Справа № 758/4605/22
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 вересня 2022 року м. Київ

Подільський районний суд м. Києва у складі

головуючого судді- Якимець О. І.,

за участю секретаря судового засідання Карпишиної К.С.,

позивача - ОСОБА_1 ,

представника позивача - ОСОБА_2 ,

представника відповідача-1 ПАТ «Універсал Банк» - Тарана В.А.,

відповідача-2 приватного виконавця виконавчого округу міста Києва - Телявського А.М.,

представника відповідача-2 - Пількевич Т.А.,

розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк», приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Телявського Анатолія Миколайовича про визнання незаконним акта про передачу майна та скасування державної реєстрації,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернулася в суд із позовом до Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» (далі - відповідач-1), приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Телявського Анатолія Миколайовича (далі - відповідач-2) у якому просить:

- визнати незаконним акт від 19 червня 2019 року про передачу майна стягувачу у рахунок погашення боргу (виконавче провадження № 58740361) яким передано у власність Акціонерного товариства «Універсал банк» житловий будинок, загальною площею 482,80 кв. м, житловою площею 139,4 кв. м, що знаходитесь за адресою - АДРЕСА_1 та земельну ділянку, площею 0,1048 га, що є виділеною в натурі та межі якої визначено на місцевості, з цільовим використанням - для обслуговування житлового будинку та господарських будівель, кадастровий номер: 85155014 :85:155:0014), що знаходиться за адресою - АДРЕСА_1 ;

- скасувати державну реєстрацію свідоцтва про право власності на нерухоме майно за Акціонерним товариством «Універсал Банк» на житловий будинок, загальною площею 482,80 кв. м, житловою площею 139,4 кв. м, що знаходитесь за адресою - АДРЕСА_1 та земельну ділянку, площею 0,1048 га, що є виділеною в натурі та межі якої визначено на місцевості, з цільовим використанням - для обслуговування житлового будинку та господарських будівель, кадастровий номер: 85155014 :85:155:0014), що знаходиться за адресою - АДРЕСА_1 , номер:907, виданого 21 червня 2019 року, видавник: Апатенко М. А., приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу.

В обґрунтування позову покликається на те, що на примусове виконання судового рішення видано судом виконавчий документ 05 серпня 2015 року № 758/411/15-ц про солідарне стягнення з ОСОБА_1 та ОСОБА_3 заборгованості по сплаті процентів за користування кредитом у розмірі 93329,33 дол. США. Приватним виконавцем відкрито виконавче провадження №58740361. У межах виконавчого провадження вчинено ряд виконавчих дій, зокрема було проведено електронні торги щодо вищевказаного спірного нерухомого майна, однак від жодного учасника не дійшла цінова пропозиція. Через це від відповідача до приватного виконавця надійшла пропозиція про залишення нерухомого майна за стягувачам. Однак, приватний виконавець у порушення вимог ч. ч. 6, 9 ст. 61 Закону України «Про виконавче провадження» та ст. 49 Закону України «Про іпотеку» постановив постанову та склав акт про передачу нереалізованого майно стягувачу, не взявши до уваги той факт, що таке майно виставлялось на продаж лише один раз, а не тричі як цього вимагають зазначені норми права. Разом із тим, вважає що ціна нерухомого майна не відповідає об`єктивній його вартості, адже приватним виконавцем порушено процедуру визначення вартості майна. Насамперед, оцінювачем не було проведено ознайомлення із об`єктом оцінки шляхом доступу до нього, повного його огляду, у тому числі внутрішнього огляду, чим порушено вимоги Національного стандарту № 1, затвердженого постановою КМУ від 10.09.2003 № 1440 та ЗУ «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність». Разом із тим, у заяві про зміну підстав позову наводить аргументи про те, що судовим рішенням відмовлено відповідачу у зверненні стягнення на предмет іпотеки (справа №2-475/10) - спірне майно, чого не взяв до уваги приватний виконавець при реалізації того ж арештованого майна. Окрім цього, вартість майна значно перевищувала суму заборгованості у межах ВП № 58740361. У зв`язку із наведеним та у відповідності до ст. ст. 15, 393 ЦК України просить позов задовольнити. У відповідності до ст. 141 ЦПК України вирішити питання судових витрат.

