Справа № 395/82/22 Провадження № 2/395/93/2022

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 вересня 2022 року м. Новомиргород

Новомиргородський районний суд Кіровоградської області в складі:

головуючого судді Забуранного Р.А.

при секретарі Лисенку В.С.,

за участю позивача ОСОБА_1 , представника позивача ОСОБА_2 , відповідача ОСОБА_3 , представника відповідачів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 - ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Новомиргороді цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 , ОСОБА_3 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 про встановлення факту, що має юридичне значення,-

ВСТАНОВИВ:

26 січня 2022 року ОСОБА_1 звернулася до суду з даним позовом та просила суд встановити факт, що має юридичне значення, а саме те, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 починаючи з лютого 2016 року по день смерті ОСОБА_3 , тобто по ІНФОРМАЦІЯ_2 , на протязі більше 5 років проживала з ним однією сім`єю.

Позовні вимоги обґрунтувала тим, що ІНФОРМАЦІЯ_2 помер гр. ОСОБА_3 . Після його смерті претендентами на спадщину першої черги за законом є рідні батьки, ОСОБА_7 та ОСОБА_6 , дочка від першого шлюбу ОСОБА_4 та син від другого шлюбу ОСОБА_3 . Починаючи з лютого 2016 року заявник, ОСОБА_1 та померлий ОСОБА_3 проживали однією сім`єю без укладення (реєстрації) шлюбу (як подружжя) до часу смерті гр. ОСОБА_3 , тобто з лютого 2016 року по ІНФОРМАЦІЯ_2 .Під час спільного проживання заявниці з ОСОБА_3 , вони вели спільне господарство, мали спільний бюджет, а також під час спільного проживання ОСОБА_3 і ОСОБА_1 проводили спільний відпочинок та дозвілля, спільно несли витрати на утримання житла та його ремонт, проживаючи разом певний період часу за адресою по АДРЕСА_1 , а пізніше переїхали проживати у квартиру, яка належить ОСОБА_3 , що розташована за адресою по АДРЕСА_2 . Під час спільного проживання однією сім`єю заявниці та ОСОБА_3 , тобто перебування у фактичних шлюбних відносинах ОСОБА_1 виконувала обов`язки по господарству, як-то, прасувала спільні речі, займалась приготуванням їжі, прибирала у житлі, тобто повністю вела господарство разом з померлим ОСОБА_3 , виконуючи обов`язки, які притаманні дружині померлого. Оскільки померлий ОСОБА_3 перед смертю тяжко хворів ОСОБА_1 до самої смерті ОСОБА_3 здійснювала догляд за ним, разом відвідували лікувальні заклади та лікарів, дбаючи про його лікування та стан здоров`я, підтримуючи хворого до останніх хвилин його життя.

08 квітня 2022 року до суду від представника відповідачів надійшов відзив на позовну заяву у якому останній заперечує щодо наведених позивачем обставин та правових підстав позовувказуючи, що позивач не надав належних та допустимих доказів проживання однією сім`єю з померлим ОСОБА_3 , а тому просить суд у позові відмовити повністю, а судові витрати покласти на позивача.

Позивач ОСОБА_1 та представник позивача - адвокат Підлубний В. В., в судовому засіданні позовні вимоги підтримали, позов просили задовольнити.

Відповідач ОСОБА_3 та представник відповідачів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 адвокат Суровцев А. Ю., в судовому засідання заперечували щодо задоволення позову.

Відповідачі, ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , оповіщені в установленому законом порядку про дату, час та місце розгляду справи у судове засідання не з`явилися, проте надали клопотання про розгляд справи за їх відсутності та просили суд відмовити у задоволенні позову в повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_4 оповіщена в установленому законом порядку про дату, час та місце розгляду справи у судове засідання не з`явилася.

За таких обставин, суд вважає за можливе слухати справу без участі учасників судового розгляду, які не з`явилися на що сторони по справі та їх представники в ході судового розгляджу не заперечували.

Суд, дослідивши письмові матеріали, заслухавши пояснення учасників справи та свідків, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, дійшов висновку про те, що у задоволенні позову необхідно відмовити повністю з наступних підстав.

За змістом частин першої, другої статті 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов`язків подружжя.

Частиною другою статті 3 СК України встановлено, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.

В пункті двадцять першому постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» (далі Пленум № 7) роз`яснено, що при вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила частини другої статті 3 СК України про те, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Зазначений п`ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сім`єю до набрання чинності цим Кодексом. До спадкоємців четвертої черги належать не лише жінка (чоловік), які проживали однією сім`єю зі спадкодавцем без шлюбу, таке право можуть мати також інші особи, якщо вони спільно проживали зі спадкодавцем, були пов`язані спільним побутом, мали взаємні права та обов`язки, зокрема, вітчим, мачуха, пасинки, падчерки, інші особи, які взяли до себе дитину як члена сім`ї, тощо.

