Справа №639/793/22
Провадження №2/639/1181/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 вересня 2022 року

Жовтневий районний суд м. Харкова у складі:

головуючого судді Рубіжного С.О.,

за участю секретаря Чубенко О.С.,

представника позивача Захарова О.О.,

розглянувши в порядку загального позовного провадження у судовому засіданні у м. Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Перший український міжнародний банк» , ОСОБА_2 про визнання права власності на земельну ділянку,

ВСТАНОВИВ :

14 лютого 2022 року до Жовтневого районного суду м. Харкова звернулась із позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Перший український міжнародний банк», ОСОБА_2 про визнання права власності на земельну ділянку, цільове призначення: будівництво та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд: площа: 0, 0732 га; кадастровий номер: :06:034:0002, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та стягнути з відповідача витрати по сплаті судового збору.

В обґрунтування позову позивач посилалася на те, що між нею та Акціонерним товариством «Перший Український Міжнародний банк», було укладено договір купівлі-продажу житлового будинку, посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Погрібною Т.П. зареєстрований в реєстрі за №110, на підставі якого вона набула право вланості на житловий будинок АДРЕСА_2 на земельній ділянці, кадастровий номер: :06:034:0002, яка належить ОСОБА_2 .

Відповідач АТ «Перший Український Міжнародний банк» набуло право власності на спірну земльну ділянку на підставі рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 02 грудня 2021 року по справі № 639/7020/21, яке набрало законної сили 05 січня 2022 року.

Підставою визнання права власності на земельну ділянку за Акціонерним товариством «Перший Український Міжнародний банк» було наявність невиконання ОСОБА_2 зобов`язань за кредитним договором, на підставі чого здійснено стягнення на предмет іпотеки, житловий будинок у позасудовому порядку на підставі ст. 37 Закону України «Про іпотеку» та п. 4.7. договору іпотеки шляхом прийняття його у власність, про що у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно державним реєстратором Департаменту реєстрації Харківської Міської ради Харківської області Перебоєвою Тетяною Іванівною зареєстровано право власності на предмет іпотеки за позивачем, згідно рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 60739886 від 04.10.2021.

Акціонерне товариство «Перший Український Міжнародний банк» - стало власником будинку з надвірними будівлями, реєстраційний номер: 17655149, загальна площа: 111,8 кв.м., житлова площа: 83,2 кв.м., адреса місцезнаходження: АДРЕСА_1 , але переоформити право власності на земельну ділянку, на якій розташований житловий будинок, не може через те, що земельна ділянка залишається оформленою за ОСОБА_2 ..

Таким чином, право власності на земельну ділянку перейшло до АТ «Перший Український Міжнародний банк`відповідно до закону та договору іпотеки з 30.09.2021, тобто з моменту набуття (реєстрації) права власності на будинок за адресою: АДРЕСА_1 , який розміщений на земельній ділянці.

Зазначає, що на даний час вона є власником вищезазначеного житлового будинку та земельної ділянки на якій розташований будинок, проте не може формити право власності на спірну земельну ділянку, оскільки на час укладання договору купівлі продажу Акціонерне товариство «Перший Український Міжнародний банк» не формило право власноті на земельну ділянку на підставі рішення суду, чим порушуються ії права.

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова від 12 липня 2022 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито загальне позовне провадження у цивільній справі. Призначено підготовче судове засідання.

11 серпня 2022 року Акціонерне товариство «Перший Український Міжнародний банк» надало письмові пояснення, зазначивши, що рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 02 грудня 2021 року по справі № 639/7020/21 не було спрямовано на виконання, право власності за Банком не було оформлено у зв`язку із відчуження предмету іпотеки-житлового будинку ОСОБА_1 , до якої відповідно до законодавства та договору перейшло право влансоті на земельну ділянку.

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова від 11 серпня 2022 року закрито підготовче судове засідання та призначено справу до розгляду по суті.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_3 позов підтримав в повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені у позові. Зазначив, що відповідачем визначено також ОСОБА_4 , оскільки за ним на даний час зареєстровано право власноті на земельну ділянку

Від відповідача по справі ОСОБА_2 надійшла заява в якій, просив справу розглянути у його відсутність, проти позову не заперечував.