Відповідачем-2 подано до суду відзив, який містить заперечення на позов. Наводить доводи про те, що у його провадження перебувало зведене виконавче провадження № 58741517, постановою від 27 березня 2019 року об`єднано виконавчі провадження № 58741203, № 58740826, № 58740361, про солідарне стягнення з ОСОБА_1 заборгованості на користь АТ «Універсал банк» за кредитним договором, судового збір; солідарне стягнення з ОСОБА_1 та ОСОБА_3 на користь АТ «Універсал Банк» заборгованості по сплаті відсотків за користування кредитними коштами. За участі тих самих сторін виконавчого провадження перебувають також виконавчі провадження про стягнення заборгованості № 58260029 та № 58813610. При примусовому виконанні ВП № 58740361 здійснено опис спірного нерухомого майна боржника; призначено суб`єкта оціночної діяльності та визначено вартість житлового будинку та земельної ділянки у сумі 9108259,00 грн; подано заяву на реалізацію арештованого майна через прилюдні торги, однак такі не відбулись через те, що від жодного учасника не надійшла цінова пропозиція. У відповідності до ч. 1 ст. 49 ЗУ «Про іпотеку» у разі визнання прилюдних торгів такими, що не відбулись іпотекодержатель має право придбати предмет іпотеки за початковою ціною шляхом заліку своїх забезпечених вимог в рахунок ціни майна. АТ «Універсал Банк» реалізував своє право та подав заяву про залишення нереалізованого майно, у зв`язку із чим постановлено постанову про передачу майна стягувачу у рахунок погашення боргу та акт про передачу майна стягувачу від 19 червня 2019 року та підставі яких у подальшому відбулась реєстрація права власності на нерухоме майно. Щодо доводів позивача про те, що вартість арештованого майна перевищувала суму заборгованості ВП № № 58740361, то таке не відповідає дійсності адже у провадженні перебувало зведене виконавче провадження № 58741517, під номером якого неможливо постановити постанови про вчинення виконавчих дій, у зв`язку із цим вказувалась один із номерів виконавчого провадження, що об`єднаний. Ціна арештованого майна відповідала розміру заборгованості за зведеним виконавчим провадженням. Щодо аргументів позивача про передачу майна після першого етапу торгів, то дії приватного виконавця відповідали вимогам ч. 1 ст. 49 ЗУ «Про іпотеку» та ч. ч. 8, 9 ст. 61 ЗУ «Про виконавче провадження». Щодо аргументів позивача про опис майна без доступу до нього, то такі спростовуються актом приватного виконавця про відмову боржника надати доступ для огляду майна. У зв`язку із цим, оцінка майна проведена на підставі документів, які були наявні у межах виконавчого провадження, а саме технічного паспорта на будинок та витягу з державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Вважає, що позивачем обрано невірний спосіб захисту своїх порушених прав, а тому у позові необхідно відмовити.

Представником позивача подано до суду відповідь на відзив. Наводить доводи про те, що кредитний договір за яким відкрито виконавче провадження №58740361, адже іпотечний договір щодо спірного нерухомого майна немає жодного відношення до цього провадження.

Відповідачем-1 подано до суду пояснення, у яких заперечує позов. Наводить аргументи про те, що вчинення виконавчих дій в рамках виконавчого провадження здійснено з дотримання Закону України «Про виконавче провадження». Огляд об`єкта було проведено, що підтверджено звітом про оцінку майна. Визначення ринкової вартості об`єкта нерухомості здійснено шляхом застування порівняльного підходу (інформація про ціни продажу (пропонування) подібного майна. Звіт про оцінку майна здійснено з дотриманням вимог Стандартів та Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» та такий не створює жодних правових наслідків для учасників правовідносин з оцінки майна. У зв`язку із наведеним, просить у позові відмовити.

У судовому засіданні позивач та представник позивача позов підтримали з підстав викладених у заявах по суті. Просили суд такий позов задовольнити повністю.

У судовому засіданні представник відпоавідача-1 позов заперечив повністю, просив відмовити у задоволенні позовних вимог за необгрунтованістю.

У судовому засіданні відповідач-2 та його представник заперечили проти позову повністю. Просили суд у такому відмовити у повному обсязі, з підстав викладених у поданому відзиві.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення учасників справи, з`ясувавши дійсні обставини справи та оцінивши докази в їх сукупності, суд прийшов до наступного.

Суд установив, що у провадженні приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Телявського А. М. перебувало кілька виконавчих проваджень у відношенні боржниці ОСОБА_1 , а саме:

- 01 лютого 2019 року приватним виконавцем постановлено постанову про відкриття виконавчого провадження № 58260029, з примусового виконання виконавчого листа № 758/9543/13-ц, виданого 31 січня 2014 року Подільським районним судом м. Києва у рахунок погашення заборгованості ОСОБА_1 за кредитним договором від 04 жовтня 2007 року у розмірі 262050,68 дол. США звернути стягнення на користь ПАТ «Універсал банк» на предмет іпотеки відповідно до договору іпотеки від 04 жовтня 2007 року, а саме: земельну ділянку, що знаходиться за адресою - АДРЕСА_2 , що належить ОСОБА_1 на праві власності, шляхом проведення прилюдних торгів;

- 27 березня 2019 року приватним виконавцем постановлено постанову про відкриття виконавчого провадження № 58741203, з примусового виконання виконавчого листа № 2607/11032/12, виданого 05 лютого 2014 року Подільським районним судом м. Києва про стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ «Універсал Банк» заборгованість за кредитним договором № 053-2008-836 від 20 березня 2008 року у сумі 366626,44 дол. США, що за курсом НБУ станом на 31 липня 2012 року становить 2930445,13 грн та 3219,00 грн судового збору, а всього у розмірі 2933664,13 грн;

