Справа №: 164/908/22
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 жовтня 2022 року Маневицький районний суд Волинської області

в складі: головуючого судді Ониска Р.В.,

при секретарі Наумик Н.В.,

розглянувши у судовому засіданні в смт. Маневичі справу за позовом керівника Камінь-Каширської окружної прокуратури в інтересах держави в особі: Департаменту охорони здоров`я виконавчого органу Київської міської ради (Київська міська державна адміністрація), третя особа на стороні позивача, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Комунальне некомерційне підприємство "Київська міська клінічна лікарня швидкої медичної допомоги" до ОСОБА_1 про стягнення витрат, понесених закладом охорони здоров`я на лікування потерпілих від кримінального правопорушення, -

В С Т А Н О В И В:

Камінь-Каширська окружна прокуратура Волинської області в інтересах держави в особі: Департаменту охорони здоров`я виконавчого органу Київської міської ради (Київська міська державна адміністрація), третя особа на стороні позивача, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Комунальне некомерційне підприємство "Київська міська клінічна лікарня швидкої медичної допомоги" звернулась з позовом до ОСОБА_1 про стягнення 34 538 гривень 46 копійок. Свої вимоги обґрунтували тим, що слідчим відділенням ВП № 1 (сел. Маневичі) Камінь - Каширського РВП у Волинській області проводилося досудове розслідування за № 0000218 від 08.11.2021 за ознаками кримінальногоправопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України.Досудовим розслідуванням встановлено, що 8 листопада 2021 року, о 1 годині 44 хвилин ОСОБА_1 , керуючи технічно справним автомобілем марки «Great Wall НЗ» номерний знак « НОМЕР_1 », рухаючись на перехресті авто доріг Р-14 сполученням Луцьк-Любешів-Дольськ та М-07 сполученням Київ-Ковель-Ягодин, в межах с. Оконськ, Камінь-Каширського району, Волинської області, порушуючи пункти 2.3 (п.п. «б», «д»), 12.3, 16.11 Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України №1306 від 10.10.2001 (зі змінами), із необережності у формі злочинної недбалості, не передбачаючи можливість настання суспільно - небезпечних наслідків, хоча повинен і міг їх передбачити, був неуважний, не стежив за дорожньою обстановкою, відповідно не реагував на її зміну, не зупинився на знак 2.2 Правил дорожнього руху України, не надав переваги в русі ОСОБА_2 , який рухався автодорогою М-07 сполученням Київ-Ковель-Ягодин автомобілем марки «Toyota Avensis» номерний знак « НОМЕР_2 » та допустив виникнення дорожньо-транспортної пригоди, внаслідок якої водій автомобіля «Toyota Avensis» ОСОБА_2 та пасажир даного автомобіля ОСОБА_3 отримали тілесні ушкодження. Відповідно до висновку судово-медичного експерта ОСОБА_2 отримав тілесні ушкодження у вигляді: травматичного вивиху І п`ясної кістки лівої кисті в її І зап`ястково-п`ястковому суглобі, які за ознакою тривалого (більше 21 дня) розладу здоров`я належать до категорії тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості. Відповідно до висновку судово-медичного експерта ОСОБА_3 отримала тілесні ушкодження у вигляді: садна лобної ділянки голови, закритих переломів правої ключиці і II ребра справа, які як кожне окремо, так й увесь їх перелік, за ознакою тривалого (більше 21 дня) розладу здоров`я належать до категорії тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості.

В прямому причинному зв`язку із вчиненням дорожньо-транспортної пригоди та настанням наслідків стало те, що ОСОБА_1 грубо порушив наступні пункти «Правил дорожнього руху України», затверджених постановою Кабінету Міністрів України №1306 від 10.10.2001 (зі змінами):

-п.п. «б» п. 2.3 - відповідно до якого для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну...;

-п.п. «д» п. 2.3 - відповідно до якого для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний не створювати своїми діями загрози безпеці дорожнього руху;

-п. 12.3 - відповідно до якого у разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди;

-п. 16.1 1 - відповідно до якого на перехресті нерівнозначних доріг водій транспортного засобу, що рухається по другорядній дорозі, повинен дати дорогу транспортним засобам, які наближаються до даного перехрещення проїзних частин по головній дорозі, незалежно від напрямку їх подальшого руху.

