Справа № 463/8222/19 Головуючий у 1 інстанції: Леньо С.І.
Провадження № 22-ц/811/716/22 Доповідач в 2-й інстанції: Крайник Н. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 вересня 2022 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ в складі:

головуючої: Н.П. Крайник

суддів: Я.А. Левика, Шандри М.М.

при секретарі: Х.Б. Колич

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Личаківського районного суду міста Львова від 10 грудня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю у м. Львові, ОСОБА_1 , третя особа ОСОБА_3 про скасування реєстрації декларації про готовність об`єкта до експлуатації, -

в с т а н о в и в:

27 вересня 2019 року ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом у якому просила ухвалити рішення, яким скасувати реєстрацію декларації про готовність об`єкта до експлуатації від 11.03.2014 за № 68 на реконструкцію індивідуального житлового будинку з розширенням за рахунок прибудови та надбудови та будівництво двох гаражів за адресою АДРЕСА_1 та скасувати реєстрацію декларації про готовність об`єкта до експлуатації від 12.03.2014 року за № ЛВ 26 на ім`я ОСОБА_1 щодо будівництва індивідуального житлового будинку АДРЕСА_2 .

В обґрунтування позовних вимог покликалася на те, що 11 та 12 березня 2014 року відповідач Інспекція ДАБК у м. Львові зареєструвала згадані вище декларації, до яких були внесені недостовірні відомості. Зокрема, у декларації від 11.03.2014 р. підпис ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_1 міститься лише на першій сторінці, на інших сторінках підписи відсутні, а документом що посвідчує право на земельну ділянку зазначено державний акт права постійного користування землею від 20.07.2020 № ІІІ-ЛВ №022522 площею 0,0356 га, який видано не на ОСОБА_2 . Аналогічна інформація про земельну ділянку вказана у декларації від 12.03.2014, тоді як державний акт права постійного користування землею від 20.07.2020 № ІІІ-ЛВ №022522 площею 0,0356 га видавався на ім`я ОСОБА_4 , яка є матір`ю позивача та третьої особи. Сам же державний акт стосувався виключно земельної ділянки, на якій розташована частина будинку, яка належала ОСОБА_4 і яку після її смерті успадкували позивач та третя особа. Відтак, вказані у декларації дані є недостовірними, а звернувшись до Інспекції ДАБК у м. Львові з відповідною заявою про скасування реєстрації цих декларації отримали роз`яснення про можливість їх скасування лише в судовому порядку.

Оскаржуваним рішенням позов ОСОБА_2 до Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю у м. Львові, ОСОБА_1 , третя особа ОСОБА_3 про скасування реєстрації декларації про готовність об`єкта до експлуатації - задоволено.

Скасовано реєстрацію декларації про готовність об`єкта до експлуатації від 11 березня 2014 року за № ЛВ 68 на реконструкцію індивідуального житлового будинку з розширенням за рахунок прибудови та надбудови та будівництво двох гаражів за адресою: АДРЕСА_1 .

Скасовано реєстрацію декларації про готовність об`єкта до експлуатації від 12 березня 2014 року за № ЛВ 26 на ім`я ОСОБА_1 щодо будівництва індивідуального житлового будинку В-1 на АДРЕСА_1 .

Вирішено питання судових витрат.

Рішення суду оскаржила ОСОБА_1 .

Вважає, що суд першої інстанції скасував реєстрацію декларацій без вказання правових підстав, втрутився у право ОСОБА_1 мирно володіти виділеним їй цим же судом майном (будинком), тому рішення є незаконним. Стверджує, що позов ОСОБА_2 є безпідставним, надуманим і не забезпечує захист чи відновлення права на розподіл земельної ділянки під будинковолодінням АДРЕСА_1 через те, що спільна власність на будинок була припинена судом у цивільних справах №463/3749/17 та №463/265/16-ц.

Звертає увагу суду на те, що ОСОБА_2 не набула права користування земельною ділянкою розміром 356 кв.м. на підставі Державного акта про право постійного користування земельною ділянкою під частиною будинковолодіння, але вважає, що земля нею успадкована, тому її позовна вимога про скасування реєстрації декларацій, спрямована на вирішення саме земельного спору та є безпідставною. Також, суд першої інстанції не встановив кому належить земельна ділянка під будинком АДРЕСА_3 , - тому невірно визначив відповідача у спорі з приводу права позивачки на земельну ділянку чи її частину.