- 27 березня 2019 року приватним виконавцем постановлено постанову про відкриття виконавчого провадження № 58740826, з примусового виконання виконавчого листа № 758/411/15-ц, виданого 05 серпня 2015 року Подільським районним судом м. Києва про стягнення з ОСОБА_1 , ОСОБА_3 на користь АТ «Універсал Банк» витрати по сплаті судового збору по 1827,00 грн з кожного;

- 27 березня 2019 року приватним виконавцем постановлено постанову про відкриття виконавчого провадження № 587410361, з примусового виконання виконавчого листа № 758/411/15-ц, виданого 05 лютого 2014 року Подільським районним судом м. Києва про стягнення з ОСОБА_1 , ОСОБА_3 на користь АТ «Універсал Банк» заборгованість по сплаті відсотків за користування кредитними коштами за період з 01 січня 2012 року по 28 жовтня 2014 року включно у розмірі 93329,33 дол. США.

Цього ж дня, приватним виконавцем постановлено постанову про об`єднання виконавчих проваджень № 58740361, № 58740826, № 58741203 у зведене виконавче провадження № 58741517, оскільки такі провадження відкриті стосовного одного і того ж боржника. Постанова про об`єднання виконавчих проваджень у зведене виконавче провадження містить номер ВП 58740361.

05 квітня 2019 року приватним виконавцем постановлено постанову про відкриття виконавчого провадження № 58813610, з примусового виконання виконавчого листа № 758/14320/14-ц, виданого 27 березня 2019 року Подільським районним судом м. Києва у рахунок погашення заборгованості ОСОБА_1 за кредитним договором від 04 жовтня 2007 року № 001-290/840-0251 у розмірі 262050,88 дол. США звернути стягнення на користь ПАТ «Універсал банк» на житловий будинок, що належить ОСОБА_1 на праві власності, що знаходиться за адресою - АДРЕСА_2 , шляхом проведення прилюдних торгів за початковою ціною, що буде визначена на підставі оцінки майна суб`єкта оціночної діяльності на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна на час його продажу.

01 квітня 2019 року приватним виконавцем проведено опис та арешт майна боржника ОСОБА_1 , а саме описано та накладено арешт на житловий будинок загальною площею 482,80 кв.м, житловою площею 139,40 кв.м та присадибну земельну ділянку розміром 0,1408 га, що знаходяться за адресою - АДРЕСА_1 . Дані обставини установлено із постанови приватного виконавця від 19.04.2019 ВП № 58740361.

19 квітня 2019 року приватним виконавцем винесено постанову про призначення суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання для участі у виконавчому провадженні ТОВ «Приватна експертна служба», якому доручено провести експертну оцінку описаного майна у вигляді жилого будинку загальною площею 482,80 кв.м та земельної ділянки площею 0,1408 га, що знаходяться за адресою - АДРЕСА_1 . Оцінювача попереджено про кримінальну відповідальність за відмову від дачі висновку та надання завідомо неправдивого висновку.

За результатами оцінки 22 квітня 2019 року суб`єкт оціночної діяльності ТОВ «Приватна експертна служба» склав звіт про оцінку майна, відповідно до якого вартість об`єкта оцінки на дату оцінки становить 9108259,00 грн.

10 травня 2019 року приватним виконавцем було підготовлено заявку на реалізацію арештованого майна в межах процедури виконавчого провадження, згідно якої майно було передано Державному підприємству «СЕТАМ» для реалізації.

З огляду на те, що призначені на 13 червня 2019 року електронні торги з реалізації житлового будинку не відбулися, через відсутність цінової пропозиції від жодного учасника торгів, та враховуючи заяву кредитора від 14 червня 2019 року, постановою приватного виконавця від 19 червня 2019 року в рахунок погашення боргу житловий будинок та земельна ділянка, що знаходяться за адресою - АДРЕСА_1 передані стягувачу АТ «Універсал Банк».

Вказані обставини підтверджуються наявними у справі доказами.

На підставі акта від 19 червня 2019 року про передачу майна стягувачу у рахунок погашення боргу ВП № 58740361, у відповідності до ст. 61 Закону України «Про виконавче провадження» та ст. 49 Закону України «Про іпотеку» приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Апатенко М. А. посвідчено належність АТ «Універсал банк» на праві власності: житлового будинку та земельної ділянки, що знаходяться за адресою - АДРЕСА_1 , вартістю 9108259,00 грн, що на день винесення акту від 19 червня 2019 року становить 345271,37 дол. США, з яких: 6405589,00 грн - вартість будинку, 2702670,00 грн - вартість земельної ділянки. Дані обставини підтверджено свідоцтвом, яке зареєстровано у реєстрі за № 907.

