ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/817/665/22 Доповідач - Костів О.З.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 жовтня 2022 року м. Тернопіль

Тернопільський апеляційний суд в складі:

головуючого - Костів О.З.

суддів - Міщій О. Я., Шевчук Г. М.,

розглянувши у письмовому провадженні цивільну справу № 607/22078/20 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на заочне рішення Теребовлянського районного суду Тернопільської області від 4 квітня 2022 року (ухвалене суддею Мельник А.В., повний текст якого складено 7 квітня 2022 року) в справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог: Служба у справах неповнолітніх та дітей Тернопільської міської ради Відділ з питань опіки та піклування про позбавлення батьківських прав,

В С Т А Н О В И В:

У грудні 2020 року ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_4 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог: Служба у справах неповнолітніх та дітей Тернопільської міської ради Відділ з питань опіки та піклування про позбавлення батьківських прав.

В обґрунтування заявлених вимог позивачка покликалася на те, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 26 вересня 2015 року, від якого народилася донька ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 14 серпня 2020 року шлюб між сторонами було розірвано, донька постійно проживає з позивачкою. Вказує, що відповідач не цікавиться дитиною, її духовним та фізичним розвитком, вихованням, станом здоров`я, не навідує доньку, є неодноразово судимим, при рідких зустрічах влаштовує бійки, скандали з позивачем на очах дочки. Усі питання щодо дитини вирішуються позивачем та її батьками без участі та підтримки відповідача, а відтак, батько повністю втратив будь-який контакт з дитиною, остання проживає разом з ОСОБА_3 та знаходиться на її повному утриманні.

У зв`язку з викладеним просить суд позбавити батьківських прав ОСОБА_4 відносно дочки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішенням Теребовлянського районного суду Тернопільської області від 4 квітня 2022 року в задоволенні позову відмовлено.

Попереджено ОСОБА_4 про необхідність змінити ставлення до виховання дитини ОСОБА_5 .

Покладено на Службу у справах неповнолітніх та дітей Тернопільської міської ради контроль за виконанням ОСОБА_4 батьківських обов`язків щодо дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, представник ОСОБА_3 - адвокат Рукавець О.В. подав на нього апеляційну скаргу, посилаючись на його незаконність та необґрунтованість, порушення судом норм матеріального та процесуального права. Вказує, що судом неповно встановлено фактичні обставини справи та дано невірну оцінку доказам.

Апеляційна скарга мотивована тим, що відповідач не знає який дошкільний заклад відвідує його дочка та жодного разу не приводив її та не приходив за нею до садочка, вихователі його не знають, життям дитини він не цікавиться.

Звертає увагу на те, що знаючи про судовий розгляд щодо позбавлення батьківських прав, ОСОБА_4 жодного разу не з`явився на судові засідання, жодним чином не зацікавлений, щоб залишатись батьком ОСОБА_5 і не цікавиться її долею, не відвідує дочку та не спілкується із нею.

Крім того, ОСОБА_4 із вересня 2020 року на утримання дитини не сплачено жодної копійки згідно судового наказу, виданого Тернопільським міськрайонним судом Тернопільської області 28 грудня 2020 року про стягнення з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 аліментів на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 2000 грн., але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку починаючу із 23 вересня 2020 року та до досягнення дитиною повноліття.

Відповідач покладених законом на батьків обов`язків, не виконує, не бере педагогічної, матеріальної, грошової, посильної трудової, або будь-якої іншої участі у вихованні дочки. Всі питання щодо виховання вирішуються матір`ю самостійно без участі та підтримки з боку відповідача. Дитина знаходиться на повному утриманні ОСОБА_3 та її батьків.

Вважає, що зазначені факти, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати, як ухилення від виховання дитини батьком, свідомого нехтування ним своїми обов`язками, що підтверджує відсутність серйозного ставлення відповідача до своїх батьківських обов`язків.

У зв`язку з наведеним просить рішення Теребовлянського районного суду Тернопільської області від 04 квітня 2022 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов задоволити.

Відзив на апеляційну скаргу від учасників по справі не надходив.

В судове засідання сторони не з`явилися, хоча були належним чином повідомленні про дату, час та місце розгляду справи.

Заслухавши доповідача, перевіривши матеріали справи, доводи, зазначені в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає виходячи із наступного.

За загальним правилом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом.

Судом встановлено наступні обставини.

