.

учасники справи:

позивач - товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова установа «Європейська факторингова компанія розвитку»

відповідач - ОСОБА_1

треті особи - державний виконавець Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Рабоволюк Василь Вікторович, ОСОБА_2

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_1

на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 06 червня 2022 року у складі судді Осаулова А.А.

у цивільній справі за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова установа «Європейська факторингова компанія розвитку» до ОСОБА_1 , треті особи: державний виконавець Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Рабоволюк Василь Вікторович, ОСОБА_2 про зняття арешту, заборони відчуження, виключення з розшуку транспортного засобу,-

В С Т А Н О В И В:

У березні 2021 року ТОВ «ФУ «Європейська факторингова компанія розвитку» в особі генерального директора Бесплемянного Ю.М. звернулося до суду з позовом про зняття арешту, заборони відчуження, виключення з розшуку транспортного засобу.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що між ВАТ «БК «Банк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір №192 від 24 листопада 2008 року, в забезпечення виконання умов якого 24 листопада 2008 року укладено договір застави, предметом якого був транспортний засіб марки «SKODA», моделі SUPERB ELEGANCE, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_1 , рік випуску 2008, колір чорний, реєстраційний номер НОМЕР_2 .

25 листопада 2008 року до Державного реєстру обтяжень рухомого майна внесено запис про обтяження предмету застави, який було продовжено 25 листопада 2013 року та 22 січня 2019 року.

12 жовтня 2018 року між ПАТ «БК Банк» та ТОВ ФУ «Європейська факторингова компанія розвитку» укладено договір №102018/ПУЛ про відступлення (купівлі-продажу) права вимоги щодо кредитного договору та договору застави від 24 листопада 2008 року. Станом на 09 липня 2020 року залишок заборгованості за кредитом становив 350 207,87 грн. У зв`язку з невиконанням вимоги про виконання зобов`язання позивачем було прийнято рішення про реалізацію предмета застави третім особам на підставі договору купівлі-продажу.

Посилалося на те, що 10 листопада 2020 року позивач дізнався про наявність обтяження на предметі застави, накладеного 23 вересня 2015 року в рамках виконавчого провадження №48581687 Шевченківським районним відділом державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) з примусового виконання виконавчого листа №761/3901/15-ц, виданого Шевченківським районним судом м. Києва 28 серпня 2015 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 боргу в сумі 507 601,09 грн. У рамках виконавчого провадження 23 вересня 2015 року та 09 грудня 2020 року винесено постанови про арешт майна боржника, в тому числі предмета застави, а також предмет застави 14 липня 2016 року та повторно 19 червня 2017 року оголошено у розшук.

Уважало, що вказаними діями було порушено черговість накладення арешту та права позивача, як обтяжувача першої черги. Про накладення будь-яких обтяжень заставодержатель не повідомлявся, що стало підставою для звернення до суду з позовом.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 06 червня 2022 року провадження у цивільній справі №761/10137/21 закрито в частині вимог до відповідача - ОСОБА_3 .

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 06 червня 2022 року позов задоволено.

Скасовано арешт, накладений на транспортний засіб марки «SKODA», моделі SUPERB ELEGANCE, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_3 , рік випуску 2008, колір чорний, реєстраційний номер НОМЕР_2 (на праві власності зареєстрований на ОСОБА_1 ), згідно постанов про арешт від 23 вересня 2015 року та від 09 грудня 2020 року Шевченківським районним відділом Державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління юстиції (м. Київ) у виконавчому провадженні№48581687.

Припинено розшук транспортного засобу марки «SKODA», моделі SUPERB ELEGANCE, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_3 , рік випуску 2008, колір чорний, реєстраційний номер НОМЕР_2 (на праві власності зареєстрований на ОСОБА_1 ), який було оголошено згідно постанов про розшук майна боржника від 14 липня 2016 року та від 19 червня 2017 року Шевченківським районним відділом Державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління юстиції (м. Київ) у виконавчому провадженні №48581687.