Представник А.Т. «Перший Український Міжнародний банк» Посметна М.М. в судове засідання не зявилась, в письмових поясненнях просила розглянути справу у ії відсутність

Суд, дослідивши надані сторонами та долучені до матеріалів справи докази, встановив наступні обставини та відповідні ним правовідносини.

В силу ч.4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова від 02 грудня 2021 року по справі № 639/7020/21 за позовом Акціонерного товариства «Перший український міжнародний банк» до ОСОБА_2 про визнання права власності на земельну ділянку, визнано за Акціонерним товариством «Перший український міжнародний банк» право власності на земельну ділянку цільове призначення: будівництво та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд: площа: 0, 0732 га; кадастровий номер: :06:034:0002, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Рішенням суду встановлено, що між ЗАТ «Перший Український Міжнародний банк», правонаступником якого є ПАТ «Перший Український Міжнародний банк» та ОСОБА_2 було укладено Кредитний договір № 5646877 від 30.08.2007 року, відповідно до якого позивач зобов`язався надати ОСОБА_2 кредит у розмірі 150 000,00 доларів США, а боржник в свою чергу зобов`язався використати його за призначенням, сплатити позивачу відсотки за користування кредитом та повернути кредит частинами в розмірах, в порядку та в строки, визначені Кредитним договором, але не пізніше 30.08.2022 року. До Кредитного договору була укладена додаткова угода № 8522101 від 25.12.2009 року, згідно умов якої було видано другий транш кредиту у розмірі 1 170 006,07 грн.

З метою забезпечення виконання вказаних зобов`язань між Банком та ОСОБА_2 був укладений 30.08.2007 року Договір іпотеки № 5646912, посвідчений приватним нотаріусом ХМНО Кононовою Р.В., зареєстрований в реєстрі за №197, згідно з яким в забезпечення зобов`язань за вказаним вище Кредитним договором було передано в іпотеку Банку житловий будинок з надвірними будівлями, реєстраційний номер 17655149, загальною площею 111,8кв.м., житловою площею: 83,2кв.м., який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до п.п. 1.2.2 п.1.2 ст. 1 Договору іпотеки Іпотекодавець був зобов`язаний у строк до 30.05.2008 одержати Державний акт на земельну ділянку та укласти договір іпотеки земельної ділянки з ЗАТ «ПУМБ» та внесення змін до договору іпотеки. Але вказану умову іпотекодавець порушив, право власності на земельну ділянку на своє ім`я у встановлений договором іпотеки строки не оформив.

Право власності на земельну ділянку відповідачем було зареєстровано 11.06.2015, однак відповідач про це не повідомив позивача та не звернувся до Банку для внесення відповідних змін до договору іпотеки щодо передання в іпотеку Банку земельної ділянки, як єдиного об`єкту нерухомості, що передбачено договором іпотеки. (а.с. 23, 24-25, 26-29)

В подальшому предмет іпотеки був відчужений ОСОБА_2 ОСОБА_5 за договором купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом ХМНО Салигою Н.А. 11.06.2015 року за № 779.

В послідуючому предмет іпотеки був відчужений ОСОБА_5 ОСОБА_6 за договором дарування, посвідченого приватним нотаріусом ХМНО Слоневською Д.В. 23.06.2015 за реєстраційним № 410. Крім того, предмет іпотеки ОСОБА_6 було передано ОСОБА_7 в іпотеку згідно договору позики, посвідченого приватним нотаріусом ХМНО Журба О.Л. 13.07. 2015 за реєстр. № 810, та договору іпотеки, посвідченого приватним нотаріусом ХМНО Журба О.Л. 13.07.2015 за № 811.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова від 19 квітня 2017 року у цивільній справі № 639/2485/16-ц позовну заяву Публічного акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний банк» до ОСОБА_2 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_5 , третя особа: приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Салига Н.А. про визнання правочинів недійсними задоволено частково.

