Справа № 441/1888/21 Головуючий у 1 інстанції: Кшик О.І.
Провадження № 22-ц/811/1786/22 Доповідач в 2-й інстанції: Ванівський О. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 жовтня 2022 року м. Львів

Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді: Ванівського О.М.,

суддів: Цяцяка Р.П., Шеремети Н.О.,

розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Турківського районного суду Львівської області від 15 червня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення коштів за надані послуги за договором про надання правової допомоги, -

в с т а н о в и в:

Короткий зміст позовних вимог.

В сурпні 2021 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів за надані послуги за договором про надання правової допомоги в розмірі 6660,38 грн.

Позивач обґрунтовував свої вимоги тим, що здійснює свою професійну діяльність на підставі свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю №000268 від 15.10.2015, виданого Радою адвокатів Львівської області. 03.10.2019 року між позивачем та відповідачем укладено договір-доручення про надання правової допомоги. Відповідно до умов цього договору між ними було визначено здійснення захисту прав (представництво) відповідача в різних органах без обумовлення кінцевого результату надання послуг. Після підписання договору узгоджено з клієнтом розрахунок розміру правової допомоги у адміністративній справі за позовом ОСОБА_2 до Суховолівської сільської ради Городоцького району Львівської області про визнання протиправними дій. Розрахунок розміру правової допомоги склав 5700,00 грн., із яким погодився ОСОБА_2 і в якості авансу перерахував на його рахунок 990,00 грн. Отже, залишок заборгованості складає 4710,00 грн, а також пеня за несвоєчасне виконання зобов`язань складає 1164,81 грн, відсотки за користування грошовими коштами складають 230,73 грн. та інфляційні збитки складають 554,84 грн., які просив стягнути з відповідача.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції.

Рішенням Турківського районного суду Львівської області від 15 червня 2022 року відмовлено в задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення коштів за надані послуги за договором про надання правової допомоги.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги ОСОБА_1 та її доводи.

Вважає, що рішення суду підлягає скасуванню,оскільки при його винесенні судом першої інстанції було неповно з1ясовано обставини, що мають значення для справи, визнані доведеними невстановлені обставини справи, висновки суду не відповідають обставинам справи, судом порушено та неправильно застосовані норми матеріального та процесуального права.

Зазначає, що змістом договору між позивачем та відповідачем було визначено здійснення захисту прав (представництво) ОСОБА_2 в різних органах без обумовлення кінцевого результату надання послуг.

Після підписання Договору-доручення позивачем узгоджено із клієнтом Розрахуноек розміру правової допомоги у адміністративній справі за позовом ОСОБА_2 до Суховольської сільської ради Городоцького району Львівської області про визнання протиправних дій. Розрахунок розміру правової допомоги склав загалом 9 годин 30 хвилин, що становить 5700грн. З даним розрахунком ОСОБА_2 погодився та в якості авансу 13 грудня 2019 року перерахував на рахунок адвоката 990 грн.

Вказує, що виконав як адвокат умови договору в повному обсязі, однак відповідач умови договору не виконав та не оплатив суму гонорару за надання позивачем правової допомоги.

Просить скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове, яким задоволити позов повністю.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.

Згідно ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 13 статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Крім того, практика Європейського суду з прав людини з питань гарантій публічного характеру провадження у судових органах в контексті пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, свідчить про те, що публічний розгляд справи може бути виправданим не у кожному випадку (рішення від 08 грудня 1983 року у справі "Axen v. Germany", заява №8273/78, рішення від 25 квітня 2002 року "VarelaAssalinocontrelePortugal", заява № 64336/01).

Так, у випадках, коли мають бути вирішені тільки питання права, то розгляд письмових заяв, на думку ЄСПЛ, є доцільнішим, ніж усні слухання, і розгляд справи на основі письмових доказів є достатнім. В одній із зазначених справ заявник не надав переконливих доказів на користь того, що для забезпечення справедливого судового розгляду після обміну письмовими заявами необхідно було провести також усні слухання. Зрештою, у певних випадках влада має право брати до уваги міркування ефективності й економії. Зокрема, коли фактичні обставини не є предметом спору, а питання права не становлять особливої складності, та обставина, що відкритий розгляд не проводився, не є порушенням вимоги пункту 1 статті 6 Конвенції про проведення публічного розгляду справи.

