КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

07 жовтня 2022 року місто Київ

Справа № 752/10471/20

Апеляційне провадження № 22-ц/824/9608/2022

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: Желепи О.В. (суддя-доповідач), Кравець В.А., Мазурик О.Ф.

вирішуючи питання про зупинення апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на заочне рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 18 лютого 2022 року (у складі судді Мазур Ю.Ю.)

в справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: Служба у справах дітей та сім`ї Голосіївської районної в м. Києві державної адміністрації, про стягнення аліментів,

ВСТАНОВИВ:

Заочним рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 18 лютого 2022 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання дитини: доньки - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку (доходу), але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму, встановленого для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 01 червня 2020 і до досягнення дитиною повноліття.

Рішення в частині стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць допущенодо негайного виконання.

У решті позовних вимог відмовлено.

Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 04 липня 2022 року відмовлено в задоволенні заяви по перегляд заочного рішення.

Не погодившись з заочним рішенням відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просив про його скасування та відмову в задоволенні позову, так як дитина увесь час проживає з ним і саме він утримує дитину.

Ухвалою Київського апеляційного суду м. Києва від 16 серпня 2022 року відкрито апеляційне провадження в даній справі.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 06 жовтня 2022 року справу призначено до розгляду в письмовому провадженні.

Вивчивши доводи апеляційної скарги та подані відповідачем клопотання, колегія суддів встановила, що на даний час в Київському апеляційному суді розглядається апеляційна скарга на рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 30 грудня 2021 року,яким визначено місце проживання дитини з матір`ю.

Вказаним рішенням також встановлено, що неповнолітня ОСОБА_3 з липня 2020 року до дня ухвалення рішення проживала з батьком в Черкаській області.

Відповідно до ч. 1 п. 6 ч. 1 ст. 251 ЦПК України суд зобов`язаний зупинити провадження у справі у випадку об`єктивної неможливості розгляду цієї справи до вирішення іншої справи, що розглядається в порядку конституційного провадження, адміністративного, цивільного, господарського чи кримінального судочинства, - до набрання законної сили судовим рішенням в іншій справі; суд не може посилатися на об`єктивну неможливість розгляду справи у випадку, коли зібрані докази дозволяють встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду.

Зупинення провадження у справі - це тимчасове припинення судом вчинення процесуальних дій під час судового розгляду із визначених у законі об`єктивних підстав, які перешкоджають подальшому розгляду справи і щодо яких неможливо передбачити їх усунення.

З огляду на зазначені вимоги закону для вирішення питання про зупинення провадження у справі суд повинен у кожному конкретному випадку з`ясувати чи існує вмотивований зв`язок між предметом судового розгляду у справі, яка розглядається судом, з предметом доказування в конкретній іншій справі, що розглядається в порядку конституційного провадження, адміністративного, цивільного, господарського чи кримінального судочинства та чим обумовлюється об`єктивна неможливість розгляду цієї справи.

Об`єктивна неможливість розгляду цієї справи до вирішення іншої справи полягає у тому, що рішення суду в справі встановлює обставини, які впливають на збирання та оцінку доказів у цій справі, зокрема факти, що мають преюдиційне значення.

Метою зупинення провадження у справі до розгляду іншої справи є виявлення обставин, підстав, фактів тощо, які не можуть бути з`ясовані та встановлені в цьому процесі, але мають значення для справи, провадження у якій зупинено.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду, яка викладена в постанові від 14 вересня 2022 року в справі № 761/8374/20-ц, недоцільним є вирішення питання про стягнення аліментів до вирішення спору між батьками дитини про визначення місця проживання дитини.

Відповідно до частин першої та другої статті 179 СК України аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Той із батьків або інших законних представників дитини, на ім`я якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини.

Отже, статтею 179 СК України врегульовано питання права власності на аліменти, які отримуються на дитину одним із батьків та їх цільове призначення. Зокрема, передбачено, що аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини і мають використовуватися за цільовим призначенням в інтересах дитини.

Під цільовим призначенням при цьому потрібно розуміти витрати, спрямовані на забезпечення потреб та інтересів дитини, зокрема потреби у харчуванні, лікуванні, одязі, гігієні, забезпечення речами, необхідними для розвитку і виховання дитини, реалізації її здібностей.

Звертаючись до суду із позовом, ОСОБА_2 вказувалана те, що спільна дитина сторін проживає з нею, а тому існує необхідність для стягнення аліментів з батька.

Судом встановлено, що рішення суду, яким визначено місце проживання дитини з матір`ю на даний час не набрало законної сили, так як оскаржено ОСОБА_1 , який просить скасувати таке рішення та ухвалити нове про задоволення його зустрічного позову, яким визначити місце проживання дитини з ним.

Враховуючи правову природу аліментів, їхній цільовий характер, а також передбачені законом підстави їх стягнення на користь того з батьків, з ким проживає дитина, керуючись принципом якнайкращих інтересів дитини, суди повинні оцінювати при вирішенні цього спору наявність підстав для стягнення аліментів на користь одного з батьків.

Сам по собі факт проживання дитини з одним із батьків, за наявності рішення суду про визначення місця проживання з іншим із батьків, не може бути підставою для стягнення аліментів на його користь.

Судові рішення у справах про визначення місця проживання дитини покликані захисти якнайкращі інтереси дитини, забезпечити розвиток та виховання дитини в умовах стійкого середовища. Постановлення судового рішення про стягнення аліментів на користь одного з батьків під час вирішення спору про визначення місця проживання дитини, суперечить принципам правової визначеності, обов`язковості судових рішень та не відповідає завданням цивільного судочинства, які полягають у справедливому, неупередженому та своєчасному розгляді та вирішенні цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів дійшла висновку про неможливість вирішення спору про стягнення аліментів до набрання законної сили рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 30 грудня 2021 року в справі про визначення місця проживання дитини - ОСОБА_3 з одним з батьків та необхідність у зв`язку з цим зупинити провадження в справі.

Керуючись ст. п.6 ч.1 ст.251, п.5 ч.1 ст. 253 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Зупинити провадження в справі за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на заочне рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 18 лютого 2022 року в справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів до набрання законної сили рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 30 12.2021 року в справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визначення місця проживання дитини з матір`ю та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визначення місця проживання дитини з батьком.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня її підписання.

Судді:О.В. Желепа
В.А. Кравець
О.Ф. Мазурик