Таким чином, ОСОБА_1 порушив правила безпеки дорожнього руху, що спричинило потерпілим середньої тяжкості тілесне ушкодження, тобто вчинив злочин, передбачений ч. 1 ст. 286 КК України. Повідомлення про підозру ОСОБА_1 оголошено 06.05.2022, а 09.05.2022 обвинувальний акт у даному кримінальному провадженні скеровано на розгляд до Маневицького районного суду. Вироком Маневицького районного суду від 23.06.2022 у справі № 164/544/22 ОСОБА_1 визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, призначено покарання 1 рік обмеження волі з позбавленням права керувати всіма видами транспортних засобів на строк 1 рік. На підставі ст. 75, 76 КК України засудженого ОСОБА_1 від відбування призначеного покарання у виді обмеження волі звільнено з випробовуванням та іспитовим строком на 1 рік.

Разом із цим, досудовим розслідуванням кримінального провадження № 0000218 від 08.11.2021 встановлено, що потерпілий ОСОБА_2 заходився на лікуванні в КНП КМКЛШМД" з 09.11.21 до 16.11.21, витрати на лікування хворого становлять 12 559,44 грн. Потерпіла ОСОБА_3 знаходилася на лікуванні в КНП "КМКЛШМД з 08.11.21 до 22.11.21 витрати на лікування хворої становлять 21 979,02 грн. Вказані витрати на лікування потерпілих під час досудового розслідування підозрюваним (обвинуваченим) ОСОБА_1 в добровільному порядку не відшкодовано. Вирок Маневицького районного суду від 23.06.2022 № 164/544/22 не оскаржувався та набрав законної сили.

Таким чином, загальна сума боргу відповідача за лікування потерпілих складає 34 538 грн. 46 коп. (12559,44+21979,02=34538,46), які відповідачем в добровільному порядку не відшкодовано. Враховуючи, що шкода, заподіяна вчиненням кримінального правопорушення на даний час лишається не відшкодованою дану позовну заяву подано в порядку цивільного судочинства.

Прокурор Маневицького відділу Камінь-Каширської окружної прокуратури у судове засідання не з`явилася, подала до суду клопотання про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримує у повному обсязі та просить позов задовольнити.

Представник Департаменту охорони здоров`я виконавчого органу Київської міської ради (Київська міська державна адміністрація) Вітвіцька К.В. подала в суд заяву по розгляд справи за її відсутності.

Третя особа на стороні позивача, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Комунальне некомерційне підприємство "Київська міська клінічна лікарня швидкої медичної допомоги" у судове засідання не зявилися будучи належним чином повідомленим про розгляд даної справи, про причини неявки суд не повідомили.

Відповідач ОСОБА_1 у судове засідання не зявився будучи належним чином повідомленим про розгляд даної справи, подав заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги визнає.

Враховуючи те, що в справі є достатньо доказів для вирішення її по суті, суд ухвалив - розглядати справу у відсутності позивача - прокурора Камінь-Каширської окружної прокуратури, представника Департаменту охорони здоров`я виконавчого органу Київської міської ради (Київська міська державна адміністрація), третьої особи на стороні позивача, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Комунального некомерційного підприємства "Київська міська клінічна лікарня швидкої медичної допомоги"та відповідача ОСОБА_1 .

Проаналізувавши матеріали справи, суд вважає, що позов підставний і підлягає до задоволення.

Відповідно до ст. 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Згідно з ст.16 Цивільного кодексу України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема відшкодування збитків.

Статтею 22 Цивільного кодексу України передбачено, що особа якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Статтею 1166 Цивільного Кодексу України визначено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Частиною 1 ст. 127 КПК України визначено, що підозрюваний, обвинувачений, а також за його згодою будь - яка інша фізична чи юридична особа має право на будь - якій стадії кримінального провадження відшкодувати шкоду, завдану потерпілому, територіальній громаді, державі внаслідок кримінального правопорушення.