Визнано недійсним договір дарування від 23.06.2015, укладений між ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Слоневською Д.В. за реєстровим номером 410.

Визнано недійсним договір іпотеки від 13.07.2015, укладений між ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Журбою О.Л. за № 811.

В іншій частині у задоволенні позову відмовлено.

Заочним рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова від 08 квітня 2021 року у цивільній справі № 639/3670/20 позовну заяву Акціонерного товариства «Перший Український міжнародний банк» до ОСОБА_2 , ОСОБА_5 про застосування наслідків недійсності до нікчемного договору купівлі-продажу - задоволено.

Застосовано наслідки недійсного договору до нікчемного договору купівлі-продажу будинку та земельної ділянки, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , серія та номер: 779 від 11.06.2015 року, затвердженого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Салигою Н.О., шляхом відновлення становища, яке існувало до порушення.

Скасовано запис в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно внесені на підставі нікчемного договору купівлі-продажу житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами та земельної ділянки для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), кадастровий номер :06:034:0002, загальною площею 0, 0732 га, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , посвідченого приватним нотаріусом ХМНО Салигою Н.А., зареєстрованого в реєстрі за № 779, номер реєстрації № 9993754, № 9993977 від 11.06.2015 року про реєстрацію права власності за ОСОБА_5 .

Скасовано запис від 22.04.2015 року, час реєстрації 14:06:07 про реєстрацію припинення обтяження іпотекою будинку за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстрованого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Салигою Н.О. в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іпотеки, підстава припинення: рішення іменем України, серія та номер: 646/7527/14-ц, виданий 23.01.2015 року, видавник: Червонозаводський районний суд м. Харкова, договір іпотеки, серія та номер: 197, виданий 30.08.2007 року, видавник: ПН ХМНО Кононова О.В., додатковий договір, серія та номер: 3921, виданий 25.12.2009 року, видавник: ПН ХМНО Погрібна Т.П. на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 20847318 від 22.04.2015 року. (а.с. 34-39)

07 липня 2021 року державним реєстратором було поновлено право власності за ОСОБА_2 на земельну ділянку для обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), кадастровий номер :06:034:0002, загальною площею 0, 0732 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 на підставі рішення Жовтневого районного суду від 08.04.2021 м. Харкова у справі № 639/3670/20, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав від 25.08.2021 № 271775372. (а.с. 26-28)

У зв`язку з невиконанням ОСОБА_2 зобов`язань за кредитним договором позивач звернув стягнення на предмет іпотеки у позасудовому порядку на підставі ст. 37 Закону України «Про іпотеку» та п. 4.7. договору іпотеки шляхом прийняття його у власність, про що у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно державним реєстратором Департаменту реєстрації Харківської Міської ради Харківської області Перебоєвою Тетяною Іванівною зареєстровано право власності на предмет іпотеки за позивачем, згідно рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 60739886 від 04.10.2021, інформація відповідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 04.10.2021р. №277906484. (а.с. 13)

На цей час Акціонерне товариство «Перший Український Міжнародний банк» є власником будинку з надвірними будівлями, реєстраційний номер: 17655149, загальна площа: 111,8кв.м., житлова площа: 83,2кв.м., адреса місцезнаходження: АДРЕСА_1 , що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 04.10.2021 № 277906484. (а.с. 13)

В свою чергу, право власності на земельну ділянку, яка є предметом спору, до цього часу зареєстровано за колишнім власником - ОСОБА_2 відповідно до Інформації з Державного земельного кадастру про право власності та речові права на земельну ділянку, кадастровий номер: :06:034:0002, вид використання -для обслуговування житлового будинку, господарських споруд (присадибна ділянка).

Право власності на жилий будинок, будівлю або споруду попереднього власника або користувача припиняється автоматично, без оформлення будь-яких документів (постанова Вищого господарського суду України від 20.10.2015 у справі № 910/9813/15).

Отже, право власності на земельну ділянку з прийняттям у власність житлового будинку перейшло від ОСОБА_2 до Акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк».