Щодо доводів позивача про те, що під час підготовчого етапу проведення незалежної оцінки майна не було проведено оцінювачем ознайомлення з об`єктом оцінки, суд прийшов до наступного.

Згідно зі ст. 13 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» для з`ясування та роз`яснення питань, що виникають під час здійснення виконавчого провадження і потребують спеціальних знань, державний виконавець із власної ініціативи або за заявою сторін призначає своєю постановою експерта або спеціаліста (у разі необхідності - кількох експертів або спеціалістів), а для оцінки майна - суб`єктів оціночної діяльності - суб`єктів господарювання.

Національний стандарт № 1 «Загальні засади оцінки майна і майнових прав», затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 10 вересня 2003 року № 1440 (далі - Національний стандарт № 1), є обов`язковим для застосування під час проведення оцінки майна та майнових прав суб`єктами оціночної діяльності, а також особами, які відповідно до законодавства здійснюють рецензування звітів про оцінку майна. Поняття, що вживаються у цьому Стандарті, використовуються в інших національних стандартах.

Національним стандартом № 1 (пункти 50-55), зокрема, визначені загальні вимоги до проведення незалежної оцінки майна.

Національний стандарт № 2 «Оцінка нерухомого майна», затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 28 жовтня 2004 року № 1442 (далі - Національний стандарт № 2), є обов`язковим для застосування під час проведення оцінки нерухомого майна (нерухомості) суб`єктами оціночної діяльності, а також особами, які відповідно до законодавства здійснюють рецензування звітів про оцінку майна та проводять державну експертизу звітів з експертної грошової оцінки земельних ділянок державної та комунальної власності у разі їх продажу .

Відповідно до ч. 6 ст. 9 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» передбачено, що положення (національні стандарти) оцінки майна є обов`язковими до виконання суб`єктами оціночної діяльності під час проведення ними оцінки майна всіх форм власності та в будь-яких випадках її проведення.

Таким чином, оцінка нерухомого майна має здійснюватися відповідно до Національного стандарту № 2 та з урахуванням Національного стандарту № 1, яким визначено загальні засади.

Так, згідно з пунктом 50 Національного стандарту № 1 проведенню незалежної оцінки майна передує підготовчий етап, на якому здійснюється, зокрема, ознайомлення з об`єктом оцінки.

Відповідно до пункту 51 Національного стандарту № 1 незалежна оцінка майна проводиться у такій послідовності: укладення договору на проведення оцінки; ознайомлення з об`єктом оцінки, збирання та оброблення вихідних даних та іншої інформації, необхідної для проведення оцінки; ідентифікація об`єкта оцінки та пов`язаних з ним прав, аналіз можливих обмежень та застережень, які можуть супроводжувати процедуру проведення оцінки та використання її результатів; вибір необхідних методичних підходів, методів та оціночних процедур, що найбільш повно відповідають меті оцінки та обраній базі, визначеним у договорі на проведення оцінки, та їх застосування; узгодження результатів оцінки, отриманих із застосуванням різних методичних підходів; складання звіту про оцінку майна та висновку про вартість об`єкта оцінки на дату оцінки; доопрацювання (актуалізація) звіту та висновку про вартість об`єкта оцінки на нову дату (у разі потреби).

Згідно з пунктом 56 Національного стандарту № 1 звіт про оцінку майна, у тому числі, має містити письмову заяву оцінювача про якість використаних вихідних даних та іншої інформації, особистий огляд об`єкта оцінки (у разі неможливості особистого огляду - відповідні пояснення та обґрунтування застережень і припущень щодо використання результатів оцінки), дотримання національних стандартів оцінки майна та інших нормативно-правових актів з оцінки майна під час її проведення, інші заяви, що є важливими для підтвердження достовірності та об`єктивності оцінки майна і висновку про його вартість.

Крім того, ст.11 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» визначено, що замовники оцінки повинні забезпечити доступ суб`єкта оціночної діяльності до майна, що підлягає оцінці на законних підставах, отримання ним необхідної та достовірної інформації про зазначене майно для проведення оцінки.

Отже, виходячи з наведених норм, незважаючи на вибір експертом методичного підходу до оцінки майна (дохідний, порівняльний), підготовці та проведенню незалежної експертизи майна в будь-якому випадку передує ознайомлення з об`єктом оцінки шляхом забезпечення доступу до нього.

За результатами проведеної оцінки 22 квітня 2019 року оцінювачем ТОВ «Приватна експертна служба» було складено висновок про вартість домоволодіння, відповідно до якого вартість об`єкта оцінки - житлового будинку загальною площею 482,8 кв. м та земельної ділянки, який знаходиться за адресою - АДРЕСА_1, на дату оцінки становить 9108259,00 грн, з яких: 6405589,00 грн -вартість будинку, 2702670,00 грн - вартість земельної ділянки.

