РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 609/712/22

2/609/398/2022

29 вересня 2022 року Шумський районний суд Тернопільської області

в складі головуючого судді Харлана М.В.

за участю:

секретаря судового засідання Семенюк О.І.

представника позивача, адвоката Сідорової І.А.

відповідача ОСОБА_1

розглянувши у підготовчому судовому засіданні в залі суду в м. Шумськ в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням комплексу технічних засобів та програмного забезпечення «EasyCon» цивільну справу за позовом: ОСОБА_2

до

відповідача: ОСОБА_1

вимоги позивачів про стягнення моральної шкоди, заподіяної злочином,-

В С Т А Н О В И В:

І. Стислий виклад позиції сторін.

1. 29 серпня 2022 року представник позивача ОСОБА_2 , - адвокат Сідорова І.А. звернулась до суду із позовом до ОСОБА_1 (далі відповідач) з вимогою про стягнення моральної шкоди, заподіяної злочином.

2. Позов обґрунтований тим, що позивач ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 2009 року по даний час проживає у с. Новостав Кременецького (Шумського) району Тернопільської області.

Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка трапилася ІНФОРМАЦІЯ_2 у м. Кременець Тернопільської області, загинув син позивача - ОСОБА_3 , 1985 року народження.

Вказана ДТП сталася з вини відповідача ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , жителя с. Соснівка Кременецького (Шумського) району Тернопільської області.

Вироком Кременецького районного суду Тернопільської області від 04 вересня 2020 року у справі № 601/1661/18 ОСОБА_1 визнано винуватим у скоєнні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, та призначено йому покарання у виді 5 років позбавлення волі з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 3 роки; на підставі ст. 75 КК України звільнено ОСОБА_1 від відбування основного покарання з випробуванням з іспитовим строком 3 роки.

При призначенні покарання обвинуваченому, суд виходив з того, що позивач, як потерпіла у кримінальному провадженні, не наполягала на суворій мірі покарання, просила призначити йому покарання, не пов`язане з реальним позбавленням волі, оскільки ОСОБА_1 просив у позивача вибачення, оплатив похорони сина та влаштування пам`ятника на його могилі, обіцяв у подальшому їй допомагати матеріально.

Так, 04 вересня 2020 року ОСОБА_1 нотаріально засвідчив і надав позивачу заяву, за змістом якої у зв`язку з тим, що він винуватий у загибелі її сина ОСОБА_3 , останній зобов`язався до 04 вересня 2025 року надавати їй фінансову допомогу та моральне відшкодування в сумі 500000 грн., яке буде сплачуватися траншами на картковий рахунок позивача.

Представник позивача у позові зазначає, що після набрання вироком суду законної сили відповідач сплатив позивачу відшкодування у розмірі 10000 грн., і з того часу по сьогоднішній день жодних коштів на відшкодування заподіяної їй моральної шкоди у зв`язку зі смертю сина вона від відповідача не отримала.

Вказує, що злочином, який скоїв ОСОБА_1 , позивачу спричинена глибока та непоправна моральна травма, адже вона втратила найріднішу людину в світі - свого сина. З часу загибелі сина вона відчуває глибокий душевний біль, постійну тривогу, страх, страждає від розчарування в порядності людей, відчуває страх повторення безпорадного стану, коли будь-яка інша особа знову може завдати її страждань через ушкодження здоров`я членів сім`ї, порушення її душевного спокою та рівноваги. Відсутність будь-якої вини її сина, яка б могла призвести до ДТП, значно поглиблює моральні страждання позивача. Крім того, ОСОБА_2 була змушена докладати додаткових зусиль для захисту своїх порушених прав у суді, під час кожного судового засідання та знову і знову переживати біль від втрати своєї дитини. По спливу чотирьох років від дня ДТП душевний біль позивача абсолютно не зменшився, вона відчуває пустоту, розчарування та глибокий сум.

З огляду на те, що самим ОСОБА_1 визначено розмір морального відшкодування, яке він зобов`язався позивачу сплатити у зв`язку зі смертю її сина, у розмірі 500000 грн., вважає цей розмір відшкодування справедливим та достатнім.

З урахуванням того, що відповідач сплатив позивачу 10000,00 грн. добровільно, вважає за необхідне іншу частину суми відшкодування стягнути з нього у судовому порядку.

На підставі наведеного просить позовні вимоги задовольнити, стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 490000,00 грн. моральної (немайнової) шкоди, завданої внаслідок скоєння злочину.

В підготовчому судовому засіданні представник позивача ОСОБА_2 ,- адвокат Сідорова І.А. позовні вимоги підтримала повністю із підстав зазначених у позові та просила їх задовольнити.

Відповідач ОСОБА_4 в підготовчому судовому засіданні позовні вимоги позивача визнав повністю. Пояснив, що тривалий час він перебував без роботи, а тому не мав змоги сплачувати вище зазначену шкоду.

ІІ. Процесуальні дії у справі.