Наголошує, що земельна ділянка під будинковолодінням належить до комунальної власності, адже рішення виконкому Львівської міської ради від 30.06.1955 року №737 про закріплення садиби за будинком АДРЕСА_3 залишається чинним.

Вважає, що рішення суду про скасування реєстрації декларації про прийняття до експлуатації будинку після реконструкції не відновить право позивачки на пропорційний розподіл ділянки. Окрім того, не доведено жодним доказом, що таке право є порушеним і що воно належить ОСОБА_2 .

Просить рішення суду скасувати та постановити нове рішення, яким в позові відмовити повністю.

У засіданні суду апеляційної інстанції апелянт ОСОБА_1 скаргу підтримала, покликаючись на доводи, викладені у скарзі.

ОСОБА_2 та її представник ОСОБА_5 просили апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення суду залишити без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників справи, перевіривши матеріали справи в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних мотивів.

Статтею 14 Конституції України передбачено, що право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.

Відповідно до частини першої статті 120 ЗК України у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення.

Частиною четвертою вищевказаної статті визначено, що у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду кількома особами право на земельну ділянку визначається пропорційно до часток осіб у праві власності жилого будинку, будівлі або споруди.

Згідно з частиною першою статті 377 ЦК України до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача).

Системний аналіз змісту наведених норм статті 120 ЗК України та статті 377 ЦК України дає підстави для висновку про однакову спрямованість їх положень щодо переходу прав на земельну ділянку при виникненні права власності на будівлю і споруду, на якій вони розміщені.

Під час розгляду цивільної справи № 693/598/13-ц (постанова від 10.10.2018р.) Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду роз`яснив, що зазначені норми закріплюють загальний принцип цілісності об`єкта нерухомості із земельною ділянкою, на якій цей об`єкт розташований. За цими нормами визначення правового режиму земельної ділянки перебуває у прямій залежності від права власності на будівлю і споруду та передбачається механізм роздільного правового регулювання нормами цивільного законодавства майнових відносин, що виникають при укладенні правочинів щодо набуття права власності на нерухомість, і правового регулювання нормами земельного і цивільного законодавства відносин при переході прав на земельну ділянку у разі набуття права власності на нерухомість.

В силу вимог частини першої статті 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. При цьому, згідно частин першої та другої статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Частиною першою статті 321 ЦК України передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Згідно частини другої статті 331 ЦК України право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна).

Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації.

Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

Правові та організаційні основи містобудівної діяльності встановлюються Законом України «Про регулювання містобудівної діяльності», який також спрямований на забезпечення сталого розвитку територій з урахуванням державних, громадських та приватних інтересів.

За змістом частин четвертої, п`ятої статті 26 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» (тут і надалі в редакції, чинній на момент реєстрації декларацій) право на забудову земельної ділянки реалізується її власником або користувачем за умови використання земельної ділянки відповідно до вимог містобудівної документації.

Проектування та будівництво об`єктів здійснюється власниками або користувачами земельних ділянок у такому порядку:

1) отримання замовником або проектувальником вихідних даних;

2) розроблення проектної документації та проведення у випадках, передбачених статтею 31 цього Закону, її експертизи;

3) затвердження проектної документації;

4) виконання підготовчих та будівельних робіт;

5) прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів;

6) реєстрація права власності на об`єкт містобудування.

Згідно з частинами першою, четвертою та п`ятою статті 39 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, що належать до I-III категорій складності, та об`єктів, будівництво яких здійснювалося на підставі будівельного паспорта, здійснюється шляхом реєстрації органом державного архітектурно-будівельного контролю на безоплатній основі поданої замовником декларації про готовність об`єкта до експлуатації.

Прийняття рішення про реєстрацію (повернення) декларації про готовність об`єкта до експлуатації, видачу (відмову у видачі) сертифіката здійснюється органами державного архітектурно-будівельного контролю протягом десяти робочих днів з дати подання відповідних документів.

Датою прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта є дата реєстрації декларації про готовність об`єкта до експлуатації або видачі сертифіката.

Судом встановлено, що відповідно до копій свідоцтв про право на спадщину за законом від 23.02.2006, позивачу та третій особі на праві власності належить по 23/100 частки будинку АДРЕСА_1 . Право власності позивача та третьої особи зареєстровано у встановленому законом порядку, що стверджується відповідними витягами про реєстрацію права власності.

Згідно копії свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 04.06.2010, відповідачу належало 27/50 частин цього будинку.

Оригінали зазначених свідоцтв про право на спадщину містяться в матеріалах реєстраційної справи на будинок АДРЕСА_1 .