Особа, яка не пред`явила цивільного позову в кримінальному провадженні має право пред`явити його в порядку цивільного судочинства (ч. 7 ст. 128 КПК України).

Згідно з ч. 1, 5-6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно зі ст. 1206 Цивільного кодексу України особа, яка вчинила злочин, зобов`язана відшкодувати витрати закладові охорони здоров`я на лікування потерпілого від цього злочину. Якщо лікування проводилось закладом охорони здоров`я, що є у державній власності, кошти на відшкодування витрат на лікування зараховуються до відповідного бюджету.

Відповідно до п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 07.07.1995 № 11 «Про відшкодування витрат на стаціонарне лікування особи, яка потерпіла від злочину, та судових витрат», питання про відшкодування витрат на стаціонарне лікування потерпілого вирішується згідно з Порядком обчислення розміру фактичних витрат закладу охорони здоров`я на стаціонарне лікування потерпілого від злочинного діяння та зарахування стягнених з винних осіб коштів до відповідного бюджету і їх використання, затверджених постановою Кабінету Міністрів України №545 від 16 липня 1993року. Термін і обґрунтованість перебування потерпілого від злочину на стаціонарному лікуванні визначається на підставі даних лікувального закладу, де він перебуває на лікуванні. До справи має бути приєднана довідка-розрахунок бухгалтерії цього закладу із записом про вартість одного ліжко-дня та загальну суму фактичних витрат на лікування потерпілого. Витрачені на стаціонарне лікування кошти підлягають відшкодуванню у повному обсязі.

У п. 2 Постанови Кабінету Міністрів України №545 від 16.07.1993 «Про порядок обчислення розміру фактичних витрат закладу охорони здоров`я на стаціонарне лікування потерпілого від злочинного діяння та зарахування стягнених з винних осіб коштів до відповідного бюджету і їх використання» передбачено, що сума коштів, яка підлягає відшкодуванню, визначається закладом охорони здоров`я, в якому перебував на лікуванні потерпілий, виходячи з кількості ліжко-днів, проведених ним в стаціонарі та вартості витрат на його лікування в день. Кількість ліжко-днів визначається на підставі медичної картки стаціонарного хворого (форма 003(у) або інших документів, які підтверджують дати госпіталізації та виписки хворого із стаціонару лікувального закладу.

Визначення суми витрат на лікування потерпілого за один ліжко-день провадиться виходячи з фактичної кількості ліжко-днів і загальної суми фактичних витрат за місяць (в якому проводилось лікування) на утримання лікувального закладу, за винятком витрат на капітальні вкладення, капітальний ремонт і придбання інвентаря та обладнання.

Згідно п. 4 вищезазначеного Порядку стягнені в установленому порядку кошти залежно від джерела фінансування закладу охорони здоров`я, у якому перебував на стаціонарному лікуванні потерпілий, зараховуються до відповідного бюджету або на користь юридичної особи (відомства), якій належить заклад охорони здоров`я.

Відповідно до п. 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 07.07.1995 року № 11 «Про відшкодування витрат на стаціонарне лікування особи, яка потерпіла від злочину, та судових витрат» відшкодування витрат на стаціонарне лікування потерпілого від злочину можливе лише тоді, коли є причинний зв`язок між злочинними діями чи бездіяльністю винної особи та перебуванням потерпілого на такому лікування.

Статтями 12, 14, 16 Закону України «Основи законодавства України про охорону здоров`я» передбачено, що охорона здоров`я один з пріоритетних напрямків державної діяльності. Реалізація державної політики охорони здоров`я покладається на органи державної влади, а безпосередньо охорону здоров`я населення забезпечують лікувально-профілактичні, санаторно- профілактичні та інші заклади. Якщо лікування проводилось закладом охорони здоров`я, що є у комунальній власності, кошти на відшкодування витрат на лікування зараховуються до відповідного бюджету.

Розпорядженням виконувача обов`язків голови виконавчого органу Київської міської ради (Київська міська державна адміністрація) від 27.12.2017 №1694 внесено зміни до Положення про Департамент охорони здоров`я виконавчого органу Київської міської ради (далі Положення).