Установлено, що оцінювачем ТОВ «Приватна експертна служба» в ході проведення оцінки вказаного вище домоволодіння було проведено попередній огляд об`єкта оцінки із використанням порівняльного підходу, який найбільш точно висловлює ринкову вартість оцінюваного майна.

Суд установив, що перед проведенням оцінки майна оцінювач ОСОБА_5 ознайомився з об`єктом оцінки, що підтверджено фотографіями будинку, огорожі, гаражу, прибудинкової території, що зроблені з різних ракурсів та кутів. Такі фотокопії долучені до висновку про вартість нерухомого майна.

Окрім цього, 20 лютого 2019 року приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Телявським А.М. було здійснено виїзд за адресою: АДРЕСА_1, з метою проведення опису та арешту належного боржнику майна. Проте приватному виконавцю здійснити вказані виконавчі дії виявилося неможливим, оскільки доступ до такого майна не був йому наданий, хоча боржник ОСОБА_1 була присутня, про що приватним виконавцем за участю представника стягувача було складено відповідний акт, який міститься у матеріалах справи.

У зв`язку із встановленим, суд критично оцінює доводи позивача про те, що суб`єкт оціночної діяльності не здійснював повного огляду нерухомого майна, у тому числі, його внутрішнього огляду, адже як встановлено судом не проведення оцінювачем огляду внутрішньої території домоволодіння та інтер`єру будинку відбулося не з вини приватного виконавця та оцінювача, оскільки ОСОБА_1 чинила перешкоди у вчиненні виконавчих дій з цього питання, що підтверджено актом приватного виконавця від 20 лютого 2019 року.

Крім того, обставинам щодо проведення оцінки нерухомого майна та дотримання процедури проведення такої оцінки під час виконавчого провадження, надано оцінку судом апеляційної інстанції у постанові Київського апеляційного суду від 07.07.2022 у справі №758/411/15-ц.

Щодо аргументів позивача про те, що майно передано стягувачу за ціною перших торгів, після того, як електронні торги не відбулись, оскільки від жодного учасники не надійшла цінова пропозиція, суд відмічає наступне.

Відповідно до протоколу проведення електронних торгів № 412215 від 13 червня 2019 року, найменування майна - житловий будинок та земельна ділянка, що знаходяться за адресою - АДРЕСА_1 , стартова ціна 9108259,00 грн, торги не відбулись - від жодного учасника не надійшла цінова пропозиція.

14 червня 2019 року АТ «Універсал банк» подало приватному виконавцю виконавчого округу м. Києва Телявському А. М. заяву про прийняття на баланс нереалізованого за першими електронним торгами майна, а саме: житловий будинок та земельна ділянка, що знаходяться за адресою - АДРЕСА_1 , за початковою ціною 9108259,00 грн.

Відповідного ст. 49 Закону України «Про іпотеку» (чинної на момент постановлення постанови та акта про передачу майна стягувачу) протягом десяти днів з дня оголошення електронного аукціону таким, що не відбувся, іпотекодержателі та інші кредитори боржника відповідно до пріоритету їх зареєстрованих вимог мають право залишити за собою предмет іпотеки за початковою ціною шляхом заліку своїх забезпечених вимог в рахунок ціни майна. У такому випадку залишення за собою предмета іпотеки іпотекодержателем оформлюється протоколом, актом про реалізацію предмета іпотеки у порядку, встановленому ст. 47 цього Закону, а нотаріус на підставі такого акта видає свідоцтво про залишення за собою майна х прилюдних торгів, якщо прилюдні торги не відбулися.

Якщо іпотекодержатель не скористався правом, передбаченим частиною першою цієї статті, за результатами перших прилюдних торгів, призначається проведення на тих самих умовах других прилюдних торгів, що мають відбутися протягом одного місяця з дня проведення перших прилюдних торгів. Початкова ціна продажу предмета іпотеки на других прилюдних торгах становить 80 відсотків початкової вартості предмета іпотеки на перших прилюдних торгах. У разі оголошення других прилюдних торгів таким, що не відбувся, іпотекодержатель має право придбати предмет іпотеки за початковою ціною других прилюдних торгів. Якщо іпотекодержатель не скористався таким правом, за результатами других прилюдних торгів призначається проведення у тому самому порядку третіх прилюдних торгів. Початкова ціна продажу предмета іпотеки на третіх прилюдних торгах становить 70 відсотків початкової вартості предмета іпотеки на перших прилюдних торгах.

У разі оголошення третіх прилюдних торгів таким, що не відбувся, іпотекодержатель має право залишити за собою предмет іпотеки за початковою ціною третіх прилюдних торгів в порядку, передбаченому частиною першою цієї статті.

Отже, законодавець у ст. 49 цього Закону передбачив право іпотекодержателя на залишення за собою предмет іпотеки за початковою ціною шляхом заліку своїх забезпечених вимог в рахунок ціни майна, за результатами першого електронного аукціону.