Пунктом шостим рішення Конституційного Суду України від 03 червня 1999 року № 5-рп/99 передбачено, що до членів сім`ї належать особи, які постійно мешкають разом та ведуть спільне господарство. Ними можуть бути не тільки близькі родичі, але й інші особи, які не перебувають у безпосередніх родинних зв`язках. Обов`язковою умовою для визнання їх членами сім`ї є факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівля майна для спільного користування, участь у витратах на утримання житла, його ремонт тощо.

Відповідно до статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності.

Стаття 81 ЦПК України надає право сторонам та іншим учасникам справи подавати докази на підтвердження своїх вимог або заперечень.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПКУкраїни).

Частиною третьою статті 12 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно із статтею 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Закон не визначає, які конкретно докази визнаються беззаперечним підтвердженням факту проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без реєстрації шлюбу, тому вирішення питання про належність і допустимість таких доказів є обов`язком суду при їх оцінці.

Для встановлення спільного проживання однією сім`єю до уваги беруться показання свідків про спільне проживання фактичного подружжя та ведення ними спільного побуту, документи щодо місця реєстрації (фактичного проживання) чоловіка та жінки, фотографії певних подій, документи, що підтверджують придбання майна на користь сім`ї, витрачання коштів на спільні цілі (фіскальні чеки, договори купівлі-продажу, договори про відкриття банківського рахунку, депозитні договори та інші письмові докази) тощо.

Окрім цього, встановлення факту спільного проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу у порядку позовного провадження, не звільняє позивача від обов`язку доведення обставин, які закон визначає підставами для виділу частки із спадкового майна та визнання права власності на частку у спільному сумісному майні подружжя.

Судом встановлено, що у грудні 2021 року ОСОБА_1 звернулася до Новомиргородського районного суду Кіровоградської області із заявою про встановлення факту проживання однією сім`єю зі спадкодавцем за правилами окремого провадження, ухвалою судді Новомиргородського районного суду від 23 грудня 2021 року у цивільній справі №395/1046/21, (яка набрала законної сили 13 січня 2022 року) заяву ОСОБА_1 про встановлення факту, що має юридичне значення залишено без розгляду.

Під час розгляду цієї справи було встановлено, що з заяви про встановлення факту, що має юридичне значення вбачається спір про право, що і послужило підставою для залишення заяви ОСОБА_1 без розгляду і роз`яснено заявнику, що вона має право подати позов на загальних підставах, а тому ОСОБА_1 змушена звернутися до суду з позовною заявою про встановлення факту, що має юридичне значення.

ІНФОРМАЦІЯ_2 помер гр. ОСОБА_3 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 , видане 02 листопада 2021р. Новомиргородським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Новоукраїнському районі Кіровоградської області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), актовий запис №417. (а.с. 9, Том 1)

Після його смерті спадкоємцями першої черги черги за законом є рідні батьки ОСОБА_7 та ОСОБА_6 , дочка від першого шлюбу ОСОБА_4 та син від другого шлюбу ОСОБА_3 .

Позивач вказує, що починаючи з лютого 2016 року вона та померлий ОСОБА_3 проживали однією сім`єю без укладення (реєстрації) шлюбу (як подружжя) до часу смерті гр. ОСОБА_3 , тобто з лютого 2016 року по ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується актом обстеження, складеним 08 листопада 2021р. (а. с. 12, Том 1)

Проте, даний акт не може бути доказом проживання позивачки з померлим ОСОБА_3 однією сім`єю, оскільки був складений після смерті ОСОБА_3 і лише на одну особу, а саме позивачку ОСОБА_1 .

Даний акт не може вважатися належним та допустимим доказом, оскільки вказаним документом може бути зафіксовано умови проживання заявника (власника), кількість мешканців, тощо, саме на день складення даного акту.

Позивач в позові стверджує, що під час спільного проживання заявниці з ОСОБА_3 , вони вели спільне господарство, мали спільний бюджет, а також під час спільного проживання ОСОБА_3 і ОСОБА_1 проводили спільний відпочинок та дозвілля, спільно несли витрати на утримання житла та його ремонт, проживаючи разом певний період часу за адресою по АДРЕСА_1 , а пізніше переїхали проживати у квартиру, яка належить ОСОБА_3 , що розташована за адресою по АДРЕСА_2 .

Дане твердження не узгоджується з рішенням Новомиргородського районного суду Кіровоградської області від 26 липня 2017 року, згідно якого ОСОБА_3 перебував в офіційно зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_8 з 21.11.2002 по 26.07.2017 року.

Позивач, посилається на дані закордонних паспортів ОСОБА_3 і ОСОБА_1 згідно яких 18 листопада 2018 року вони перебували з туристичною візою у республіці Польща, як доказ проживання однією сім`єю. (а. с. 16-17, Том 1).