Згідно копії свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 від 03 березня 2016 року, виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Тернополю Тернопільського міськрайонного управління юстиції Тернопільської області, ОСОБА_5 народилась ІНФОРМАЦІЯ_2 , її батьками є ОСОБА_4 та ОСОБА_3 (а.с.13).

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 14 серпня 2020 року шлюб між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 розірвано (а.с.12).

Згідно копії довідки, виданої ГТОВ «Мрія» за № 3513 від 20 грудня 2019 року, ОСОБА_3 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 разом з батьками ОСОБА_8 та ОСОБА_9 (а.с.14).

Відповідно до копії довідки, виданої Управлінням соціальної політики Тернопільської міської ради за № 489 від 12 лютого 2020 року, ОСОБА_3 станом на 12 лютого 2020 року не отримує жодних допомог (а.с.15).

ОСОБА_3 працює в ТНВК «ШЕЛ № 9 ім.Іванни Блажкевич» Тернопільської міської ради Тернопільської області прибиральником службових приміщень, її доходи за вересень -листопад 2020 року становлять 15277 грн. 31 коп., про що свідчать довідки про доходи за №14 від 30 жовтня 2020 року та №18 від 15 грудня 2020 року, видані ТНВК «ШЕЛ №9 ім. Іванни Блажкевич» Тернопільської міської ради Тернопільської області (а.с.16, 17).

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , відвідує Тернопільський дошкільний заклад №24. Батько дитини ОСОБА_4 дитину не відвідує, не бере участі у її вихаванні, не цікавиться освітньо-виховним процесом дитини, не забирає з дошкільного закладу додому, не відвідує батьківських зборів та не спілкується з вихователями групи, про що свідчать копії довідок від 04 січня 2021 року за № 01, та б/н, виданих Тернопільським дошкільним навчальним закладом № 24 Тернопільської міської ради (а.с.24)

Вироком Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 06 листопада 2019 року ОСОБА_4 визнано винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.185 КК України та призначено йому за даним кримінальним правопорушенням покарання у виді 2 (двох) років 6 (шести) місяців позбавлення волі (а.с.9-12).

Згідно висновку органу опіки та піклування, який затверджено рішенням виконавчого комітету Тернопільської міської ради №767 від 25 серпня 2021 року, органом опіки і піклування встановлено, що ОСОБА_3 не надано жодних вагомих доказів щодо неучасті батька у вихованні та утриманні малолітньої доньки ОСОБА_5 . Враховуючи викладене, орган опіки та піклування вважає за недоцільне позбавити батьківських прав ОСОБА_4 стосовно малолітньої дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 60-61).

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи, апеляційний суд виходить з наступного.

Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток (частина друга статті 150 СК України).

Відповідно до статей 3, 155 СК України, дитина належить до сім`ї своїх батьків і тоді, коли з ними не проживає. Здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства.

Статтею 164 СК України передбачений вичерпний перелік підстав для позбавлення батьківських прав. Батько або мати можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо він, вона:

1) не забрали дитину з пологового будинку або іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування;

2) ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини;

3) жорстоко поводяться з дитиною;

4) є хронічними алкоголіками або наркоманами;

5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва;

6) засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини.

Відповідно до статті 165 СК України, право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають, зокрема, один із батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина.

Пунктами 15, 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» судам роз`яснено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують, та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов`язками.

Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки, як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України). Таким чином, позбавлення батьківський прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків в кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків.

Аналогічний висновок викладений у постанові КЦС в складі Верховного Суду від 14 лютого 2018 року по справі № 209/2821/15-ц.

Згідно ст. 19 СК України, орган опіки та піклування подає до суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

Відповідно до ч. 6 ст. 19 СК України, суд може не погодитися із висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.

Декларація прав дитини, проголошена Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, як принципове положення визначила, що дитина повинна зростати в умовах турботи.

Відповідно до ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Звертаючись до суду з даним позовом, ОСОБА_3 посилалася на ухилення відповідача ОСОБА_4 від виконання своїх батьківських обов`язків.

Апеляційний суд зазначає, що ухилення від виконання юридичного обов`язку - це завжди акт свідомої поведінки, оскільки особа має реальну можливість його виконати, але не вчиняє до цього жодних дій. Тому, жодні інші обставини, як - то ухилення матері чи батька від утримання дитини, не можуть призвести до позбавлення батьківських прав.