3. Ухвалою Шумського районного суду Тернопільської області від 01 вересня 2022 року відкрито провадження у справі за зазначеною позовною заявою, по справі призначено підготовче судове засідання на 15 вересня 2022 року, у зв`язку із неявкою відповідача підготовчий розгляд справи відкладено на 29 вересня 2022 року.

ІІІ. Фактичні обставини, встановлені Судом та зміст спірних правовідносин.

4. Згідно копії тимчасової посвідки на постійне проживання серії НОМЕР_1 від 29 грудня 2009 року, вбачається, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 2009 року по даний час проживає у с. Новостав Кременецького (Шумського) району Тернопільської області.

5. Згідно копії свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2 , виданого 31 липня 2018 року Шумським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області, ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_2

6. Із копії свідоцтва про народження серії НОМЕР_3 від 23 серпня 1985 року вбачається, що померлий ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 був сином ОСОБА_2 .

7. Вироком Кременецького районного суду Тернопільської області від 04 вересня 2020 року ОСОБА_1 визнано винуватим у скоєнні злочину, передбаченого частиною 2 статті 286 КК України та призначено йому покарання у виді 5 років позбавлення волі з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 3 роки; на підставі ст. 75 КК України звільнено ОСОБА_1 від відбування основного покарання з випробуванням з іспитовим строком 3 роки.

Відповідно до вироку суду встановлено, що 27 липня 2018 року о 04 годині 50 хвилин, водій ОСОБА_1 керував технічно справним автомобілем ВАЗ-2107, н.з. НОМЕР_4 . Вказаним автомобілем ОСОБА_1 рухався з одним пасажиром в салоні зі швидкістю 76...79 км/год. вулицею 107 Кременецької дивізії в бік перехрестя з вулицею Дубенська міста Кременець Тернопільської області.

Під час руху в межах населеного пункту міста Кременець, водій автомобіля ВАЗ 3107 ОСОБА_1 , в порушення вимог пунктів 1.5 ч. 1 та 2.3 «б», «д», 12.4 ПДР України, не був достатньо уважним, рухався в межах населеного пункту з перевищенням максимально дозволеної швидкості пуху, яка становить 50 км./год., спілкуючись з пасажиром ОСОБА_5 відволікся від керування автомобілем, не стежив належно за дорожньою обстановкою, не обрав такі прийоми керування транспортним засобом, щоб мати змогу постійно контролювати рух транспортного засобу та безпечно керувати ним і в такий спосіб, своїми діями не створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрозу життю і здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків.

Так, на ділянці дороги, навпроти території Кременецького РВ ДСНС, що за адресою вулиця 107 Кременецької дивізії, 49 а, міста Кременець Тернопільської області, яка має по одній смузі для руху в кожному напрямку, водій ОСОБА_1 керуючи автомобілем ВАЗ 2107 н.з. НОМЕР_4 не рухався в межах своєї смуги руху, а порушуючи вимоги п. 10.1. ПДР України, не переконавшись у безпеці маневру, змінив траєкторію руху вліво та перетнувши вузьку суцільну лінію 1.1. Розділу 34 ПДР України, яку перетинати заборонено, безпричинно виїхав на зустрічну смугу.

В цей час лівим краєм проїзної частини, у попутному з автомобілем ВАЗ 2107 напрямку, рухався пішохід ОСОБА_3 , 1985 року народження.

Внаслідок порушення вимог вказаних пунктів ПДР України, ОСОБА_1 вчинив наїзд на зустрічній відносно свого руху смузі, передньою лівою частиною автомобіля ВАЗ-2107 н.з. НОМЕР_4 на пішохода ОСОБА_3 , внаслідок чого останній отримав тілесні ушкодження, у вигляді поєднаної травми голови, грудей з переломами кісток черепа, ребер, кісток лівого плечового поясу та ушкодженнями внутрішніх органів від яких потерпілий помер на місці пригоди.

Порушення водієм ОСОБА_1 вимог п.п. 1.5 ч. 1 та 2.3 «б», «д», 10.1. ПДР України перебуває у прямому причинному зв`язку з настанням дорожньо-транспортної пригоди та спричиненням смерті потерпілого ОСОБА_3 .

8. Згідно копії заяви посвідченої 04 вересня 2020 року приватним нотаріусом Кременецького районного нотаріального округу Фаїз Н.П. вбачається, що ОСОБА_6 зобов`язується до 04 вересня 2025 року надати фінансову допомогу та моральне відшкодування гр. ОСОБА_2 в сумі 500000 грн, яке буде сплачуватись траншами на картковий рахунок останньої, в зв`язку з загибеллю її сина ОСОБА_3 , 1985 року народження.

ІV. Оцінка Суду.

9. За змістом частини четвертої статті 200 ЦПК України ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу.

Так, частиною четвертою статті 206 ЦПК України передбачено, що у разі визнання відповідачем позову, суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Таким чином, ЦПК України допускає ухвалення рішення в підготовчому судовому засіданні і в правовідносинах, що виникли між сторонами відповідач позов визнав, таке визнання позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, тобто в даному випадку наявні законні підстави для ухвалення рішення про задоволення позову в підготовчому судовому засіданні.