Проте, суд вважає, що відмітка у закордонних паспортах про перетин кордону не є належним доказом проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу.Більш того, це не доводить факту проживання однією сім`єю з 2016 року, як це зазначає позивач.

Квитанції про здійснення певних банківських операцій між рахунком позивачки і померлого ОСОБА_3 , а також для поганення кредиту в АТ «АЛЬФА-БАНКУ» замість померлого ОСОБА_3 , не можуть бути доказом спільного проживання і ведення спільного бюджету, оскільки з їх змісту не можна достеменно встановити джерело походження цих коштів та мету здійснених переказів. (а. с. 18-49, Том 1).

Допитані в судовому засіданні у якості свідків відповідачі ОСОБА_6 та ОСОБА_7 вказали, що вперше довідались про позивачку та вперше її побачили на дні народженні ОСОБА_6 в 2020 року куди разом з померлим їх сином ОСОБА_3 прийшла ОСОБА_1 . Померлий ОСОБА_3 представив ОСОБА_1 як жінку з якою він тепер буде проживати. Вказали, що з 2016 року ОСОБА_1 з ОСОБА_3 не проживала за адресою: АДРЕСА_1 , оскільки щотижня були в померлого ОСОБА_3 в помешканні і не бачили речей позивачки.

Допитаний в судовому засіданні у якості свідка ОСОБА_9 вказав, що йому відомо про зустрічі та проживання разом померлого ОСОБА_3 та позивачки ОСОБА_1 . Також вказав, що для купівлі разом з позивачкою ОСОБА_1 авто померлий ОСОБА_3 позичив кошти в ОСОБА_1 .

Допитаний в судовому засіданні у якості свідка ОСОБА_10 вказав, що йому відомо про відносини між померлим ОСОБА_3 та позивачкою ОСОБА_1 з 2016 року. Також вказав, що бачив як позивачка прала речі померлого ОСОБА_3 та готувала йому їсти.

Допитана в судовому засіданні у якості свідка ОСОБА_11 вказала, що вона проживає за адресою: АДРЕСА_3 , та бачила, що померлий ОСОБА_3 робив ремонт в своїй квартирі. Також вказала, що позивачка не приймала участі в ремонті.

Допитана в судовому засіданні у якості свідка ОСОБА_12 вказала, що являється рідною сестрою померлого ОСОБА_3 та мала хороші відносини з братом. Знала, що брат має короткострокові відносини з ОСОБА_1 . Також вказала, що відшкодовувала борг брата перед позивачкою. При особистому спілкуванні померлий ОСОБА_3 повідомив, що не збирається одружуватись на ОСОБА_1 .

Допитана в судовому засіданні у якості свідка ОСОБА_8 вказала, що є колишньою дружиною ОСОБА_3 , розлучилися в 2017 році. Також вказала, що ремонт в квартирі померлий ОСОБА_3 робив за власні кошти, вікна в квартирі вона разом з ОСОБА_3 купувала. Чи проживали померлий ОСОБА_3 та ОСОБА_1 їй не відомо, але відомо, що вони зустрічались.

Вказані свідчення свідків безсумнівно не підтверджують факту спільного проживання позивачки з померлим ОСОБА_3 з 2016 року і до дня його смерті, ведення ними спільного господарства, наявності у сторін спільного бюджету, проведення спільних витрат, придбання майна в інтересах сім`ї, не вказують на наявність встановлених між ними відносин притаманних сім`ї.

Факт начебто проживання ОСОБА_1 та померлого ОСОБА_3 , сам по собі, без доведення факту ведення спільного господарства, наявності спільного бюджету та взаємних прав і обов`язків сім`ї позивачки та померлого, не можуть свідчити про те, що між сторонами склались та мали місце, протягом вказаного періоду часу, усталені відносини, які притаманні проживанню осіб однією сім`єю.

Більше того, показання свідків ОСОБА_9 та ОСОБА_12 вказують на те, що у ОСОБА_1 та померлого ОСОБА_3 були окремі бюджети, оскільки останній неодноразово мав грошові заборгованості перед позивачкою, що в свою чергу суперечить розумінню спільного бюджету та спільних витрат.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення у справі «Проніна проти України», № 63566/00, параграф 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Суд, виходячи з зазначених вимог закону, вирішуючи спір на підставі заявлених позивачем вимог та поданих доказів, які належним чином оцінені, приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

Відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Суд вважає, що сплачений при зверненні до суду позивачем ОСОБА_1 судовий збір стягненню з відповідача не підлягає.

Керуючись ст.ст. 258-259, 263-265, 273, 352, 354, 355 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_4 , ОСОБА_3 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 про встановлення факту, що має юридичне значення відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Суддя: Р. А. Забуранний

Повний текст судового рішення виготовлений 29 вересня 2022 року.