Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22.09.2022 Справа №607/1881/21

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області в складі головуючого судді Позняка В.М.,

за участю секретаря судового засідання Юхимчук Т.В., позивача ОСОБА_1 , представника позивача ОСОБА_2 , представника відповідача ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Тернополі в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про припинення стягнення аліментів та стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 , звернувся в суд із позовом до ОСОБА_4 , просить з урахуванням збільшених позовних вимог, припинити стягнення аліментів з відповідачки на утримання дітей ОСОБА_5 , 2013 року народження, ОСОБА_6 , 2011 року народження, ОСОБА_7 , 2013 року народження; стягнути аліменти за минулий час 9000 гривень, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, а саме, починаючи з 01.05.2020 і до досягнення повноліття дітей аліменти в розмірі 3000 гривень щомісяця на одну дитину; зупинити стягнення за ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 21.04.2020 справа № 607/2776/19, з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_9 аліменти на утримання її дітей у розмірі 400 доларів США, що еквівалентно 10000 гривень до досягнення дітьми повноліття; ухвалу Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 21.04.2020 справа № 607/2776/19, визнати такою, що не підлягає виконанню» в частині стягнення аліментів.

Позов мотивовано тим, що після визнання судом мирової угоди, діти проживають з позивачем, відповідачка не бере участі у їх матеріальному утриманні, хоча має комерційне приміщення в центральній частині міста та отримує прибуток від здачі його в оренду.

Відповідач надала суду відзив на позов, в якому просить відмовити в задоволенні позовних вимог. Покликається на те, що вона безпосередньо займалася вихованням дітей, зокрема, матеріальним забезпеченням, успішністю в школі, побутом та дозвіллям. Разом з тим, фізично, в той час, коли в квартирі знаходився позивач через його фізичний та моральний тиск, змушена була проживати в своєї мами.

Ухвалою судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 04 лютого 2021 року відкрито провадження по справі та призначено її до судового розгляду за правилами спрощеного позовного провадження із викликом сторін.

Ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 24 листопада 2021 року суд постанови скасувати заочне рішення у справі та призначити справу до судового розгляду.

Ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 10 травня 2022 року із занесенням до протоколу судового засідання суд постановив прийняти зміни позовних вимог та перейти до розгляду справи за правилами загального позовного провадження, призначивши підготовче судове засідання.

Позивач та його представник в судовому засіданні позов підтримали. Позивач пояснив, що після визнання судом мирової угоди відповідачка виїхала з спільної квартири та саме він займається вихованням і утриманням дітей, а відповідачка проживає в матері. Тільки інколи вона навідується до них, може бути, що на вихідні забирала їх до матері. Також, було таке, що коли він хворів вона була з дітьми. З 10.03.2022 року по 17.04.2022 року через війну він вивіз дітей за кордон. Він оплачує додаткові заняття дітей з футболу, боксу, іноземної мови. Позивач займається підприємницькою діяльністю, є забезпеченою людиною. Відповідачка також матеріально забезпечена, мала дохід від оренди комерційної нерухомості, яку на цей час відчужила, надає послуги косметолога. Крім того, звертає увагу суду, що з липня 2022 року позивачка викрала молодшого сина, та виїхала за кордон. При цьому, старші сини залишилися на його утриманні.

Представник відповідачки просить відмовити в задоволенні позовних вимог з підстав, викладених у заявах по суті. Зазначає, що відповідачка бере участь у вихованні дітей. В липні 2022 року виїхала за кордон на відпочинок з молодшим сином.

Розглянувши справу, судом досліджено такі докази а встановлено такі обставини.

Сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 12 січня 2006 року, який розірвано рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 18 березня 2019 року у справі №607/3240/19.

В цьому шлюбі народилися син ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про що свідчить свідоцтво про народження, серія НОМЕР_1 , видане 29 листопада 2011 року, син ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про що свідчить свідоцтво про народження, серія НОМЕР_2 , видане 29 листопада 2011 року, та син ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , про що свідчить свідоцтво про народження, серія НОМЕР_3 , видане 24 липня 2013 року.

Згідно ухвали Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 21.04.2020 року у справі №607/2776/19 суд постановив затвердити укладену між сторонами мирову угоду, відповідно до умов якої, серед іншого сторони домовилися, стягувати з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_9 на картковий рахунок чи в інший узгоджений між сторонами спосіб 10 000 гривень, що є еквівалентом суми в розмірі 400 доларів США, щомісячно до 02 числа звітного місяця на утримання їх неповнолітніх дітей - ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , починаючи з дати затвердження судом даної мирової угоди до досягнення старшими дітьми повноліття.

Постановою головного державного виконавця відділу ДВС у місті Тернополі від 02.11.2021 року відкрито виконавче провадження ВП №67336070, виконавчий документ ухвала Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області 21.04.2020 року у справі №607/2776/19. 22.07.2022 року позивачем оплачено заборгованість в розмірі 255061,68 грн.