Але у зв`язку з тим, що ОСОБА_2 своєчасно не оформив право власності на земельну ділянку на своє ім`я та не передав в іпотеку Банку в порушення вимог Договору іпотеки № 5646912 від 30.08.2007р., інший власник - Акціонерне товариство «Перший Український Міжнародний Банк» не може оформити своє право власності на земельну ділянку. (а.с. 17-21)

Після набуття рішенням суду законної сили, між АТ «Перший Український Міжнародний Банк» та ОСОБА_1 07 лютого 2022 року було укладено договір купівлі-продажу житлового будинку, посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Погрібною Т.П. зареєстрований в реєстрі за №110, на підставі якого вона набула право вланості на житловий будинок АДРЕСА_2 на земельній ділянці площею 0,0732,, кадастровий номер: :06:034:0002, яка належить ОСОБА_2 . Право власності на житловий будинок зареєстровано Державному реєстрі речових прав (а.с.11-13)

Як встановлено та зазначено сторонами на час укладання договору купівлі-продажу, право власності на спірну земельну ділянку залишилось зареєстрованим за ОСОБА_2 .

Статтею 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» визначені підстави для державної реєстрації прав. Пунктом 9 ч.1 цієї статті визначено, що підставою для державної реєстрації права власності на нерухоме майно є рішення суду, що набрало законної сили, щодо права власності та інших речових прав на нерухоме майно.

Згідно статті 55 Конституції України, права і свободи людини і громадянина захищаються судом.

Захист цивільних прав - це застосування цивільно-правових засобів з метою забезпечення цивільних прав. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України (статті 4 ЦПК України).

Згідно ст. 41 Конституції України, ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод (1950 р.), ратифікованою Законом від 17 липня 1997 р. № 475/97-ВР (далі Конвенція), зокрема ст. 1 Першого протоколу до неї (1952 р.) передбачено право кожної фізичної чи юридичної особи безперешкодно користуватися своїм майном, не допускається позбавлення особи її власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права, визнано право держави на здійснення контролю за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів.

Зазначені принципи сформулювано і в рішенні Європейського Суду з прав людини у справі «Спорронг і Лоннрот проти Швеції» (23 вересня 1982 р.), відповідно до якого суд повинен визначити, чи було дотримано справедливий баланс між вимогами інтересів суспільства і вимогами захисту основних прав людини. Забезпечення такої рівноваги є невід`ємним принципом Конвенції в цілому і також відображено у структурі ст. 1 Першого протоколу.

Предметом регулювання ст. 1 Першого протоколу є втручання держави у право на мирне володіння майном. У практиці ЄСПЛ (наприклад, рішення ЄСПЛ у справах «Спорронґ і Льоннрот проти Швеції» від 23 вересня 1982 року, «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства» від 21 лютого 1986 року, «Щокін проти України» від 14 жовтня 2010 року, «Сєрков проти України» від 7 липня 2011 року, «Колишній король Греції та інші проти Греції» від 23 листопада 2000 року, «Булвес» АД проти Болгарії» від 22 січня 2009 року, «Трегубенко проти України» від 2 листопада 2004 року, «East/West Alliance Limited» проти України» від 23 січня 2014 року) напрацьовано три критерії, які слід оцінювати, аналізуючи сумісність втручання в право особи на мирне володіння майном з гарантіями ст. 1 Першого протоколу, а саме: чи можна вважати втручання законним; чи переслідує воно «суспільний», «публічний» інтерес; чи такий захід (втручання в право на мирне володіння майном) є пропорційним визначеним цілям.

Втручання держави у право на мирне володіння майном є законним, якщо здійснюється на підставі закону, нормативно-правового акта, що має бути доступним для заінтересованих осіб, чітким та передбачуваним щодо застосування та наслідків дії його норм.

Втручання є виправданим, якщо воно здійснюється з метою задоволення суспільного, публічного інтересу, за наявності об`єктивної необхідності у формі суспільного, публічного, загального інтересу, який може включати інтерес держави, окремих регіонів, громад чи сфер людської діяльності.