Відповідно до схематичного плану земельної ділянки, який є складовою частиною технічного паспорта від 14.02.2014, будинковолодіння в загальному складалось з житлового будинку під літ. «А-1», веранди під літ. «а-1», житлової прибудови під літ. «А-2», балкону під літ. «Б», підвалу під літ. «пд», житлової надбудови під літ. «А-1», сараю під літ. «Б», гаражу під літ. «Д», гаражу під літ. «Г», житлового будинку під літ. «В-1».

При цьому, згідно відповідної відмітки від 14.02.2014, житловий будинок під літ. «В-1», гараж під літ. «Д», житлова надбудова під літ. «А-1», сарай під літ. «Б» гараж під літ. «Г» збудувані самовільно і саме на підставі оспорюваних декларацій ця відмітка про самочинне будівництво скасована.

Так, 11.03.2014 Інспекцією ДАБК у Львівській області зареєстровано декларацію № ЛВ68 про готовність об`єкта до експлуатації щодо реконструкції індивідуального житлового будинку з розширенням за рахунок прибудови і надбудови та будівництво двох гаражів на АДРЕСА_1 . Оригінал цієї декларації знаходиться в матеріалах реєстраційної справи на будинок АДРЕСА_1 . Відповідно до її змісту, замовниками будівництва є позивач ОСОБА_2 , відповідач ОСОБА_1 та третя особа ОСОБА_3 . Вони також виступають генеральним підрядником будівництва, про що зазначено в п. 4 декларації. Документом, що посвідчує право власності чи користування земельною ділянкою вказано державний акт на право постійного користування землею від 20.07.2000 № ІІІ-ЛВ№022522 площею 0,356га (п. 11-1 декларації). Копія цього державного акту долучена до матеріалів справи (а.с.22-23 т.1). Відповідно до його змісту, такий видано гр. ОСОБА_4 для обслуговування житлового будинку АДРЕСА_1 .

Інших документів стосовно земельної ділянки, на якій розташоване будинковолодіння АДРЕСА_1 , немає.

Крім того, 12.03.2014 Інспекцією ДАБК у Львівській області зареєстровано декларацію № ЛВ826 про готовність об`єкта до експлуатації щодо будівництва індивідуального житлового будинку «В-1» на АДРЕСА_1 . Оригінал цієї декларації знаходиться в матеріалах реєстраційної справи на будинок АДРЕСА_1 . Як і в попередньому випадку, єдиним документом що посвідчує права відносно земельної ділянки вказано державний акт на право постійного користування землею від 20.07.2000 № ІІІ-ЛВ№022522.

Після проведення будівельних робіт позивачу, відповідачу та третій особі видано відповідні свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 03.10.2014, оригінали яких зберігаються в матеріалах реєстраційної справи на будинок АДРЕСА_1 . Зокрема, позивачу та третій особі на праві власності належить 34/100 частки будинковолодіння, відповідачу 37/100 частки. Перед цим позивач ОСОБА_2 , відповідач ОСОБА_1 та третя особа ОСОБА_3 як співвласники будинку АДРЕСА_1 04.07.2014 також надали нотаріально посвідчену заяву, згідно якої погодили поділ будинковолодіння між співвласниками. Оригінал цієї заяви знаходиться в матеріалах реєстраційної справи на будинок АДРЕСА_1 . Копія цієї заяви також знаходиться в матеріалах справи (а.с.85-86 т.1).

На підставі договору дарування 1/2 ідеальної частки належних частин житлового будинку, копія якого знаходиться в матеріалах інвентаризаційної справи на будинок АДРЕСА_4 , ОСОБА_1 відчужила належну їй 1/2 частки житлового будинку АДРЕСА_1 на користь ОСОБА_6 .