Відповідно до ч. 4 ст. 47 Закону України «Про іпотеку» (чинної на момент постановлення постанови та акта про передачу майна стягувачу) державний виконавець, приватний виконавець не може відмовити у видачі акта про реалізацію предмета іпотеки, якщо така реалізація здійснювалась відповідно до вимог цього Закону. У разі відмови видати акт про реалізацію предмета іпотеки державний виконавець, приватний виконавець повинен протягом пяти робочих днів з дня закінчення строку, встановленого ч. 2 цієї статті, повідомити про це організатора прилюдних торгів, іпотекодержателя, іпотекодавця та покупця. Повідомлення, що містить підстави для відмови у видачі акта про реалізацію предмета іпотеки, підписується державним виконавцем і начальником відповідного органу державної виконавчої служби та скріплюється печаткою цього органу або підписується приватним виконавцем та скріплюється його печаткою. Відмова державного виконавця, приватного виконавця видати акт про реалізацію предмета іпотеки може бути оскаржена відповідно до законодавства.

Разом із тим, позивач наводить аргументи про те, що відповідачем-2 порушено вимоги ч. 9 ст. 61 Закону України «Про виконавче провадження» оскільки майно можна передати стягувачу лише за ціною третіх електронних торгів, суд прийшов до наступного.

Відповідно до ч. 9 ст. 61 Закону України «Про виконавче провадження (чинної на момент постановлення постанови від 19.06.2019) майно передається стягувачу за ціною третіх електронних торгів або за фіксованою ціною. Про передачу майна стягувачу в рахунок погашення боргу виконавець виносить постанову. За фактом такої передачі виконавець складає акт. Постанова та акт є підставами для подальшого оформлення стягувачем права власності на таке майно.

Цією нормою керувався приватний виконавець при постановлення постанови про передачу майна стягувачу у рахунок погашення боргу та оспорюваного акта про передачу майна стягувачу у рахунок погашення боргу.

Отже, аналізуючи положення ч. 9 ст. 61 ЗУ «Про виконавче провадження» установлено, що дійсно така норма передбачає передання стягувачу майна в рахунок погашення боргу за ціною третіх електронних торгів, які у зведеному виконавчому провадженні № 58741517 не проводились через залишення стягувачем за собою нереалізованого майна після перших електронних торгів.

Суд прийшов до переконання про те, що існує неузгодженість між ч. 1 ст. 49 Закону України «Про іпотеку» та ч. 9 ст. 61 Закону України «Про виконавче провадження» щодо моменту передання нереалізованого майна на електронних торгах стягувачу.

За загальним правилом, норми права не повинні суперечити одна одній та мають взаємно узгоджуватись.

Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно з ст.10Закону України «Про виконавче провадження» заходами примусового виконання рішень є, зокрема, звернення стягнення на майно боржника, що полягає в його арешті, вилученні та примусовій реалізації. За загальним правилом реалізація арештованого майна здійснюється шляхом його продажу на електронних торгах.

Статтею 51 цього Закону передбачено особливості звернення стягнення на заставлене майно. Частиною сьомою цієї статті визначено, що примусове звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється виконавцем з урахуванням положень Закону України «Про іпотеку». Отже, ця норма є відсильною та надає приватному виконавцю повноваження застосувати до реалізації предмета іпотеки у виконавчому провадженні за рішенням суду про стягнення боргу положення Закону України «Про іпотеку», які визначають особливості звернення стягнення на предмет іпотеки в судовому порядку за Законом України «Про іпотеку».

Відповідно до ст. 41 Закону України «Про іпотеку» реалізація предмета іпотеки, на який звертається стягнення за рішенням суду або за виконавчим написом нотаріуса, проводиться, якщо інше не передбачено рішенням суду, шляхом продажу на прилюдних торгах, у тому числі у формі електронних торгів, у межах процедури виконавчого провадження, передбаченої Законом України «Про виконавче провадження», з дотриманням вимог цього Закону.

Згідно з листа Міністерства юстиції України від 26 грудня 2008 року № 758-0-0-2-08-19 «Щодо практики застосування норм права у випадку колізії» при розбіжності між загальним і спеціальним нормативно-правовим актом перевага надається спеціальному, якщо він не скасований виданим пізніше загальним актом.

Разом з тим, Закон України «Про виконавче провадження», так і його розділ XIII «Прикінцеві та перехідні положення» не містять приписів щодо особливостей реалізації у виконавчому провадженні нерухомого майна, обтяженого іпотекою. Водночас, суд повторює, що ч. 7 ст. 51 цього Закону є відсильною нормою і визначає обов`язок виконавця вчиняти дії з реалізації предмета іпотеки з урахуванням положень Закону України «Про іпотеку», який прийнято раніше та який можна вважати спеціальним щодо унормування відчуження предмету іпотеки за судовим рішенням чи за домовленістю сторін.