Критерій пропорційності передбачає, що втручання в право власності буде розглядатися як порушення ст. 1 Першого протоколу, якщо не було дотримано справедливої рівноваги (балансу) між інтересами держави (суспільства), пов`язаними із втручанням, та інтересами особи, яка так чи інакше страждає від втручання. «Справедлива рівновага» передбачає наявність розумного співвідношення (обґрунтованої пропорційності) між метою, що ставиться для досягнення, та засобами, які використовуються. Необхідний баланс не буде дотримано, якщо особа несе «індивідуальний і надмірний тягар».

При цьому ЄСПЛ у питаннях оцінки пропорційності, як і в питаннях наявності суспільного, публічного інтересу, визнає за державою досить широку «сферу розсуду», за винятком випадків, коли такий «розсуд» не ґрунтується на розумних підставах.

Тож для розкриття критерію пропорційності вагоме значення має визначення судами добросовісності / недобросовісності набувача майна.

Згідно зі ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» практика Європейського суду з прав людини є обов`язковою для застосування судами України як джерела права.

Частиною першою статті 316 ЦК України передбачено, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Відповідно до частини першої статті 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Згідно зі статтею 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Статтею 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Стаття 377 ЦК України встановлює, що до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача).

Аналогічна норма закріплена у ч.1 та ч.6 статті 120 Земельного кодексу України, якими передбачено, що у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду, викладеної у справах №6-253цс16 та № 6-2225цс16, зазначено: «За змістом статті 377 ЦК України до особи, яка придбала житловий будинок, будівлю або споруду, переходить право власності на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення, у розмірах, встановлених договором. Якщо договором про відчуження житлового будинку, будівлі або споруди розмір земельної ділянки не визначений, до набувача переходить право власності на ту частину земельної ділянки, яка зайнята житловим будинком, будівлею або спорудою, та на частину земельної ділянки, яка є необхідною для їх обслуговування. Якщо житловий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, наданій у користування, то у разі їх відчуження до набувача переходить право користування тією частиною земельної ділянки, на якій вони розміщені, та частиною ділянки, яка необхідна для їх обслуговування.

Згідно статті 120 ЗК України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) при переході права власності на будівлю і споруду право власності на земельну ділянку або її частину може переходити на підставі цивільно-правових угод, а право користування - на підставі договору оренди.

Зазначена норма закріплює загальний принцип цілісності об`єкту нерухомості із земельною ділянкою, на якій цей об`єкт розташований. За цією нормою визначення правового режиму земельної ділянки перебуває у прямій залежності від права власності на будівлю і споруду та передбачається механізм роздільного правового регулювання нормами цивільного законодавства майнових відносин, що виникають при укладенні правочинів щодо набуття права власності на нерухомість, і правового регулювання нормами земельного і цивільного законодавства відносин при переході прав на земельну ділянку у разі набуття права власності на нерухомість.

При цьому при застосуванні положень статті 120 ЗК України у поєднанні з нормою статті 125 ЗК України слід виходити з того, що у випадку переходу права власності на об`єкт нерухомості у встановленому законом порядку, право власності на земельну ділянку у набувача нерухомості виникає одночасно із виникненням права власності на зведені на земельній ділянці об`єкти. Це правило стосується й випадків, коли право на земельну ділянку не було зареєстроване одночасно з правом на нерухомість, однак земельна ділянка раніше набула ознак об`єкта права власності.

Таким чином, за загальним правилом, закріпленим у частині першій статті 120 ЗК України, особа, яка набула права власності на будівлю чи споруду стає власником земельної ділянки на тих самих умовах, на яких вона належала попередньому власнику, якщо інше не передбачено у договорі відчуження нерухомості».

Істотною умовою договору, який передбачає набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, є кадастровий номер земельної ділянки, право на яку переходить у зв`язку з набуттям права власності на ці об`єкти, крім об`єктів державної власності, що підлягають продажу шляхом приватизації.