Згідно Положення, Департамент охорони здоров`я виконавчого органу Київської міської ради (далі Департамент) є структурним підрозділом виконавчого органу Київської міської ради (Київська міська державна адміністрація), підпорядковується Київському міському голові, підзвітній та підконтрольний Київській міській раді. З питань виконання функцій органу державної влади Департамент є підзвітним та підконтрольним Міністерству охорони здоров`я України. Департамент є головним розпорядником коштів бюджету міста Києва по галузі «Охорона здоров`я».

Відповідно до п. 4 Положення, основними завданнями Департаменту є, серед іншого, управління підприємствами, установами та організаціями галузі охорони здоров`я, що належать до комунальної власності територіальної громади міста Києва, організація їх матеріального забезпечення.

Згідно п. 5.19 Положення, Департамент здійснює фінансування закладів охорони здоров`я, що утримуються за рахунок бюджету міста Києва, здійснює контроль за ефективним та цільовим використанням ними фінансових, матеріальних ресурсів.

Відповідно до статті 131-1 Конституції України прокуратура здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.

Статтею 23 Закону України «Про прокуратуру» передбачено, що представництво прокурором інтересів громадянина або держави в суді полягає у здійсненні процесуальних та інших дій, спрямованих на захист інтересів держави, у випадках та порядку, встановлених законом.

Прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.

За приписами частин третьої та четвертої статті 56 ЦПК України у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами. Прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. Невиконання цих вимог має наслідком застосування положень, передбачених статтею 185 цього Кодексу.

Прокурор може представляти інтереси держави в суді у виключних випадках, які прямо передбачені законом. Розширене тлумачення випадків (підстав) для представництва прокурором інтересів держави в суді не відповідає принципу змагальності, який є однією із засад правосуддя (пункт З частини другої статті 129 Конституції України).

Положення пункту 3 частини першої статті 131-1 Конституції України відсилає до спеціального закону, яким мають бути визначені виключні випадки та порядок представництва прокурором інтересів держави в суді. Таким законом є Закон України «Про прокуратуру».

Відповідно до частини третьої статті 23 цього Закону, прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому частиною четвертою цієї статті.

Підстави представництва прокурором інтересів держави з`ясовуються насамперед судом першої інстанції, який має досить широкий розсуд (дискрецію) в оцінці підстав звернення прокурора.

Так, захищати інтереси держави повинні насамперед відповідні суб`єкти владних повноважень, а не прокурор. Щоб інтереси держави не залишилися незахищеними, прокурор виконує субсидіарну роль, замінює в судовому провадженні відповідного суб`єкта владних повноважень, який всупереч вимог закону не здійснює захисту або робить це неналежно.

Бездіяльність компетентного органу означає, що він знав або повинен був знати про порушення інтересів держави, але не звертався до суду з відповідним позовом у розумний строк.

Невжиття компетентним органом жодних заходів протягом розумного строку після того, як цьому органу стало відомо або повинно було стати відомо про можливе порушення інтересів держави, має кваліфікуватися як бездіяльність відповідного органу. Розумність строку визначається судом з урахуванням того, чи потребували інтереси держави невідкладного захисту (зокрема, через закінчення перебігу позовної давності чи можливість подальшого відчуження майна, яке незаконно вибуло із власності держави), а також таких чинників, як: значимість порушення інтересів держави, можливість настання невідворотних негативних наслідків через бездіяльність компетентного органу, наявність об`єктивних причин, що перешкоджали такому зверненню, тощо.

В обґрунтування правомірності використання представницьких повноважень при зверненні з даним позовом, необхідно зазначити, що потерпілий ОСОБА_2 перебував на стаціонарному лікуванні в КНП "Київська міська клінічна лікарня швидкої медичної допомоги" в період з 09.11.2021 по 16.11.2021, потерпіла ОСОБА_3 перебувала на стаціонарному лікуванні в період з 08.11.2021 по 22.11.2021, однак ні уповноваженими особами Департаменту охорони здоров`я виконавчого органу Київської міської ради (Київська міська державна адміністрація), ні КНП "Київська міська клінічна лікарня швидкої медичної допомоги" із вказаного часу не було здійснено жодних дій для захисту та відновлення порушених інтересів держави, повернення до бюджету коштів, витрачених на стаціонарне лікування потерпілих від злочину, що свідчить про неналежне здійснення ними захисту інтересів держави.

