Провадження № 6/752/330/22
У Х В А Л А

08.09.2022 року Голосіївський районний суд міста Києва в складі:

головуючого судді Колдіної О.О.,

з участю секретаря - Пастух З.Ф.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні подання ст.державного виконавця Голосіївського відділу державної виконавчої служби у м.Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) Танащук О. про видачу дубліката виконавчого документа,

в с т а н о в и в:

в провадженні Голосіївського районного суду м.Києва перебувала цивільна справа за заявою Публічного акціонерного товариства «КИЇВЕНЕРГО» про видачу судового наказу про стягнення заборгованості за оплату житлово-комунальних послуг з ОСОБА_1 .

08 лютого 2017 року у даній справі було видано судовий наказ, відповідно до якого присуджено до стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «КИЇВЕНЕРГО заборгованість з центрального опалення та в розмірі 5492 грн. 32 коп., заборгованість за постачання гарячої води 18251 грн. 27 коп., 3% річних та інфляційну складову боргу в сумі 4695 грн. та судові витрати у справі.

03 травня 2017 р. судовий наказ від 08.02.2017 р. було направлено стягувачу для пред`явлення до примусового виконання.

Ухвалою суду від 22 квітня 2021 р. у даній справі вирішено питання про заміну стягувача; ПАТ «КИЇВЕНЕРГО» замінено його правонаступником Комунальне підприємство виконавчого ргану Київради «Київтеплоенерго».

Ст.державний виконавець Голосіївського відділу державної виконавчої служби у м.Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) Танащук О. звернулася до суду із поданням про видачу дублікату судового наказу про стягнення суми боргу та судових витрат у справі з ОСОБА_1 зв`язку з втратою його оригіналу.

Заявник та сторони в судове засідання не з`явились, про місце і час судового розгляду повідомлялись належним чином, в зв`язку з чим суд вважає за можливе розглянути справу за їх відсутності.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що подання державного виконавця не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 08 лютого 2017 р. Голосіївським районним судом м.Києва було видано судовий наказ про стягнення з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «КИЇВЕНЕРГО» суми заборгованості з центрального опалення, суми заборгованості за постачання гарячої води, 3% річних та інфляційну складову боргу та судові витрати у справі.

03 травня 2017 р. виконавчий документ було направлено стягувачу для пред`явлення до виконання.

За вказаним судовим рішенням державним виконавцем Голосіївського РВ ДВС м.Київ ГТУЮ у м.Києві було відкрито виконавче провадження №54476146.

З матеріалів справи вбачається, що 11.10.2018 р. між ПАТ «Київенерго» та КП виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» було укладено договір про відступлення права вимоги (цесії) № 602-18, відповідно до умов якого всі права вимоги переходять від кредитора до нового кредитора в момент підписання стронами додатку 1 до цього договору № 602-18. Згідно з інформацією, відображеною у додатках 1,2 до договору № 602-18, ПАТ «Київенерго» відступило, а КП «Київтеплоенерго» набуло право вимоги основного боргу за спожиті ОСОБА_1 послуги з централізованого опалення/централізованого постачання гарячої води, зокрема згідно з судовим рішенням у справі № 752/21565/16-ц.

Крім того, 11.10.2018 р. між ПАТ «Київенерго» та КП «Київтеплоенерго» було укладено договір про відступлення права вимоги (цесії) № 603-18, відповідно до якого ПАТ «Київенерго» відступило, а КП «Київтеплоенерго» набуло право вимоги до споживачів. Згідно з п. Додатку 186 до Договору № 603-18 ПАТ «Київенерго» відступило, а КП «Київтеплоенерго» набуло право вимоги до ОСОБА_1 .

Ухвалою суду від 22 квітня 2021 р., залишеною без змін на підставі постанови суду від 26 травня 2022 р., судом вирішено питання про заміну стягувача у справі, замість Публічного акціонерного товариства «КИЇВЕНЕРГО» визнано стягувачем Комунальне підприємство виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «КИЇВТЕПЛОЕНЕРГО».

20 грудня 2018 р. державним виконавцем винесено постанову про повернення виконавчого документа №752/21565/16-ц; для повторного виконання судовий наказ від 08.02.2017 р. не пред`являвся.

Згідно довідки Голосіївського відділу державної виконавчої служби у м.Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) №54476146 від 18.02.2022 р., перевіркою матеріалів виконавчого провадження №54476146 з примусового виконання судового наказу №752/21565/16-ц встановлено, що виконавчий документ втрачено.

Ст.державний виконавець Танащук О. звернулася до суду із видачу дублікату судового наказу про стягнення суми боргу з ОСОБА_1 .