Отже, суд вважає за необхідне відмітити, що норми законодавства щодо реалізації іпотечного майна є спеціальними по відношенню до процедури виконавчого провадження, яка повинна виконуватися з дотриманням вимог спеціального Закону.

Відтак, аналізуючи норми ст. 49 Закону України «Про іпотеку» суд прийшов до переконання про те, що іпотекодержатель наділений правом залишити за собою предмет іпотеки за початковою ціною шляхом заліку своїх забезпечених вимог в рахунок ціни майна, за результатами першого електронного аукціону та таким правом банк скористався, а приватний виконавцем у відповідності до ст. 47 Закону України «Про іпотеку» складає акт про реалізацію предмета іпотеки.

Аналогічні висновки щодо залишення іпотечного майна за іпотекодержателем за наслідком його реалізації з перших електронних торгів, які не відбулися, викладені у постанові Верховного Суду від 08 квітня 2020 року (справа № 372/4353/13-ц) та постанові Великої Палати Верховного суду від 25 травня 2021 року (справа № 923/971/19).

Враховуючи наведене вище, суд прийшов до переконання про те, що приватний виконавець під час примусового виконання судового рішення діяв правомірно з дотриманням вимог Закону України «Про іпотеку» та Закону України «Про виконавче провадження».

У зв`язку із цим, суд не буре до уваги трактування позивачем норм цієї статті, адже наводить доводи про те, що право банку залишити за собою предмет іпотеки за початковою ціною шляхом заліку своїх забезпечених вимог в рахунок ціни майна можливе лише після проведення третього електронного аукціону, а не першого не відповідає вимогам ч. 1 ст. 49 Закону України «Про іпотеку».

Повертаючись до ч. 9 ст. 61 Закону України «Про виконавче провадження» про передачу майна стягувачу в рахунок погашення боргу виконавець виносить постанову. За фактом такої передачі виконавець складає акт. Постанова та акт є підставами для подальшого оформлення стягувачем права власності на таке майно.

Відповідно до п. 6 Розділу І Інструкції з організації примусового виконання рішень, яка затверджена Наказом Міністерства юстиції України 02 квітня 2012 року № 512/5 визначено, що під час здійснення виконавчого провадження виконавець приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складання актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Пунктом 8 Інструкції визначено, що Акт - документ, що підтверджує певні встановлені факти або події.

Отже, акт від 19 червня 2019 року став підставою для подальшого оформлення стягувачем права власності на таке майно, які можуть вважатися юридичними фактами, правочином, що є законною підставою виникнення цивільних прав та обов`язків (пункт 4 частини другої статті 11 ЦК України). Відтак, до таких правовідносин мають застосовуватись загальні положення про захист цивільних прав.

Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Крім визнання правочину недійсним, способами захисту цивільних прав та інтересів також можуть бути відновлення становища, яке існувало до порушення, та визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, його посадових і службових осіб (стаття 16 ЦК України).

Зазначена правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду від 08 грудня 2021 року у справі № 755/5532/20.

У зв`язку із наведеним, суд критично оцінює доводи відповідача-2 про обрання позивачем невірного способу захисту свого порушеного права, адже до таких правовідносин мають застосовуватися загальні положення про захист цивільних прав, оскільки акт про передачу майна стягувачу у рахунок погашення боргу є юридичним фактом, правочином, що є законною підставою виникнення цивільних прав та обов`язків.

Отже, виходячи з наведеного аналізу нормм права, встановлених обставин, оцінивши дії приватного виконавця щодо передачі майна стягувачу у рахунок погашення боргу, суд прийшов до переконання про те, що приватний виконавець діяв правомірно у межах Закону України «Про виконавче провадження» та з дотриманням вимог Закону України «Про іпотеку» щодо передачі майна стягувачу, а відтак відсутні підстави для визнання акту про передачу майна стягувачу у рахунок погашення боргу від 19 червня 2019 року неправомірним (незаконним), а тому у цій вимозі необхідно відмовити за недоведеністю.

Щодо позовної вимоги про скасування державної реєстрації свідоцтва про право власності, суд прийшов до наступного.

Згідно з п 1 ч. 1 ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (далі - Закон) державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Державній реєстрації прав підлягає право власності (п.1 ч.1 ст.4 Закону ).

Суд повторно зазначає, що ч. 9 ст. 61 Закону України «Про виконавче провадження» чітко визначено, що про передачу майна стягувачу в рахунок погашення боргу виконавець виносить постанову. За фактом такої передачі виконавець складає акт. Постанова та акт є підставами для подальшого оформлення стягувачем права власності на таке майно.

Згідно з ст. 27 Закону передбачено підстави для державної реєстрації прав.

Зазначеним Законом не визначено вичерпного переліку документів, на підставі яких здійснюється державна реєстрація права власності на нерухоме майно.