З довідки ДП «Добродій-Сервіс-3» №22 від 29.01.2021 року видно, що позивач ОСОБА_1 зареєстрований разом з синами ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та ОСОБА_12 в квартирі по АДРЕСА_1 . Відповідачка ОСОБА_4 з 17.09.2020 року знята з реєстрації місця проживання у вказаній квартирі (а.с.18).

Відповідно до інформації управління у справах неповнолітніх дітей Тернопільської міської ради від 05.11.2021 року ОСОБА_1 20.11.2019 року, 17.06.2020 року, 15.12.2020 року, 01.11.2021 року звертався до служби у справах неповнолітніх дітей Тернопільської міської ради з приводу неналежного виконання батьківських обов`язків, а ОСОБА_9 26.04.2021 року зверталася стосовно протиправної поведінки ОСОБА_1 .

Сторонами надано докази щодо придбання продуктів харчування, одягу, освітніх, медичних, комунальних та туристичних послуг за період 2019-2022 року (т.1 а.с. 129-179, 191-196, т.2 а.с.1-105, т.2 а.с. 123-134).

Як видно з інформації Тернопільського районного управління поліції від 21.07.2022 року №3149 у відповідь на звернення ОСОБА_13 , 02.07.2022 року ОСОБА_9 перетнула кордон разом в пункті Порубне разом із сином ОСОБА_14 .

Всебічно, повно об`єктивно та безпосередньо дослідивши докази по справі, надавши їм оцінку на предмет належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо та достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності, суд доходить переконання, позов слід задовольнити частково, виходячи із таких міркувань.

Положеннями статті 180 СК України передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно частини третьої статті 182 СК України, при вирішенні питання стягнення аліментів, суд виходить з того, з ким проживає дитина.

Відповідно до п. 17 Постанови N 3 Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів", право на звернення до суду із заявою про стягнення аліментів і, відповідно, право на отримання аліментів має той з батьків, з ким проживає дитина.

З аналізу положень статей 179-181 СК України вбачається, що аліменти підлягають використанню на утримання дитини, а тому припинення стягнення аліментів є можливим у тому випадку, коли одержувач аліментів не витрачає отримані аліменти на дитину. У такому випадку відбувається припинення стягнення аліментів на дитину на ім`я одержувача аліментів.

За своєю суттю аліменти це кошти покликані забезпечити дитину усім необхідним для повноцінного розвитку, тому вони можуть бути стягнуті лише на користь того з батьків, хто проживає з дитиною та бере активну участь у її вихованні.

З аналізу зазначених статей вбачається, що припинення стягнення аліментів можливим є у тому випадку, коли одержувач аліментів не витрачає отримувані нею аліменти на дитину. У такому випадку відбувається припинення стягнення аліментів на ім`я одержувача аліментів. При цьому обов`язок платника аліментів утримувати дитину не припиняється.

Сімейний кодекс України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження (частина третя статті 181 СК України) та на підстави припинення сплати аліментів. Стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом, а статті 273 СК України додатково вказує на підстави припинення виплати аліментів.

З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями статті 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження, а відсутність імперативної заборони на припинення виплати аліментів, за положеннями статті 273 СК України має на меті скасування їх присудження.

Способи захисту сімейних прав та інтересів встановлені частиною другою статті 18 СК України, згідно з нормами якої способами захисту сімейних прав та інтересів зокрема є припинення правовідношення, а також його анулювання.

Відтак, з урахуванням предмета даного спору, однією з обставин, яка підлягає доказуванню у справі, є те, з ким саме з батьків проживає дитина на час звернення до суду з позовом, розгляду справи судом та ухвалення рішення по справі, зокрема з одержувачем аліментів чи з їх платником.

Частиною першою статті 10 СК України визначено, що якщо певні сімейні відносини не врегульовані цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами або домовленістю (договором) сторін, до них застосовуються норми цього Кодексу, які регулюють подібні відносини (аналогія закону).

Відповідно до частини четвертої статті 273 ЦПК України, якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред`явлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них.

Згідно з частиною третьою статті 181, частиною першою статті 184 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі.

За змістом частини першої статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до частин другої та третьої статті 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати.

Як вбачається з матеріалів справи, ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 21.04.2020 року у справі №607/2776/19 суд постановив затвердити укладену між сторонами мирову угоду, відповідно до умов якої, серед іншого, сторони домовилися стягувати з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_9 на картковий рахунок чи в інший узгоджений між сторонами спосіб 10 000 гривень, що є еквівалентом суми в розмірі 400 доларів США, щомісячно до 02 числа звітного місяця на утримання їх неповнолітніх дітей - ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , починаючи з дати затвердження судом даної мирової угоди до досягнення старшими дітьми повноліття.

Разом з тим, судом достовірно встановлено, що з 01 липня 2022 року діти сторін ОСОБА_6 2013 року народження та ОСОБА_11 , 2013 року на народження не проживають разом з матір`ю, оскільки остання разом із неповнолітнім ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_4 виїхала за кордон. Фактично їх догляд здійснює позивач по справі.