Надалі, у цивільній справі № 463/265/16-ц за позовом ОСОБА_7 до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 та ОСОБА_2 про виділ частки Личаківським районним судом м. Львова ухвалено рішення від 06.04.2016, яким виділено у приватну власність ОСОБА_7 , приміщення будинку під літерою «В-1», загальною площею 186,2 м.кв., житловою площею 91,2 м.кв., що становить 37/200 ідеальних часток у праві спільної часткової власності на будинковолодіння за адресою: АДРЕСА_1 , та складається із приміщень: тамбура площею 2,8 кв.м позначеного на плані № 1-1, коридору площею 24,3 кв.м позначеного на плані № 1-2, тамбура площею 3,5 кв.м позначеного на плані № 1-3, комірки площею 3,8 кв.м позначеної на плані № 1-4, гаражу площею 25,1 кв.м позначеного на плані під літ. «Т», коридору площею 11,5 кв.м позначеного на плані № 1-5, кухні площею 15,7 кв.м позначеної на плані № 1-6, житлової кімнати площею 22,8 кв.м позначеної на плані № 1-7, житлової кімнати площею 12,9 кв.м позначеної на плані № 1-8, тамбура площею 2,1 кв.м позначеного на плані № 1-9, ванни площею 3,6 кв.м позначеної на плані № 1-10, житлової кімнати площею 15,6 кв.м позначеної на плані №1-11, тамбура площею 2,6 кв.м позначеного на плані № 1-12, житлової кімнати площею 20,1 кв.м позначеної на плані № 1-13, житлової кімнати площею 19,8 кв.м позначеної на плані № 1-14. Вказане рішення суду не оскаржувалось та набрало законної сили.

В подальшому, а саме у 2017 році відповідач ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом про виділ частки зі спільної часткової власності (справа № 463/3749/17). В межах цієї справи ОСОБА_3 та ОСОБА_2 пред`явили зустрічний позов про скасування свідоцтва про право власності, скасування державної реєстрації та демонтаж самочинного будівництва.

Рішенням Личаківського районного суду м. Львова від 29.03.2019 (а.с.45-50 т.2), яке залишене без змін постановою Львівського апеляційного суду від 10.08.2020 (а.с.51-54 т.2) і яке не переглядалось в касаційному порядку первісний позов задоволено.

Виділено у приватну власність ОСОБА_1 житловий будинок з прибудовою загальною площею 74,4 кв.м, житловою площею 49,3 кв.м, з можливістю присвоєння окремого поштового номера, до складу якого входять приміщення: тамбур площею 6,0 кв.м., позначений на плані №2-1, коридор площею 10,5 кв.м., позначений на плані №2-2, житлова кімната площею 17,8 кв.м., позначена на плані №2-3, житлова кімната площею 17,6 кв.м., позначена на плані №2-4, житлова кімната площею 13,9 кв.м., позначена на плані №2-5, кухня площею 8,6 кв.м позначена на плані №2-6, частини горища над приміщенням кухні 2-6 відповідно до план-схеми виділення приміщень у висновку судової будівельно-технічної експертизи №24-18 (а.с.151), гараж площею 23,0 кв.м., позначений на плані літерою «Д», сарай площею 36,6 кв.м., позначений на плані літерою «Б» та вважати таким, що припинилося право спільної часткової власності ОСОБА_1 у будинку АДРЕСА_1 .

Зобов`язано ОСОБА_2 замурувати дверний проріз в коридорі 1-25, який з`єднує коридор 1-25 з горищем та облаштувати вихід на свою частку горища з приміщення комірки 1-24 у житловому будинку АДРЕСА_1 (вказані роботи здійснити за рахунок коштів позивача ОСОБА_1 ).

У спільному користуванні ОСОБА_1 , ОСОБА_3 та ОСОБА_2 залишено ворота та огорожу.

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_3 та ОСОБА_2 до ОСОБА_1 третьої особи Личаківської районної адміністрації Львівської міської ради про скасування свідоцтва про права власності, скасування державної реєстрації та демонтаж самочинного будівництва - відмовлено за безпідставністю.

Ухвалюючи таке рішення, суд серед іншого вказав, що декларація про готовність об`єкта до експлуатації в установленому законом порядку не оскаржувалась, нечинною не визнана, а в межах вказаного провадження суд не перевіряв її законності, оскільки таких вимог позивачем не пред`являлося.

Тому, власне, з метою захисту своїх прав та законних інтересів, які на думку позивача порушені через реєстрацію оспорюваних декларацій, вона і звернулась до суду з цим позовом.

У справі яка розглядається, право власності позивача на відповідну частку в будинку не оспорюється, а відтак, вона має право на відповідну частину земельної ділянки, яка відповідає її частці в будинку. Це її право є нічим іншим як «законним сподіванням» на отримання можливості ефективно здійснити майнове право, а отже є «майном» в розумінні статті першої Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Однак, внаслідок реєстрації декларацій про готовність об`єктів до експлуатації, позивач по суті втратила можливість отримати земельну ділянку пропорційної до частки в майні, оскільки земельна ділянка фактично зайнята будівництвом, яке здійснила відповідач одноосібно, тоді як правовий режим спільної власності, повинен враховувати інтереси всіх її учасників і забороняє обмеження прав одних учасників на користь інших.