Статтями 129, 129-1 Конституції України визначено, що обов`язковість судового рішення є однією з основних засад судочинства. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.

Судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України.

Виконання судового рішення здійснюється на підставі виконавчого листа, виданого судом, який розглядав справу як суд першої інстанції і який має відповідати вимогам до виконавчого документа, встановленим законом (частини перша, третя статті 431 ЦПК).

Дублікатом є документ, який видається замість втраченого оригіналу і має силу первісного акта. Дублікат видається судом, який ухвалив рішення, після розгляду заяви про видачу дубліката. При вирішенні питання про видачу дубліката виконавчого документа суд повинен перевірити, чи не було воно виконано за втраченим документом, адже за повністю виконаним рішенням дублікат виконавчого документа не видається.

Отже, звертаючись з заявою про видачу дубліката виконавчого листа, заявник повинен зазначити обставини, за яких виконавчий лист було втрачено, надавши відповідні докази.

Із матеріалів справи вбачається, що як на підставу для задоволення вимог заявник посилається на те, що при передачі матеріалів виконавчого провадження представники первісного стягувача не повідомили правонаступника про те, що виконавче провадження з примусового виконання судового наказу від 08.02.2017 р. завершено, а також на довідку, надану органом виконавчої служби, про втрату виконавчого документа.

В порушення вимог ст.81 ЦПК України заявником не надано належних доказів втрати судового наказу, оскільки безпосередньо сама довідка про втрату виконавчого документу не може свідчити про втрату оригіналів виконавчого документа; матеріали справи не містять належних доказів того, що за фактом втрати виконавчого документа проводилась відповідна перевірка.

Відповідно до частин 1 та статті 11 Закону України «Про виконавче провадження» строки у виконавчому провадженні - це періоди часу, в межах яких учасники виконавчого провадження зобов`язані або мають право прийняти рішення або вчинити дію. Строки у виконавчому провадженні встановлюються законом, а якщо вони не визначені законом - встановлюються виконавцем. Будь-яка дія або сукупність дій під час виконавчого провадження повинна бути виконана не пізніше граничного строку, визначеного цим Законом.

Стадія виконавчого провадження, як завершальна стадії судового процесу, має встановлені законом строкові межі. Зокрема, така стадія починається після видачі виконавчого документу стягувачу та закінчується фактичним виконанням судового рішення або зі спливом строку пред`явлення виконавчого документу до виконання, оскільки якщо цей строк пропущено, виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем без прийняття до виконання (пункт 2 частини 4статті 4 Закону України «Про виконавче провадження»). Тобто, за межами цього строку виконавчі дії не вчиняються, а строк виконавчого провадження, як завершальної стадії судового процесу, спливає одночасно зі строком пред`явлення виконавчого документу до виконання..

Вчинення таких дій є правом, а не обов`язком стягувача, і законом визначений строк на реалізацію такого права.

Відповідно до положень Закону України «Про виконавче провадження», в редакції, що діяла на час видачі судового наказу, виконавчі документи могли бути пред`явлені до виконання протягом трьох років, який починає відраховуватись з наступного дня після набрання рішенням законної сили.

Стягувач, який пропустив строк пред`явлення виконавчого документа до виконання, має право звернутися із заявою про поновлення такого строку до суду, який розглядав справу як суд першої інстанції.

З матеріалів справи вбачається, що строк пред`явлення до примусового виконання судового наказу №752/21565/16-ц пропущено.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 433 ЦПК України у разі пропуску строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання з причин, визнаних судом поважними, пропущений строк може бути поновлено. Заява про поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчого документа, виданого судом, подається до суду, який розглядав справу як суд першої інстанції.

При вирішенні питання про поновлення строку для пред`явлення виконавчого листа до виконання, суд повинен з`ясувати питання щодо причин пропуску цього строку та залежно від обставин та характеру цих причин зробити висновок про їх поважність чи поновлення строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання.

Вимоги до доказів визначені у ст. ст. 76, 77, 79, 80 ЦПК України, відповідно до яких, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Підставою для поновлення строку для пред`явлення виконавчого документа документу є факт пропуску стягувачем такого строку з поважних причин.

Питання про поважність пропуску строків є оціночним. Поважність причин може залежати від таких обставин як поведінка заявника (бездіяльність або незаінтересованість в питаннях виконання судового рішення), інших осіб, обставин, які безпосередньо унеможливлюють можливість вчинення юридично значимих дій у визначений законом строк, які виникли об`єктивно, так і від чинників, що не пов`язані з людським фактором, що підтверджуються належними та допустимими засобами доказування.