Тому, суд вважає, що обставини, що виникли після постановлення ухвали 01 липня 2022 року, зокрема проживання дітей ОСОБА_6 2013 року народження та ОСОБА_7 , 2013 року народження з батьком та перебування їх на його утриманні, які підтверджується достатніми та допустимими доказами, мають істотне значення та підставою, яка вказує на необхідність звільнення платника аліментів від сплати таких періодичних платежів, адже у такому випадку той з батьків із ким проживає дитина набуває право на отримання аліментів, а в іншого з батьків таке право припиняється, що відповідає встановленому статті 141 СК України принципу рівності прав та обов`язків батьків стосовно своєї дитини.

Тому, позов щодо припинення стягнення аліментів стягнення аліментів з ОСОБА_1 на утримання ОСОБА_6 , 2013 року народження та ОСОБА_7 , 2013 року народження в розмірі 6666,66 грн, тобто 2/3 від 10000 грн, суми визначеної згідно ухвали Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 21.04.2020 року у справі №607/2776/19 на утримання трьох дітей, слід задовольнити.

При цьому, вимога щодо припинення стягнення аліментів в розмірі 3333,33 грн (1/3 від 10000 грн), які стягувалися згідно ухвали на утримання ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 не підлягає до задоволення, оскільки судом встановлено, що неповнолітній проживає з матір`ю та перебуває на її утриманні.

Щодо позовних вимог про зупинення стягнення за ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 21.04.2020 справа № 607/2776/19, з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_9 аліменти на утримання її дітей у розмірі 400 доларів США, що еквівалентно 10000 гривень до досягнення дітьми повноліття; визнання ухвали Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 21.04.2020 справа № 607/2776/19, такою, що не підлягає виконанню» в частині стягнення аліментів, то такі вимоги не підлягають до задоволення, оскільки ухвалення рішення про припинення стягнення аліментів є ефективним та достатнім способом захисту, який передбачений законом, зокрема, статтею 273 ЦПК України.

Зважаючи що неповнолітній ОСОБА_6 та ОСОБА_11 , 2013 року народження перебувають на утриманні батька, з відповідачки слід стягнути аліменти на їх утримання.

Визначаючи розмір аліментів, суд виходить із майнового стану відповідачки, яка, як видно із ухвали суду від 21.04.2020 року у справі №607/2776/19, достатньо матеріально забезпечена, зокрема представник відповідачки підтвердив факт отримання орендної плати від комерційної нерухомості та відчуження комерційної нерухомості, тому розмір аліментів слід визначити 2500 гривень щомісяця на кожну дитину, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Такий розмір аліментів приблизно відповідає мінімальному рекомендованому розміру аліментів встановленому законом прожитковому мінімуму на дитину відповідного віку.

Суд вважає, що аліменти слід стягувати з 01 липня 2022 року. Так, саме з цієї дати судом достовірно встановлено факт припинення участі у матеріальному забезпеченні, утриманні та вихованні старших синів. Суд враховує, що визначаючи в мировій угоді розмір аліментів у справі №607/2776/19 сторони проживали в одній квартирі, та діти жили як із позивачем так і відповідачем, вони двоє брали участь в їх утриманні, та разом з цим, сторони домовилися про такий розмір аліментів які повинні стягуватися саме з позивача. При цьому, як позивач так і відповідач надали суду докази про участь в придбанні товарів та послуг для утримання дітей, а тому неможливо достовірно встановити, що тільки позивач в цей час їх утримував.

З наданих позивачем доказів його звернень до органу опіки і піклування, неможливо достовірно встановити ту обставину, що відповідачка перестала проживати з дітьми та утримувати їх матеріально, зважаючи на те, що вона цю обставину заперечує, і як позивачем так і відповідачем надано докази придбання продуктів харчування, освітніх, медичних та інших послуг.

Тому позов щодо стягнення аліментів за попередній період до задоволення не підлягає.

На підставі статті 141 ЦПК України, з відповідачки слід стягнути в користь держави судовий збір за позовні вимоги про стягнення аліментів.

Керуючись статтями 4, 12, 13, 81, 263, 265, 352, 354, 430 ЦПК України, статтями 180, 181, 182 Сімейного кодексу України, суд, -

УХВАЛИВ :

Позов задовольнити частково.

Припинити стягнення аліментів з ОСОБА_1 на утримання ОСОБА_6 2013 року народження та ОСОБА_7 , 2013 року на народження в розмірі 6666,66 гривень, які стягувалися на підставі ухвали Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 01.05.2010 року.

Стягувати з ОСОБА_9 в користь ОСОБА_1 аліменти на утримання неповнолітніх дітей ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі по 2500 гривень щомісяця на кожну дитину, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягувати з 01 липня 2022 року і до досягнення повноліття дітей.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_9 в користь держави судовий збір в сумі 992,40 гривень.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Тернопільського апеляційного суду або через Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Реквізити сторін:

Позивач: ОСОБА_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_4 .

Відповідач: ОСОБА_9 , останнє відоме зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_5 .

Повний текст рішення виготовлено 03 жовтня 2022 року.

Головуючий суддяВ. М. Позняк