Вирішено питання судових витрат.

Не погоджуючись з указаним рішенням, 04 липня 2022 року відповідач ОСОБА_1 звернувся безпосередньо до Київського апеляційного суду з апеляційною скаргою, в якійпросить оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

На думку апелянта, сума начебто його заборгованості перед позивачем, всупереч ч. 3 ст. 12 ЦПК України, не доведена позивачем належними доказами та не відповідає дійсності, оскільки залишок боргу по отриманому кредиту склав всього 72 177 грн.

Зазначає, що у вимогах про зняття арешту на підставі ст. 56 Закону України «Про виконавче провадження» має подавати позов не позивач - ТОВ «Фінансова установа «Європейська факторингова компанія розвитку», а громадянин ОСОБА_2 , а тому суд першої інстанції, ухвалюючи рішення на користь позивача та обґрунтовуючи його ст. 56 Закону України «Про виконавче провадження», фактично задовольнив позов неналежної особи, оскільки власником спірного транспортного засобу є ОСОБА_2 .

Вказує, що суд першої інстанції помилково вважав, що оскільки автомобіль знаходиться на зберіганні ОСОБА_1 , то потреба у розшуку відпала, оскільки 05 листопада 2022 року вказаний транспортний засіб був незаконно вилучений у останнього працівниками поліції, також як і технічний паспорт на автомобіль, та де знаходиться автомобіль на даний час невідомо.

Також, вважає, що у державного виконавця були всі підстави для накладення арешту на транспортний засіб в рамках виконання судового рішення та здійснення виконавчого провадження, оскільки державний виконавець виконував судове рішення, яке у відповідності до п. 9 ч. 2 ст. 129 Конституції України є загальнообов`язковим на всій території України.

Стосовно укладення позивачем спірного договору купівлі-продажу транспортного засобу зазначає, що даний договір був підписаний позивачем без відома апелянта та його погодження, зокрема без погодження ціни його продажу та інших істотних умов договору купівлі-продажу, та вважає, що даний договір укладений незаконно у період дії арешту на даний транспортний засіб. Вважає, що вказаним обставинам суд першої інстанції взагалі не дав жодної правової оцінки.

12 серпня 2022 року апеляційним судом отримано відзив на апеляційну скаргу від ТОВ «ФУ «Європейська факторингова компанія розвитку» в особі генерального директора Бесплемянного Ю.М., в якому останній просить залишити оскаржуване рішення без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Зазначає, що заборгованість боржника, нарахована позивачем у розмірі 350 207,87 грн, повністю відповідає положенням кредитного договору та актам цивільного законодавства; існування арешту, накладеного на предмет застави на користь стягувача з нижчим пріоритетом унеможливлювало реалізацію позивачем свого права заставодержателя; право застави на підставі договору застави виникло у 2008 році, що значно раніше, ніж виникнення права стягнення заборгованості за виконавчим документом, який виконується державним виконавцем у примусовому порядку в рамках ВП №48581687, а отже державний виконавець, виносячи спірні постанови, не повідомив заставодержателя та виніс їх у порушення положень частини першої статті 54 Закону України «Про виконавче провадження».

Інші учасники справи не скористалися своїм процесуальним правом на подання відзиву на апеляційну скаргу, заперечень щодо змісту та вимог апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції не направили.

Відповідача ОСОБА_1 та його представник у судовому засіданні вимоги апеляційної скарги підтримали та просили задовольнити з підстав, наведених у скарзі.

Представник позивача проти задоволення апеляційної скарги заперечував, просив скаргу залишити без задоволення, оскаржуване рішення - без змін.

Інші учасники справи у судове засідання не з`явилися, своїх представників не направили, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином, причини неявки суду не повідомили, клопотання про відкладення розгляду справи до апеляційного суду не надходили.

Відповідно до частини другої статті 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи, а тому колегією суддів вирішено розглядати справу за відсутності осіб, що не з`явилися.

Заслухавши доповідь судді-доповідача Кравець В.А., обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого рішення, колегія суддів доходить висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що існування арешту, накладеного на автомобіль унеможливлює реалізацію позивачем свого права заставодержателя стосовно предмету застави.

Відповідно до постанови про передачу майна на зберігання від 18.06.2018 р. у виконавчому провадженні №48581687 транспортний засіб марки «SKODA», моделі SUPERB ELEGANCE, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_3 , рік випуску 2008, колір чорний, реєстраційний номер НОМЕР_2 , передано на зберігання ОСОБА_1 , у зв`язку з чим необхідність у його розшуку відпала.

Висновок суду відповідає обставинам справи та ґрунтується на вимогах закону.

Частиною 1 статті 367 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом установлено, що 24 листопада 2008 року між ВАТ «БК «Банк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір №192.

В якості забезпечення виконання зобов`язань за Кредитним договором №192 від 24 листопада 2008 року, 24 листопада 2008 року між ВАТ «БК «Банк» та ОСОБА_1 укладено Договір застави, предметом якого став автомобіль марки «SKODA», моделі SUPERB ELEGANCE, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_3 , рік випуску 2008, колір чорний, реєстраційний номер НОМЕР_4 , що належить на праві власності ОСОБА_1 (а.с. 5-7).

Згідно витягу про реєстрацію в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна 25 листопада 2008 року зареєстровано обтяження - застава рухомого майна (автомобіль марки «SKODA», моделі SUPERB ELEGANCE, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_3 , рік випуску 2008, колір чорний, реєстраційний номер НОМЕР_4 ), обтяжувач ВАТ «Універсальний банк розвитку та партнерства», термін дії - 25 листопада 2013 року (а.с. 8).

Відповідно до Витягу про реєстрацію в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна від 25 листопада 2013 року термін дії обтяження продовжено до 25 листопада 2018 року (а.с. 9).

12 жовтня 2018 року між ПАТ «БК Банк» та ТОВ Фінансова установа «Європейська факторингова компанія розвитку» укладено договір №102018/ПУЛ про відступлення (купівлі-продажу) права вимоги, за яким право вимоги за кредитним договором №192 від 24 листопада 2008 року, договором застави №192/ЗА від 24 листопада 2008 року щодо ОСОБА_1 , договором поруки №192-1 від 24 листопада 2008 року щодо ОСОБА_4 перейшло до ТОВ Фінансова установа «Європейська факторингова компанія розвитку».

Вказаний договір є чинним, недійсним в судовому порядку не визнався (доказів протилежного суду не надано).

Згідно Витягу про реєстрацію в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна 22 січня 2019 року з урахуванням реєстрації змін зареєстровано обтяження - застава рухомого майна (автомобіль марки «SKODA», моделі SUPERB ELEGANCE, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_3 , рік випуску 2008, колір чорний, реєстраційний номер НОМЕР_4 ), обтяжувач ТОВ «ФУ «ЄФКР», термін дії - 16 вересня 2025 року, розмір основного зобов`язання - 350 207,87 грн (а.с. 10, 11).

З відповіді Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) від 20 листопада 2020 року вбачається, що на виконанні у відділі перебуває виконавче провадження №48571687 з примусового виконання виконавчого листа №761/3901/15-ц, виданого Шевченківським районним судом м. Києва 28 серпня 2015 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 боргу в сумі 507 601,09 грн.

В рамках виконавчого провадження №48571687 винесено постанови про арешт майна боржника ОСОБА_1 від 23 вересня 2015 року, 09 грудня 2020 року (а.с. 20, 21), а також

постанови про розшук майна боржника, в тому числі транспортного засобу марки «SKODA», моделі SUPERB ELEGANCE, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_3 , рік випуску 2008, колір чорний, реєстраційний номер НОМЕР_2 .