Відповідну до п. 14 ч. 1 ст. 27 зазначеного Закону державна реєстрація права власності та інших речових прав, крім державної реєстрації права власності на об`єкт незавершеного будівництва, проводиться на підставі інших документів, що відповідно до законодавства підтверджують набуття, зміну або припинення прав на нерухоме майно.

Отже, іншим документом у відповідності до Закону України «Про виконавче провадження» є акт про передачу стягувачу в рахунок погашення боргу майна.

Суд бере до уваги той факт, що цим судовим рішення відмовлено у вимозі про визнання незаконним акту від 19 червня 2019 року про передчу майна стягувачу в рахунок погашання боргу, а відтак такий є чинним.

Отже, 21 червня 2019 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Апатенко М. А., як державним реєстратором, правомірно було здійснено державну реєстрацію права власності АК «Універсал банк» на житловий будинок та земельну ділянку, що знаходяться за адресою - АДРЕСА_1 .

Враховуючи наведене вище, суд прийшов до переконання про те, що оскільки акт про перадачу майна стягувачу є чинним, адже у вимозі про його визнання незаконним відмовлено (основна вимога); вимога про скасування державної реєстрації свідоцтва про право власності є похідною від основної вимоги та підстав для їх задоволення не встановлено, а відтак суд прийшов до висновку про те, що у похідній вимозі необхідно відмовити.

Щодо аргументів позивача про наявність судового рішення від 03 грудня 2010 року у справі № 2-475/10 за позовом ПАТ «Універсал банк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 про звернення стягнення на предмет іпотеки - спірне майно, яким відмовлено у позові, а відтак у приватного виконавця були відсутні підстави для реалізації такого майна, суд зазначає таке. Підставами для відмови у позві стали не співмірність позовних вимог із вартістю предмета іпотеки та проживання у цьому будинку неповнолітньої дочки та сина, який навчався в університеті. Такі обставини були відсутні на момент передачі майна стягувачу, адже ціна предмету іпотеки відповідала заборгованості у розмірі 345271,37 дол. США; наявність судових рішень про звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором, з примусового виконання яких відкрито виконавці провадження № 58813610 та № 58260029. У зв`язку із цим, суд не бере до уваги таке рішення суду, адже не стосується цього предмету позову.

Щодо доводів позивача про те, що передача майна стягувачу відбулась у межах виконавчого провадження № 58740361, де ціна стягнення є значно меншою від ціни іпотечного майна, суд зазначає наступне.

27 березня 2019 року виконавче провадження № 58740361 об`єднано в зведене виконавче провадження № 58741517.

У зв`язку із цим, відповідач-2 надав у відзиві пояснення про те, що усі виконавчі дії вчинялись у межах зведеного виконавчого провадження, хоч номер постанови про передачу майна стягувачу та акта про передачу майна стягувача був вказаний лише одного із об`єднаних, а саме 58740361, однак це пов`язано із неможливістю внесення до Автоматизованої системи виконавчих проваджень постанов про вчинення виконавчих дій під номером зведеного виконавчого провадження. Суд приймає до уваги такі пояснення приватного виконавця, адже дійсно, ознайомившись із Положенням про Автоматизовану систем виконавчих проваджень, таке не містить жодних відомостей про реєстр процесуальних рішень виконавця у межах зведеного виконавчого провадження.

У зв`язку із наведеним, оскільки доводи позивача не знайшли свого підтвердження у судовому засіданні під час розгляду справи та перевірки їх доказами наявними у матеріалах справи, відтак суд прийшов до висновку про відмову у задоволенні позові повністю.

У відповідності до ст. 141 ЦПК України у зв`язку з відмовою у задоволенні позову, судовий збір понесений позивачем при подані позовної заяви до суду, необхідно покласти на останнього.

Керуючись ст. ст. 12, 13, 17, 76-80, 259, 265, 273, 354, пунктом 3 розділу ХІІ «Прикінцеві положення» ЦПК України, суд

у х в а л и в:

у позові ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк», приватний виконавець виконавчого округу міста Київ Телявського Анатолія Миколайовича про визнання незаконним акта про передачу майна та скасування державної реєстрації - відмовити.

Судовий збір сплачений позивачем при зверненні до суду із позовом - покласти на позивача.

Рішення може бути оскаржене безпосередньо до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення. Строк апеляційного оскарження може бути поновлено у відповідності до ч.2 ст.354 Цивільного процесуального кодексу України.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або про прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду.

Учасники справи:

позивач ОСОБА_1 (місце проживання - АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 );

відповідач-1 Публічне акціонерне товариство «Універсал Банк» (місцезнаходження - місто Київ, вулиця Автозаводська, 54/19, );

відповідач-2 приватний виконавець виконавчого округу міста Києва Телявський Анатолій Миколайович (місцезнаходження - місто Київ, вулиця Юрія Поправки, 6, оф.26).

Повне судове рішення складено 04 жовтня 2022 року.

Суддя О. І. Якимець