Умовою по ухиленню від обов`язків по вихованню дітей, як підстава позбавлення батьківських прав, передбачена п. 2. ч. 1 ст. 164 СК України, може бути лише винна поведінка особи, свідоме нехтування ним своїми батьківськими обов`язками.

Судом першої інстанції правильно встановлено, що позивачем не доведено систематичне ухилення ОСОБА_4 від виконання своїх батьківських обов`язків, а також того, що незважаючи на всі заходи попередження та впливу, останній продовжує не виконувати в подальшому свої батьківські обов`язки.

При цьому систематично - це значить, що батьки неодноразово притягувалися до відповідальності (адміністративної, цивільної, громадської), але висновків не зробили.

В матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази винної поведінки відповідача щодо умисного злісного ухилення від виконання батьківських обов`язків.

У справі відсутні докази застосування до відповідача будь-яких заходів впливу з боку органів внутрішніх справ, накладення адміністративної відповідальності, бесіди, попередження з боку органу опіки та піклування, органів місцевого самоврядування.

При цьому доведення обставин свідомого, умисного ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків, які можуть бути підставою позбавлення останнього батьківських прав, покладено на позивача.

Колегія суддів звертає увагу, що позивачка на підтвердження поведінки відповідача щодо невиконання батьківських обов`язків надала лише копію довідки б/н від 05 січня 2021 року, видану Тернопільським дошкільним навчальним закладом № 24 Тернопільської міської ради. Однак та обставина, що відповідач не цікавився освітньо-виховним процесом доньки не може бути безумовною підставою для задоволення даного позову.

В матеріалах справи відсутні докази, що позивачка зверталася:

- до державного виконавця про розрахунок розміру заборгованості, накладення всіх обмежень на боржника та штрафних санкцій;

- до органів поліції про відкриття кримінального провадження щодо ухилення ОСОБА_4 від сплати аліментів на утримання дитини;

- до служби у справах дітей щодо невиконання ОСОБА_4 батьківських обов`язків.

Таким чином, ухвалюючи рішення у даній справі, суд першої інстанції, правильно врахував висновок Служби у справах неповнолітніх та дітей Тернопільської міської ради, яким визнано за недоцільно позбавляти батьківських прав ОСОБА_4 стосовно дочки ОСОБА_7 .

Доводи апелянта про те, що ОСОБА_4 із вересня 2020 року на утримання дитини не сплачено аліменти на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , колегія суддів відхиляє, оскільки в матеріалах справи відсутні докази на підтвердження вказаного. При цьому доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.6 ст. 81 ЦПК України).

Твердження апелянта про те, що ОСОБА_4 знаючи про судовий розгляд щодо позбавлення батьківських прав, не з`явився жодного разу на судові засідання, апеляційний суд не бере до уваги, оскільки згідно протоколу судового засідання від 03 березня 2021 року вбачається, що відповідач був присутній у судовому засіданні (а.с.35).

Посилання апелянта на те, що поведінку відповідача можна розцінювати, як ухилення від виховання дитини батьком, свідомого нехтування ним своїми обов`язками, суд апеляційної інстанції не приймає, оскільки не встановлено, що відповідач притягувався до відповідальності, виходячи із вимог статті 184 КупАП (невиконання батьками або особами, що їх замінюють, обов`язків щодо виховання дітей) та статті 167 КК України (ухилення від сплати аліментів на утримання дітей).

З огляду на викладене відсутні правові підстави для позбавлення батьківських прав ОСОБА_4 відносно дочки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

У відповідності до ст.ст.12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини на які посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно з вимогами ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно ч.2 ст.78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно ч.2 ст.89 ЦПК України, жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Відмовляючи в задоволенні позову, судом першої інстанції вірно встановлено фактичні обставини справи та дано правильну оцінку доказам.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду та не впливають на їх правильність.

Норми матеріального права відповідно до спірних правовідносин, застосовані правильно.

Порушень норм процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення справи, колегією суддів не встановлено.

Відповідно до ст.375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у сукупності колегія суддів приходить до висновку про законність та обґрунтованість постановленого по даній справі рішення та відсутність підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі.

Керуючись ст.ст.367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд апеляційної інстанції,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Заочне рішення Теребовлянського районного суду Тернопільської області від 4 квітня 2022 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Дата складення повного тексту постанови - 10 жовтня 2022 року.

Головуючий

Судді