З урахуванням викладеного, прокурор звертаючись до суду в інтересах держави в особі Департаменту охорони здоров`я виконавчого органу Київської міської ради (Київська міська державна адміністрація), вбачаючи наявність порушень інтересів держави внаслідок несплати з боку відповідача витрат на лікування, які понесені закладами охорони здоров`я, які фінансуються за рахунок місцевого бюджету, діє в межах повноважень визначених ст. 23 Закону України «Про прокуратуру».

Звернення керівника окружної прокуратури до суду з позовом у даному випадку є єдиним ефективним засобом захисту порушених інтересів держави, враховуючи, що уповноважений орган самостійно не звернувся до суду з позовною заявою, оскільки лише орган прокуратури є тим суб`єктом, що має процесуальну можливість в даному випадку стягнути на користь держави кошти, витрачені лікувальним закладом на лікування особи, потерпілої від кримінального правопорушення.

Згідно з вимогами частини третьої статті 28 ЦПК України позови про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок вчинення злочину, можуть пред`являтися за місцем заподіяння шкоди.

Судом встановлено, що відповідачем вчинено кримінальне правопорушення на авто дорозі в межах с. Оконськ Камінь-Каширського району, в зв`язку із цим, позов подано до Маневицького районного суду, тобто за місцем заподіяння шкоди відповідачем.

Відповідачем ОСОБА_1 відповідно до ст. 81 ЦПК України не подано до суду будь-яких належних доказів, що свідчать про неправильність представленого позивачем розрахунку суми завданої шкоди, а також про безпідставність заявлених позовних вимог.

Аналізуючи зібрані та досліджені в судовому засіданні докази в їх сукупності, суд вважає, що з відповідача ОСОБА_1 підлягає стягненню на користь Департаменту охорони здоров`я виконавчого органу Київської міської ради (Київська міська державна адміністрація) в особіКомунального некомерційного підприємства "Київська міська клінічна лікарня швидкої медичної допомоги" - 34 538 гривень 46 копійок, як шкоди заподіяної злочином.

Керуючись ст.ст. 2-5, 10-13, 76-81, 133, 141, 258-259, 263-265, 268, 354-355 ЦПК України, ст.ст. 15-16, 22, 1166, 1206 Цивільного кодексу України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити повністю.

Стягнути з ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер не відомий) на користь Департаменту охорони здоров`я виконавчого органу Київської міської ради (Київська міська державна адміністрація) в особіКомунального некомерційного підприємства "Київська міська клінічна лікарня швидкої медичної допомоги" (р/р № НОМЕР_3 в АТ КБ ПРИВАТ БАНК, відділення Третє столичне № 71, код банку 305299, ІПН 11) шкоду заподіяну злочином (кошти витрачені на лікування потерпілих від кримінального правопорушення) в сумі - 34 538 (тридцять чотири тисячі п`ятсот тридцять вісім) гривень 46 копійок.

Стягнути з ОСОБА_1 2 481 (дві тисячі чотириста вісімдесят одну) гривню судового збору на користь держави з зарахуванням до спеціального фонду Державного бюджету України, згідно ст. 9 ЗУ «Про судовий збір».

Рішення суду може бути оскаржене безпосередньо до Волинського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду..

Позивач: Камінь-Каширська окружна прокуратура в інтересах держави в особі - Департаменту охорони здоров`я виконавчого органу Київської міської ради (Київська міська державна адміністрація), місцезнаходження: 01001, м. Київ, вул. Прорізна, 19, .

Третя особа на стороні позивача, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Комунальне некомерційне підприємство "Київська міська клінічна лікарня швидкої медичної допомоги", місцезнаходження: 02166, м. Київ, вул. Братиславська, 3, .

Відповідач: ОСОБА_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 (ідентифікаційний номер не відомий).

Суддя Маневицького районного суду

Волинської області Ониско Р.В.