Вказане підтверджується інформаційною довідкою від 09 березня 2021 року про виконавче провадження №48571687 та витягом з «АІС» (а.с. 14, 16-19).

Отже, на даний час ТОВ Фінансова установа «Європейська факторингова компанія розвитку» належать права кредитора щодо грошової вимоги за кредитним договором №192 від 24 листопада 2008 року та права заставодержателя відносно предмета застави за договором застави №192/ЗА від 24 листопада 2008 року щодо ОСОБА_1 , оскільки, в силу ст. 514 ЦК України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав.

Предметом позову у справі, яка розглядається, є вимога заставодержателя ТОВ Фінансова установа «Європейська факторингова компанія розвитку» про зняття арешту з майна у зв`язку із переважним правом кредитора, який не є учасником виконавчого провадження, на заставлене майно, на яке державним виконавцем накладено арешт в інтересах особи, яка не є заставодержателем.

Відповідно до статті 572 ЦК України в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов`язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави).

Статтею 589 ЦК України передбачено, що у разі невиконання зобов`язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави. За рахунок предмета застави заставодержатель має право задовольнити в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків, завданих порушенням зобов`язання, необхідних витрат на утримання заставленого майна, а також витрат, понесених у зв`язку із пред`явленням вимоги, якщо інше не встановлено договором. Аналогічна норма міститься у статті 19 Закону України Про заставу».

Згідно з частиною першою статті 590 ЦК України звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 20 Закону України «Про заставу» визначено, що заставодержатель набуває права звернення стягнення на предмет застави в разі, якщо в момент настання терміну виконання зобов`язання, забезпеченого заставою, воно не буде виконано, якщо інше не передбачено законом чи договором. Звернення стягнення на заставлене майно здійснюється за рішенням суду або третейського суду, на підставі виконавчого напису нотаріуса, якщо інше не передбачене законом або договором застави.

Відповідно до частини першої статті 21 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» до забезпечувальних обтяжень, зокрема, належить застава рухомого майна згідно з параграфом 6 глави 49 Цивільного кодексу України, що виникає на підставі договору.

Згідно з частиною 2 статті 22 цього Закону України за рахунок предмета обтяження обтяжувач має право задовольнити свою вимогу за забезпеченим обтяженням зобов`язанням у повному обсязі або в частині, встановленій договором. Розмір забезпеченої обтяженням вимоги визначається на момент її задоволення і включає: 1) відшкодування витрат, пов`язаних з пред`явленням вимоги і зверненням стягнення на предмет обтяження; 2) сплату процентів і неустойки; 3) сплату основної суми боргу; 4) відшкодування збитків, завданих порушенням боржником забезпеченого зобов`язання або умов обтяження; 5) відшкодування витрат на утримання і збереження предмета обтяження.

Аналіз статей 546, 572, 576, 577 ЦК України, статей 1, 4 Закону України «Про заставу» дає підстави для висновку, що суть застави полягає в тому, що кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов`язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника.

Відповідно до частин першої, шостої статті 51 Закону України «Про виконавче провадження» для задоволення вимог стягувачів, які не є заставодержателями, стягнення на заставлене майно боржника може бути звернено у разі, якщо: право застави виникло після ухвалення судом рішення про стягнення з боржника коштів; вартість предмета застави перевищує розмір заборгованості боржника заставодержателю; наявна письмова згода заставодержателя. Спори, що виникають під час виконавчого провадження щодо звернення стягнення на заставлене майно, вирішуються судом.

Згідно із частиною першою статті 59 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.

Отже, позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно).

Статтею 15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Наведена норма визначає об`єктом захисту саме порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язано із позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, спричинена поведінкою іншої особи.

Отже, порушення, невизнання або оспорювання суб`єктивного права є підставою для звернення особи за захистом цього права із застосуванням відповідного способу захисту. При цьому особа, права якої порушено, може скористатися не будь-яким, а конкретним способом захисту свого права, який має відповідати тим фактичним обставинам, які склалися, виходячи із тих відносин, які відповідають певним нормам права.

Згідно із ч. 1 ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.

Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Згідно з ч. 1 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

За змістом ч. 1 ст. 23 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» відповідно до забезпечувального обтяження обтяжувач має право в разі порушення боржником забезпеченого обтяженням зобов`язання або договору, на підставі якого виникло забезпечувальне обтяження, одержати задоволення своєї вимоги за рахунок предмета обтяження в черговості згідно із встановленим пріоритетом.

Так, п. 7.4 Договору застави від 24 листопада 2008 року передбачає, що заставодержатель має право на свій розсуд: застосувати механізм позасудового врегулювання питання про звернення стягнення на предмет застави у порядку, визначеному у застереженні про задоволення вимог заставодержателя (п.7.6 договору) шляхом продажу предмета застави заставодержателем або передаі заставодержателю права власності на предмет застави в рахунок виконання зобов`язань забезпечених згідно цього договору; звернути стягнення на предмет застави на підставі рішення суду.

За договором купівлі-продажу транспортного засобу в порядку ст. 30 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень», посвідченим приватним нотаріусом Михайленком С.А. 03 листопада 2020 року, власником автомобіля є ОСОБА_2 .

У той же час, згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу власником автомобіля «SKODA», моделі SUPERB ELEGANCE, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_3 , рік випуску 2008, колір чорний, реєстраційний номер НОМЕР_2 , є ОСОБА_1 .

Відповідно до частини першої статті 328, частини четвертої статті 334 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема з правочинів. Якщо договір про відчуження майна підлягає державній реєстрації, право власності у набувача виникає з моменту такої реєстрації.

Порядком державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, затвердженим постановою Кабміну № 1388 (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) передбачено обов`язок власників ТЗ та осіб, що експлуатують такі засоби на законних підставах, або їх представників, зареєструвати (перереєструвати) транспортні засоби протягом 10 діб після придбання, або виникнення обставин, що є підставою для внесення змін до реєстраційних документів.

Отже, право власності на транспортний засіб виникає з моменту його державної реєстрації, а не з моменту передачі автомобіля за договором купівлі-продажу (такого висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 30 жовтня 2019 року у справі №683/2694/16-ц).

Таким чином, транспортний засіб «SKODA», моделі SUPERB ELEGANCE, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_3 , рік випуску 2008, колір чорний, реєстраційний номер НОМЕР_2 , у власність третьої особи ОСОБА_2 не переходив, оскільки така передача не була оформлена у встановленому законом порядку, оскільки сам по собі договір купівлі-продажу від 03 листопада 2020 року без реального зняття з реєстрації, перереєстрації ТЗ у вищезазначеному порядку не породжує правових наслідків у вигляді переходу права власності від продавця до покупця.

Оскільки накладення арешту на майно має наслідком заборону відчуження арештованого майна, то ним, у разі невиконання боржником забезпеченого заставою зобов`язання, порушується право саме заставодержателя на одержання задоволення своїх вимог за рахунок предмета застави.

Враховуючи викладені обставини справи та висновки Верховного Суду, безпідставними є доводи апелянта, що суд першої інстанції фактично задовольнив позов неналежної особи, оскільки власником спірного транспортного засобу є ОСОБА_2 з огляду на те, що ОСОБА_2 не набув право власності на вказаний транспортний засіб у встановленому законом порядку та автомобіль згідно реєстру знаходиться у власності відповідача ОСОБА_1 , заставодержателем якого є ТОВ Фінансова установа «Європейська факторингова компанія розвитку», що наділене відповідно до закону правом на звернення до суду за захистом своїх прав та інтересів.

Згідно ч. 4 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є: отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом; надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника; отримання виконавцем документів, що підтверджують про повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах; наявність письмового висновку експерта, суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв`язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням; відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у частині шостій статті 61 цього Закону, письмової заяви стягувача про його бажання залишити за собою нереалізоване майно; отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову; погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника; отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову.