Верховний Суд України у своїй судовій практиці сформував правову позицію щодо наявності загального принцип цілісності об`єкта нерухомості із земельною ділянкою, на якій цей об`єкт розташований: «За цим принципом визначення правового режиму земельної ділянки перебуває в прямій залежності від права власності на будівлю та споруду. При цьому при застосуванні положень ст.120 ЗК в поєднанні з нормою ст.125 цього кодексу в набувача нерухомості право власності на земельну втикає, одночасно з виникненням права власності на зведені на цій ділянці об`єкти. Це правило стосується й випадків, коли право на земельну ділянку не було зареєстроване одночасно з правом на нерухомість, однак ділянка раніше набула ознак об`єкта права власності».

З моменту набуття права власності на нерухоме майно, новий власник такого майна стає власником або користувачем земельної ділянки, на якій знаходиться будівля.

Право власності на жилий будинок, будівлю або споруду попереднього власника або користувача припиняється автоматично, без оформлення будь-яких документів (постанова Вищого господарського суду України від 20.10.2015 у справі № 910/9813/15).

Отже, право власності на земельну ділянку з прийняттям у власність житлового будинку перейшло від Акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк» до ОСОБА_1 ..

Але у зв`язку з тим, що А,Т «Перший Український Міжнародний Банк» своєчасно не оформив право власності на земельну ділянку на своє ім`я, залишивши зареєстроване право власності за попереднім власником ОСОБА_2 та здійснив відчуження житлового будинку, новий власник ОСОБА_1 не може оформити своє право власності на земельну ділянку.

Згідно з п. 9 ст. 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» підставою для державної реєстрації права власності на нерухоме майно є рішення суду, що набрало законної сили, щодо права власності та інших речових прав на нерухоме майно.

В даному випадку підставою для державного реєстратора про прийняття рішення про реєстрацію прав власності на земельну ділянку є рішення суду, що набрало законної, яким визнається за певною особою право власності на земельну ділянку з підстав ст. ст. 377, 381 ЦК України та статті 120 ЗК України та припиняється права власності попереднього власника.

Враховуючи вимоги законодавства, право власності на земельну ділянку перейшло до позивача відповідно до закону та договору купівлі-продажу від 07.02.2022, тобто з моменту набуття (реєстрації) права власності на будинок за адресою: АДРЕСА_1 , який розміщений на земельній ділянці.

Таким чином, набуття позивачем права власності на будинок нерозривно пов`язано з припиненням права власності у відповідача на земельну ділянку.

Також суд зазнчає, що відповідач ОСОБА_2 не є належним відповідачем по справі, незалежно від того, що на час розгляду справи за ним зареєстровано право власності на спірну земельну ділянку, оскільки в силу закону, реєстрація прав нового власника не залежить від дій попереднього власника

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позовна заява ОСОБА_1 в частині вимог до Акціонерного товариства «Перший український міжнародний банк» до про визнання права власності на земельну ділянку підлягає задоволенню. В частині вимог ОСОБА_8 суд відмовляє з наведених вище підстав.

Частиною 1 ст. 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

З матеріалів справи вбачається, що при зверненні до суду з позовом представником позивача було сплачено судовий збір у розмірі 2149,00 грн.

На підставі викладеного і керуючись ст. ст. 4, 5 , 13, 76-81, 133, 141, 265 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ :

Позов ОСОБА_1 в частині вимог до Акціонерного товариства «Перший український міжнародний банк» про визнання права власності на земельну ділянку задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на земельну ділянку цільове призначення: будівництво та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд: площа: 0, 0732 га; кадастровий номер: :06:034:0002, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1

Позов ОСОБА_1 в частині вимог до ОСОБА_2 про визнання права власності на земельну ділянку залишити без задоволення.

Стягнути з Акціонерного товариства «Перший український міжнародний банк» на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 2 149 (дві тисячі сто сорок дев`ять) гривень 00 копійок.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Харківського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення, зазначений строк обчислюється з дня складання повного рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Найменування сторін:

Позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , яка проживає за адресою: АДРЕСА_3 .

Відповідач Акціонерне товариство «Перший Український Міжнародний банк», , місцезнаходження: м. Київ, вул. Анріївська, б. 4.

Відповідач ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 , який проживає за адресою: АДРЕСА_1 .

Повне рішення складено 11.10.2022.

Суддя С.О. Рубіжний