У справі яка розглядається, до початку реалізації права на забудову земельної ділянки відповідач не набувала у встановленому законом порядку права власності або права користування цією земельною ділянкою.

Також, за змістом частини першої статті 182 ЦК України право власності на нерухомі речі підлягає державній реєстрації.

Зміст приписів статті 376 ЦК України підтверджує неможливість застосування інших, ніж ті, що встановлені цією статтею, способів легітимізації (узаконення) самочинного будівництва та набуття права власності на такі об`єкти.

Реєстрація права власності на самочинне будівництво за особою, яка його здійснила, не змінює правовий режим такого будівництва як самочинного (постанова від 07.04.2020 у справі № 916/2791/13 (пункти 6.31-6.33)).

Спосіб узаконення самочинного будівництва відповідно до змісту частини третьої статті 376 ЦК України полягає в наданні земельної ділянки у встановленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно, після чого право власності на таке майно визнається за особою виключно рішенням суду.

Однак, як уже зазначалось вище, земельна ділянка не передавалась відповідачу під уже збудоване нерухоме майно та крім цього, відсутнє рішення суду про визнання за відповідачем права власності на таке майно згідно частини третьої статті 376 ЦК України.

Відповідно до абзаців першого-другого пункту 49 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.10.2013 № 868, в редакції, чинній на момент реєстрації декларацій, у разі проведення державної реєстрації права власності з видачею свідоцтва на новозбудовані чи реконструйовані об`єкти нерухомого майна заінтересованою особою є замовник будівництва, крім випадків, передбачених цим Порядком. Для проведення державної реєстрації права власності з видачею свідоцтва на новозбудований об`єкт нерухомого майна заявник подає: документ, що підтверджує виникнення, перехід та припинення речових прав на земельну ділянку; документ, що відповідно до вимог законодавства засвідчує прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта.

Ухвалою Личаківського районного суду м. Львова від 12.11.2020 у даній справі призначено судову почеркознавчу експертизу(а.с.247, 248 т.1).

Висновком судової почеркознавчої експертизи від 25.06.2021 (а.с.16-19 т.2) встановлено, що позивач та третя особа декларації про готовність об`єкта до експлуатації щодо реконструкції індивідуального житлового будинку з розширенням за рахунок прибудови і надбудови та будівництво двох гаражів на АДРЕСА_1 не підписували.

Оскільки у справі, яка розглядається, позивач та третя особа декларації про готовність об`єкта до експлуатації щодо реконструкції індивідуального житлового будинку з розширенням за рахунок прибудови і надбудови та будівництво двох гаражів на АДРЕСА_1 не підписували, відтак, вони не виступали замовником будівництва, що не давало відповідачу підстав здійснювати реєстрацію цієї декларації.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що реєстрація декларацій проведена на основі недостовірних даних і тим самим, відповідач здійснюючи таку реєстрацію не просто діяв всупереч вимогам «закону», а своїм рішенням одночасно порушив права позивача на мирне володіння своїм майном, позбавивши її тим самим можливості отримати земельну ділянку для обслуговування житлового будинку пропорційно до її частки.

Також колегія суддів звертає увагу на те, що встановлені статтею 376 ЦК України способи легітимізації (узаконення) самочинного будівництва та набуття права власності на такі об`єкти відсутні, оскільки відведення земельної ділянки під уже збудоване нерухоме майно у даному випадку не приймалось.

Посилання в апеляційній скарзі на відсутність підстав для скасування декларації про готовність спірного об`єкту до експлуатації правильних висновків суду не спростовує, оскільки суд першої інстанції в достатньому обсязі встановив обставини справи за позовними вимогами, відповідні їм правовідносини, дав належну правову оцінку зібраним у справі доказам, правильно застосував матеріальний закон та дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог.

Порушень норм процесуального права, які б могли призвести до неправильного вирішення справи, апеляційним судом не встановлено.

Суд апеляційної інстанції відповідно до положень ст. 375 ЦПК України залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За вказаних обставин, апеляційний суд доходить висновку про залишення рішення суду без змін, а скарги - без задоволення, оскільки суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. 367, ст. 368, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. 375, ст. 381, ст. 382, ст. 384 ЦПК України, Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Личаківського районного суду міста Львова від 10 грудня 2021 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повний текст постанови складено 07 жовтня 2022 року.

Головуючий: Н.П. Крайник

Судді: Я.А. Левик

М.М. Шандра