Відповідно до ч. 5 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» у всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду.

Ураховуючи те, що накладення арешту має своїм наслідком заборону відчуження арештованого майна, цим порушується право заставодержателя в разі невиконання боржником забезпеченого заставою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета застави.

Зі змісту частин 6 та 7 статті 3 Закону України «Про іпотеку» вбачається, що у разі, якщо належним чином зареєстрована іпотека виникла раніше накладення арешту для забезпечення реального виконання рішення суду щодо задоволення вимог стягувачів, відмінних від іпотекодержателя, суд повинен приймати рішення про звільнення з-під арешту іпотечного майна.

Відповідно до частини сьомої статті 3 Закону України «Про іпотеку» пріоритет права іпотекодержателя на задоволення забезпечених іпотекою вимог за рахунок предмета іпотеки відносно зареєстрованих у встановленому законом порядку прав чи вимог інших осіб на передане в іпотеку нерухоме майно виникає з моменту державної реєстрації іпотеки. Зареєстровані права та вимоги на нерухоме майно підлягають задоволенню згідно з їх пріоритетом - у черговості їх державної реєстрації.

Зважаючи на те, що запис про обтяження предмету застави внесено до державного реєстру 25 листопада 2008 року, а постанови про арешт майна боржника, у тому числі транспортного засобу «SKODA», моделі SUPERB ELEGANCE, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_3 , рік випуску 2008, колір чорний, реєстраційний номер НОМЕР_2 , винесені 23 вересня 2015 року та 09 грудня 2020 року, тобто після встановлення обтяження майна заставою, ТОВ Фінансова установа «Європейська факторингова компанія розвитку» є заставодержателем і кредитором у кредитному зобов`язанні, не є учасником виконавчого провадження, в якому державним виконавцем накладено арешт, а тому має переважне (пріоритетне) право кредитора.

Судом першої інстанції встановлено, що станом на день звернення до суду з даним позовом, відповідач ОСОБА_1 не виконав взяті на себе зобов`язання, передбачені умовами кредитного договору №192 від 24 листопада 2008 року, та має заборгованість у розмірі 350 207,87 грн.

В апеляційній скарзі відповідач зауважував, що його заборгованість перед позивачем, всупереч ч. 3 ст. 12 ЦПК України, не доведена останнім належними доказами та не відповідає дійсності, оскільки залишок боргу по отриманому кредиту склав всього 72 177 грн.

Разом з тим, як убачається з матеріалів справи, згідно вимоги банку №2334 від 13 листопада 2020 заборгованість ОСОБА_1 становить 350 207,87 грн (т. 1 а.с. 12). Такий же розмір заборгованості зазначений і в листі ТОВ Фінансова установа «Європейська факторингова компанія розвитку», адресованому ОСОБА_1 та його представнику ОСОБА_5 , в якому вказано, що заборгованість відповідача станом на 09 липня 2020 року складає 350 207,87 грн, з яких: заборгованість за кредитом - 72 177,04 грн; 3% річних відповідно до статті 625 ЦК України за користування чужими грошовими коштами - 13 650 грн; нарахування за втрати від інфляції - 114 047 грн; нарахована пені у розмірі подвійної облікової ставки НБУ за невиконання зобов`язань по поверненню основної суми кредиту - 150 333,83 грн.

Таким чином, ОСОБА_1 не заперечує наявність заборгованості за кредитним договором, проте не погоджується лише з її розміром, що не є предметом розгляду даної справи, а тому доводи апеляційної скарги в цій частині не заслуговують на увагу суду.

Згідно положень ч. 3 ст. 36 Закону України «Про виконавче провадження», у разі необхідності розшуку транспортного засобу боржника виконавець виносить постанову про такий розшук, яка є обов`язковою для виконання поліцією. Розшук транспортного засобу боржника припиняється в разі його виявлення, про що виконавцем не пізніше наступного робочого дня виноситься постанова про зняття майна з розшуку.

Відповідно до постанови про передачу майна на зберігання від 18 червня 2018 року у виконавчому провадженні №48581687 транспортний засіб марки «SKODA», моделі SUPERB ELEGANCE, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_3 , рік випуску 2008, колір чорний, реєстраційний номер НОМЕР_2 , передано на зберігання ОСОБА_1 , у зв`язку з чим необхідність у його розшуку відпала, про що обґрунтовано зазначено судом першої інстанції.

Отже, аргументи апелянта, що суд першої інстанції помилково вважав, що оскільки автомобіль знаходиться на зберіганні ОСОБА_1 , то потреба у розшуку відпала, оскільки 05 листопада 2022 року вказаний транспортний засіб був незаконно вилучений у останнього працівниками поліції, також як і технічний паспорт на автомобіль, та де знаходиться автомобіль на даний час невідомо, є неспроможними з огляду на те, що вилучення працівниками поліції автомобіля у відповідача не є підставою для перебування його у розшуку.

Також необґрунтованими є посилання скаржника на укладення позивачем договору купівлі-продажу транспортного засобу без його відома та погодження, незаконно у період дії арешту на даний транспортний засіб, а також на ненадання судом першої інстанції вказаним обставинам жодної правової оцінки, оскільки договір застави транспортного засобу №192/ЗА від 24 листопада 2008 року передбачає порядок звернення стягнення на предмет застави, зокрема відповідно до п. 7.4 договору передбачено право заставодержателя застосувати механізм позасудового врегулювання питання про звернення стягнення на предмет застави у порядку, визначеному у застереженні вимог заставодержателя (п. 7.6 договору застави) шляхом продажу предмета застави заставодержателем. При цьому правовідносини щодо вказаного вище договору купівлі-продажу від 03 листопада 2020 року, укладеного позивачем з ОСОБА_2 , не є предметом розгляду у даній справі, у зв`язку з чим місцевим судом правомірно не надавалась такому договору правова оцінка.

Окрім того, відповідно до частини першої статті 575 ЦК України іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи. Отже, іпотека є різновидом застави. За частиною першою статті 593 ЦК України право застави припиняється у разі припинення зобов`язання, забезпеченого заставою, реалізації предмета застави.

Отже, судом першої інстанції правильно здійснено посилання на Закон України «Про іпотеку», оскільки іпотека є різновидом застави.

Враховуючи викладене, колегія погоджується з висновком суду першої інстанції, що у даному випадку існування арешту на автомобіль порушує право позивача на задоволення своїх вимог за рахунок предмета обтяження, що є підставою для задоволення позовних вимог ТОВ Фінансова установа «Європейська факторингова компанія розвитку», вважає такий висновок законним та обґрунтованим.

Згідно з приписами ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Статтею 77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до статей 12, 79, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, передбачених цим кодексом.

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

На підставі викладеного, колегія доходить висновку, що місцевий суд повно, всебічно та об`єктивно дослідив обставини справи, зібраним доказам дав вірну правову оцінку й ухвалив рішення, що відповідає вимогам закону.

Таким чином, доводи апеляційної скарги на правильність висновків суду не впливають, оскільки спростовуються встановленими обставинами справи.

Докази та обставини, на які посилається позивач в апеляційній скарзі, були предметом дослідження місцевим судом та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні місцевим судом були дотримані норми матеріального та процесуального права.

Згідно статті 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що підстави для скасування рішення суду першої інстанції з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, відсутні, а отже, слід відмовити в задоволенні апеляційної скарги, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Керуючись статтями 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, Київський апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 06 червня 2022 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її проголошення та може бути оскаржена до Верховного Суду шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено «04» жовтня 2022 року.

Головуючий В.А. Кравець

Судді О.В. Желепа

О.Ф. Мазурик