Суд апеляційної інстанції створив учасникам процесу належні умови для ознайомлення з рухом справи шляхом надсилання процесуальних документів та апеляційної скарги, а також надав сторонам строк для подачі відзиву.

Крім того, кожен з учасників справи має право безпосередньо знайомитися з її матеріалами, зокрема з аргументами іншої сторони, та реагувати на ці аргументи відповідно до вимог ЦПК України.

Враховуючи вищезазначене, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Згідно з ч.2 ст.247 ЦПК України у разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Відповідно до частин 4,5 ст.268 ЦПК України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.

Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Фактичні обставини справи, встановлені судом.

ОСОБА_1 здійснює адвокатську діяльність на підставі свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю серії ЛВ №000268, яке видане на підставі рішення Ради адвокатів Львівської області №39 від 17.09.2015.

03 жовтня 2019 року між адвокатом Яцишин І.В. та Дзюдзь С.С. (Замовник) було укладено договір - доручення про надання правової допомоги (далі Договір). Такий договір підписано сторонами, що не заперечив в судовому засіданні відповідач.

Згідно меморіального ордера №@2PL648263 від 13.12.2019 року ОСОБА_2 перерахував на рахунок ОСОБА_1 кошти в сумі 990,00 грн., призначення платежу: оплата правової допомоги по договору від 03.10.2019.

Позивач зазначав, що здійснював представництво інтересів відповідача у справі за позовом ОСОБА_2 до Суховолівської сільської ради Городоцького району Львівської області про визнання дій протиправними, що не заперечує і відповідач.

З матеріалів справи вбачається, що позивачем було скеровано запити до Суховільської сільської ради Городоцького району Львівської області від 30.10.2019 за №290 та від 18.11.2019, до Департаменту архітектури та розвитку містобудування Львівської обласної державної адміністрації від 04.11.2019, до ПП "УГП-ГРУП від 18.11.2019. Також при розгляді справи Львівським окружним адміністративним судом було подано клопотання про відкладення розгляду справи від 12.11.2019, клопотання про ознайомлення з матеріалами справи від 17.10.2019, клопотання про витребування доказів від 11.12.2019, заява про розгляд справи без участі представника позивача від 19.12.2019.

23 грудня 2019 року позивачем було скеровано ОСОБА_2 претензію про сплату заборгованості за надані послуги та штрафних санкцій за неналежне виконання грошового зобов`язання.

Позиція Апеляційного суду.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах вимог та доводів апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов`язків має право на справедливий судовий розгляд.

Згідно п. 1-5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення суду відповідає зазначеним вимогам.

Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд дійшов висновку, що наданий позивачем договір про правову допомогу не містить умови про належно узгоджений предмет договору та гонорар адвоката, розрахунок розміру правової допомоги, акт здавання-приймання робіт підписані лише позивачем, що не дає підстав стверджувати, що такі були погоджені за взаємною згодою сторін і суд позбавлений можливості дійти однозначного висновку про те, що саме такі домовленості були у сторін на момент досягнення згоди, а відповідно і висновку про те, що позовні вимоги є обґрунтовані.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду зважаючи на наступне.

За положеннями пункту 1 частини другої статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до частини першої статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

У частині третій статті 203 ЦК України закріплено, що волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 ЦК України).

Правове регулювання статусу, порядку укладення та особливостей договору про надання правової допомоги здійснюється ст.ст. 1, 26-29 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність».

Згідно п.4 ч. 1 ст. 1 ЗУ «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Відповідно до ч. 1 ст. 26 цього Закону адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги. А відповідно до ч. 1 та 3 ст. 27 цього Закону, договір про надання правової допомоги укладається в письмовій формі. До договору про надання правової допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права.

До договору про надання правової допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права. Договір про надання правової допомоги укладається в письмовій формі. Закон України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» встановлює випадки, коли договір про надання правової допомоги може вчинятися усно, а також визначає підстави для відмови в укладенні договору про надання правової допомоги.

Відповідно до ст. 17 Правил адвокатської етики, оскільки договір про надання правової допомоги є домовленістю між його сторонами, то адвокат має право відмовитись від прийняття доручення клієнта, виходячи з будь-яких причин та без їх пояснення. Тому адвокат має право вибору клієнта та їх кількості, зважаючи на свої можливості, рівень професійної компетенції, інші причини. Окрім цього, перед укладенням договору адвокат повинен з`ясувати, чи відсутні підстави, за яких укладення договору про правову допомогу з цим клієнтом забороняється законодавством. Договір про надання правової допомоги укладається з дотриманням принципів адвокатської діяльності та адвокатської етики.

Згідно з ч.1 статті 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Відповідно до статті 903 ЦК України визначено, що у разі, якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Договір є відплатним, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає із суті договору (частина п`ята статті 626 ЦК України).

Отже, договір про надання правової допомоги, як і будь-який договір про надання послуг, може бути оплатним або безоплатним.

Згідно з ст. 30 ЗУ «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Відповідно до п.1.1 укладеного між сторонами Договору-доручення про надання правової допомоги (далі Договір), адвокат бере на себе зобов`язання надавати правову допомогу в обсязі та на умовах, передбачених цим Договором, а Замовник зобов`язаний оплатити замовлення у порядку та строки обумовлені Сторонами.

Згідно з п.1.2 Договору Адвокат відповідно до узгоджених Сторонами доручень, зокрема, представляє інтереси Замовника в судах, в органах прокуратури, МВС та СБУ під час досудового та судового слідства, кримінального провадження, у справах про адміністративні правопорушення, має право подавати заяви, клопотання, пояснення, докази та вчиняти інші дії щодо захисту прав та інтересів Замовника.

Відповідно до п. 4.2, п. 4.3 Договору Гонорар Адвоката погоджується за взаємною згодою сторін та оформляється відповідним розрахунком до цього Договору. Наступні, інші процесуальні дії (участь у судових засіданнях, оформлень клопотань, заяв, позовів, скарг та інших документів) погоджуються сторонами і оплачуються відповідно до виставлених рахунків.

Адвокатський гонорар є однією із умов, яка визначається сторонами договору про надання правової допомоги, тому відсутність у договорі розміру та/або порядку обчислення адвокатського гонорару (погодинної оплати або фіксованого розміру) не дає підстав вважати, що сторони при укладенні договору про надання правової допомоги погодили розмір адвокатського гонорару.

Договір про надання правової допомоги від 03.10.2019 року не визначає порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо.

Зміст цієї угоди (форма його викладу) не може свідчити про безумовну домовленість сторін про порядок обчислення гонорару та порядок його сплати, враховуючи, що відповідач заперечує визначений розмір гонорару.

Позивач обґрунтовує свої доводи тим, що відповідач погодився із складеним ним розрахунком розміру правової допомоги на суму 5700,00 грн., та перерахував на його рахунок в якості авансу кошти в сумі 990,00 грн, що підтверджується меморіальним ордером від 13.12.2019.

Проте, акт здавання - приймання робіт від 13.12.2019 згідно договору від 03.10.2019, складений та підписаний лише позивачем ОСОБА_1 .

Колегія суддів виходить з того, що правові підстави для стягнення винагороди адвоката за надані послуги (гонорар) мають підтверджуватися належними та допустимими доказами, а саме договором про надання правової допомоги, письмовими документами про проведені розрахунки між сторонами договору.

Відповідно до приписів ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно з ч.6 ст.81 ЦПК України доказування не може не може ґрунтуватися на припущеннях.

Обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом.

Враховуючи, що позивачем не надано доказів того, що він погодив гонорар в розмірі 5700,00 грн. з відповідачем, колегія суддів вважає позовні вимоги безпідставними.

Відповідно до ч.2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Судом першої інстанції правильно встановлено фактичні обставини справи, вірно застосовано матеріальний закон та дотримано процедуру розгляду справи, встановлену ЦПК України, ухвалено справедливе судове рішення, тому підстав для його зміни чи скасування колегія суддів не вбачає.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Відповідно до ст. 129 Конституції України основними засадами судочинства є рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, а відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими.

Згідно з ч. 1 ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 367,368, п.1.ч.1 ст.374,375,381,382,384 ЦПК України, суд-

п о с т а н о в и в :

апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Турківського районного суду Львівської області від 15 червня 2022 року - залишити без змін.

Постанова оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст постанови складено 03 жовтня 2022 року.

Головуючий : Ванівський О.М

Судді: Цяцяк Р.П.

Шеремета Н.О.