10. Відповідно до ч.1 ст.2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

11. Згідно ч.1-4 ст.12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

12. Відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

13. Згідно ч.1 ст. 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

14. Відповідно до ч. 3 ст. 22 ЦК України, збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

15. Частинами 1 та 2 ст. 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

16. Положеннями ч. 3 ст. 23 ЦК України визначено, що моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

17. Відповідно до ч. 1 ст. 1177 ЦК України, шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону.

18. Згідно ч.1 ст.1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

19. Згідно ч.2 ст. 1168 ЦК України моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловіку (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживають з нею однією сім`єю.

20. Моральна шкода полягає, зокрема, у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення.

21. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

22. Відповідно до роз`яснень Верховного Суду України, зазначених у пункті 3 постанови Пленуму від 31 березня 1995 року №4 із змінами і доповненнями, внесеними постановами Пленуму Верховного Суду України від 25 травня 2001 №5 та від 27 лютого 2009 року №1, під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

23. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, яка є джерелом національного законодавства, порушення прав людини вже само по собі тягне за собою моральні страждання та виникнення моральної шкоди, а тому факт страждань доказування не потребує, для суду достатньою підставою для присудження компенсації моральної шкоди, є сам по собі факт порушення права (справи Войтенко проти України, Науменко проти України).

Разом з цим, відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини деякі форми нематеріальної шкоди, включаючи моральні страждання, за самою їхньою природою не завжди можна підтвердити конкретними доказами (рішення у справі «Абдулазіз, Кабалес і Балкандалі проти Сполученого Королівства» (Abdulaziz, CabalesandBalkandaliv. theUnitedKingdom) від 28 травня 1985 року, серія А, № 94, п.96), але це не заважає суду присуджувати грошову компенсацію, якщо у нього є розумні підстави вважати, що заявник зазнав моральної травми, яка потребує такого відшкодування.

24. Як роз`яснено у п.9 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» №4 від 31 березня 1995 року, розмір моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань. Зокрема, враховується характер і тривалість страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин.

25. Так, матір втратила сина, який займав важливе місце в її житті. Його смерть однозначно спричинила втрату важливого життєвого зв`язку, який поновлений бути не може та відповідно завдає довготривалих та глибоких душевних страждань.

Позивачу завдана моральна шкода, яка полягає у душевних стражданнях у зв`язку із втратою близької людини, порушено її нормальний спосіб життя, що потребує докладання додаткових зусиль для організації життя і побуту.

Встановити ціну людського життя, повернути близьку людину неможливо. Моральну шкоду не можна відшкодувати в повному обсязі, так як немає, і не може бути точних критеріїв майнового виразу душевного болю особи.

Будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз.

Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, № 68490/01, § 62, ЄСПЛ, 12 липня 2007 року).

Враховуючи те, що відповідач в підготовчому судовому засіданні позовні вимоги визнав повністю, виходячи із засад розумності та справедливості, беручи до уваги глибину і тривалість моральних страждань позивача ОСОБА_2 , яка втратила сина, характер психологічної травми, яку отримала позивач у зв`язку зі смертю рідної людини, конкретні обставини по справі, істотність вимушених змін у життєвих стосунках позивача, яка втратила турботу та підтримку близької людини, наслідки, що наступили, та їх невідворотність, суд вважає, що справедливою компенсацією перенесених позивачем моральних страждань, пов`язаних із втратою близької людини та зміною звичного ритму життя, буде стягнення з відповідача моральної шкоди у розмірі 490000,00 грн., тим самим, задовольняючи позов повністю.

V. Розподіл судових витрат між сторонами.

26. Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до вимог статті 141 ЦПК України та з урахуванням пункту 2 частини 1 статті 5 Закону України «Про судовий збір», а саме судові витрати підлягають стягненню з відповідача на користь держави.

З цих підстав,

На підставі наведеного, керуючись ст. ст. 2, 4, 5, 10 - 13, 76-82, 89, 141, 258-268, 273, 352-355 ЦПК України, ст. ст. 23, 1167 ЦК України, суд, -

У Х В А Л И В :

1. Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 - задовольнити повністю.

2. Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 490000 (чотириста дев`яносто тисяч) гривень моральної (немайнової) шкоди, завданої внаслідок скоєння злочину.

4. Стягнути з ОСОБА_1 на користь держави (ГУК у м. Києві/м.Київ/22030106, , банк отримувач Казначейство України (ЕАП), рахунок отримувача: UA0026001, код класифікації доходів бюджету 22030106) судовий збір у розмірі 4900 гривень 00 копійок.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Тернопільського апеляційного суду.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Повний текст судового рішення складено та проголошено 05 жовтня 2022 року.

Позивач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_5 .

Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 .

Суддя: М. В. Харлан