Отже, поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для стягувача отримати та подати у встановлений законом строк виконавчий лист для примусового виконання.

Поважність причин пропущеного строку для пред`явлення виконавчого документу до виконання пов`язана не тільки з часом безпосередньої обізнаності особи про певні обставини (факти порушення її прав), а й з об`єктивною можливістю цієї особи знати про ці обставини. Можливість знати про порушення своїх прав випливає із загальних засад захисту цивільних прав та інтересів, за якими особа, маючи право на захист, здійснює його на власний розсуд у передбачений законом спосіб, що створює в неї цю можливість знати про посягання на права. Обов`язок доведення часу, з якого особі стало відомо про порушення її права, покладається на заявника.

Заявником не доведено суду того, що первісним стягувачем, яким було ПАТ «КИЇВЕНЕРГО», вживалися заходи щодо належного виконання боржником рішення суду, яке набрало законної сили, також не надано суду доказів, які б вказували на безпосереднє унеможливлення або ускладнення можливості вчинення процесуальних дій стягувачем у визначений законом строк, а також заявником не надано доказів, які б підтверджували об`єктивну неможливість первісного стягувача та його правонаступника вчинити всі можливі дії, спрямовані на пред`явлення виконавчого документа до виконання у строки, визначені чинним законодавством України.

Вчинення таких дій є правом, а не обов`язком стягувача, і законом визначений строк на реалізацію такого права.

Пунктом 31 Постанови Великої Палати Верховного Суду України від 21 серпня 2019 року по справі № 2-836/11 зазначено, що «приписи підпункту 19.4 пункту 1 розділу XI «Перехідні положення» ГПК України та підпункту 17.4 пункту 1 розділу XIІІ «Перехідні положення ЦПК України не суперечать приписам частини шостої статті 12 Закону № 1404-VIII, частини першої статті 433 ЦПК України, частини першої статті 329 ГПК України. Зазначені приписи перехідних положень вказаних кодексів не забороняють суду одночасно розглянути та вирішити поставлені у заяві стягувача питання про поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання та про видачу дубліката такого документа у разі його втрати або розглянути питання про видачу дубліката втраченого виконавчого документа після того, як суд поновив строк для пред`явлення цього документа до виконання».

Пунктами 44 -47 Постанови Великої Палати Верховного Суду України від 21 серпня 2019 року по справі № 2-836/11 зроблено висновок, що «Стягувач, який пропустив строк пред`явлення виконавчого документа до виконання, має право звернутися із заявою про поновлення такого строку до суду, який розглядав справу як суд першої інстанції (ч. 6 ст. 12 ЗУ «Про виконавче провадження»).

У разі пропуску строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання з причин, визнаних судом поважними, пропущений строк може бути поновлено (ч. 1 ст. 433 ЦПК України; близький за змістом припис відображений у ч. 1 ст. 329 ГПК України).

Відповідно до підпункту 17.4 пункту 1 розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України до дня початку функціонування Єдиного державного реєстру виконавчих документів: у разі втрати виконавчого документа, суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, незалежно від того, суд якої інстанції видав виконавчий документ, може видати його дублікат, якщо стягувач або державний виконавець, приватний виконавець звернувся із заявою про це до закінчення строку, встановленого для пред`явлення виконавчого документа до виконання (аналогічний припис відображений у пп. 19.4 п. 1 розділу «Перехідні положення» ГПК України). Якщо строк для пред`явлення виконавчого документа до виконання не сплив або суд його поновив, то заява про видачу дубліката цього документа, який втрачений, вважається поданою у межах встановленого для пред`явлення його до виконання строку. Натомість, коли строк для пред`явлення виконавчого документа до виконання сплив, і суд його не поновив, то за результатами розгляду заяви про видачу дубліката втраченого виконавчого документа суд відмовляє у задоволенні цієї заяви».

Враховуючи викладене, суд вважає, що подання ст.державного виконавця Голосіївського відділу державної виконавчої служби у м.Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) Танащук О. про видачу дубліката виконавчого документа задоволенню не підлягає.

Керуючись п.17.4 Перехідних положень ЦПК України, суд -

у х в а л и в:

у задоволенні ст.державного виконавця Голосіївського відділу державної виконавчої служби у м.Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) Танащук О. про видачу дубліката виконавчого документу в справі за заявою Публічного акціонерного товариства «КИЇВЕНЕРГО» про видачу судового наказу про стягнення заборгованості за оплату житлово-комунальних послуг з ОСОБА_1 - відмовити.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення до Київського апеляційного суду.

Учасник справи, якому повна ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя: