Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03.10.2022 Справа №607/5573/21

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області

в складі :

головуючого Ромазана В.В.

з участю секретаря Безручко Т.В.

представника відповідача ОСОБА_1

розглянувши у відритому судовому засіданні в залі суду в м. Тернополі справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про відшкодування збитків заподіяних забезпеченням позову,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_2 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_3 про відшкодування збитків, заподіяних внаслідок забезпечення позову, у якому просить стягнути з відповідача в його користь збитки у розмірі 155 288 грн.

В обґрунтування заявлених вимог позивач вказує на те, що 21 вересня 2010 року він придбав за договором купівлі-продажу 25/100 частин мансардного поверху житлового будинку у АДРЕСА_1 з метою здійснення у ній реконструкції та ремонту, перетворення приміщення у повноцінну мансардну квартиру та подальшої її реалізації з метою отримання прибутку. Влітку 2014 року у зазначеній квартирі позивач розпочав ремонтні роботи. У зв`язку із тим, що для здійснення повної реконструкції та для проведення капітального ремонту у квартирі необхідно було значні кошти, у червні 2014 року позивач розмістив оголошення про її продаж, знайшов покупця з яким було укладено договір про аванс 16.07.2014 року. За умовами зазначеного договору, позивач зобов`язувався здійснити повну реконструкцію та капітальний ремонт квартири, виготовити документи та укласти із покупцем договір купівлі-продажу у строк до 31.05.2016 року. Інша сторона, яка виступала у якості покупця даної квартири передала позивачу аванс у розмірі 10 000 доларів США, що складало 1/5 частини вартості квартири. Крім цього, сторони передбачили, що у випадку невиконання або неможливості виконання домовленостей, не укладення договору купівлі-продажу у строк до 31.05.2016 року, позивач зобов`язувався сплати стороні покупця відсотки за користування чужими коштами у розмірі 1 відсотка щомісячно, до моменту повного повернення авансу або укладення договору купівлі-продажу квартири. Проте, у серпні 2014 року ОСОБА_3 та інші особи звернулись із позовом до Тернопільського міськрайонного суду із позовом до ОСОБА_2 про застосування наслідків нікчемного правочину, витребування майна із чужого незаконного володіння, визнання права власності на майно. В ході розгляду справи №607/14713/14 за заявою ОСОБА_3 судом було винесено ухвалу від 12.03.2015 року про забезпечення позову відповідно до якої ОСОБА_4 , ОСОБА_2 та іншим заборонено вчиняти дії по добудові та реконструкції мансардних приміщень в будинку АДРЕСА_1 . Відтак, позивач не мав змоги проводити реконструкцію приміщення квартири та ремонтні роботи. Крім цього, у вересні 2015 року ОСОБА_3 , ОСОБА_5 звернулись до суду із позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 про визнання незаконними правових актів, що порушують право власності, скасування правовстановлюючих документів та витребування майна з чужого незаконного володіння. Ухвалою Тернопільського міськрайонного суду у справі №607/16373/15 від 19.11.2015 року було накладено арешт на квартиру АДРЕСА_2 , яка зареєстрована на праві власності за ОСОБА_2 . У подальшому, ухвалою Тернопільського міськрайонного суду від 09.11.2020 року позовні вимоги позивачів, у тому числі ОСОБА_3 залишено без розгляду. Також, 06.03.2019 року Тернопільським міськрайонним судом у справі №607/16373/15 винесено рішення, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 , ОСОБА_5 до ОСОБА_2 , ОСОБА_6 та інших, відмовлено. Заходи забезпечення позову у зазначеній справі було скасовано ухвалою Тернопільського міськрайонного суду від 17.12.2020 року. Позивач вважає, що діями ОСОБА_3 , які полягали у поданні ним заяв про забезпечення позовів, ОСОБА_2 завдано збитків на загальну суму 5600 доларів США, що по курсу НБ України складає 155 288 грн., зокрема внаслідок проведення заборони по реконструкції мансардного приміщення, а також внаслідок накладенні арешту та заборону відчуження квартири АДРЕСА_2 . Відтак, позивач не мав змоги вчасно виконати ремонт та провести реконструкцію мансардного поверху, виготовити документи на новостворене майно та укласти договір купівлі-продажу до 31.05.2016 року, продати квартиру іншому покупцю та повернути аванс. Також, позивач змушений був сплачувати відсотки за користування чужими грошовими коштами у розмірі 1 відсоток щомісячно за період з червня 2016 року по січень 2021 року на загальну суму 5600 доларів США. Таким чином, ОСОБА_2 просить стягнути із відповідача зазначену суму збитків, що складає 155 288 грн., судові витрати у розмірі 6552,88 грн., з яких: 1552,88 грн. судовий збір, 5000 грн. витрат на правову допомогу.

Відповідач ОСОБА_3 подав відзив на позов у якому позов не визнав. Зазначив, що вимоги позивача вважає безпідставними та необґрунтованими. Вважає, що договір авансу на який покликається позивач свідчить, що між сторонами було укладено попередній договір купівлі-продажу нерухомого майна, який мав бути нотаріально посвідчений в силу вимог ст..ст.635, 657 ЦК України. Відтак, вважає, що договір авансу від 16.07.2014 року, який є фактично попереднім договором купівлі-продажу нерухомого майна та про який зазначив позивач, не був нотаріально посвідчений, а тому відповідно до ч.1 ст.220 ЦК України є нікчемним, а тому його не слід брати до уваги. Крім цього, відповідач зазначив, що позивач не отримував відповідну ліцензію на надання фінансових послуг, які передбачають пряме або опосередковане залучення фінансових активів від послуг, що передбачають пряме або опосередковане залучення фінансових активів від фізичних осіб, отримання плати за користування коштами від фізичних осіб, відтак не володів правом на укладення спірного договору авансу. Також відповідач вважає, що покликання позивача про те, що начебто внаслідок заборони реконструкції та добудови житла, а також внаслідок накладення арешту та заборони відчуження квартири АДРЕСА_2 він не мав змоги виконати вчасно реконструкцію і ремонт, виготовити документи та укласти договір купівлі-продажу до 31.05.206 року є надуманими та неправдивими. Також, позивач стверджував, що дана квартира йому потрібна для власного проживання разом із своєю сім`єю, зазначивши про це в апеляційній скарзі, поданій ним 26.09.2018 року на ухвалу Тернопільського міськрайонного суду у справі №607/14713/14 від 12.03.2014 року, відтак відповідач вважає, що його твердження у позові про те, що він мав намір здійснити продаж спірної квартири не відповідають дійсності. Також, позивачу 12.01.2015 року ТзОВ «Технічна інвентаризація нерухомості Тернопільської області» виготовило технічний паспорт на квартиру АДРЕСА_2 , яка була створена у результаті проведеної ним реконструкції 25/100 частин мансардного поверху будинку. 07.04.2015 року Управління державної архітектурно-будівельної інспекції Тернопільської області зареєструвало за зверненням ОСОБА_2 затвердило декларацію про готовність до експлуатації зазначеної квартири, яку було створено шляхом реконструкції 25/100 частин мансардного поверху житлового будинку. Таким чином, відповідач вважає, що жодного реального обмеження діям позивача ухвала Тернопільського міськрайонного суду від 12.03.2015 року у справі №607/14713/14 про забезпечення позову не створювала. Тому, враховуючи наведене, у позові просить відмовити.

Позивач ОСОБА_2 відповіді на відзив суду не надавав.

Ухвалою суду від 05.04.2021 року у даній справі відкрито провадження та постановлено провести її розгляд у порядку загального позовного провадження.

21 березня 2021 року у даній справі за наслідками проведеного підготовчого судового засідання закрито підготовче провадження, а справу призначено до розгляду по суті.

Позивач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився, подавши заяву про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги підтримує та просить суд їх задовольнити.

Представник позивача ОСОБА_2 адвокат Гриб О.В.в судовому засіданні позовні вимоги підтримав повністю та просить суд їх задовольнити з підстав наведених у позові. В подальшому, в судові засідання не з`являвся, хоча належним чином повідомлявся про місце та час розгляду справи.

Відповідач ОСОБА_3 та представник відповідача адвокат Магдич О.О. в судовому засіданні позовні вимоги не визнали, у їх задоволенні просять відмовити з підстав, наведених у відзиві на позов.

Дослідивши та оцінивши докази по справі, суд встановив.

Як вбачається із нотаріально посвідченого приватним нотаріусом Тернопільського міського нотаріального округу договору купівлі-продажу 25/100 частин мансардного поверху житлового будинку від 21 вересня 2010 року, укладеного між ОСОБА_8 (Продавець) та ОСОБА_2 (Покупець), Продавець продав, а Покупець купив 25/100 частин мансардного поверху житлового будинку, загальною площею 53,1 кв.м., який розташований в АДРЕСА_1 .

Як вбачається із пункту 1 письмового договору про аванс (між фізичними особами) від 16.07.2014 року, укладеного між ОСОБА_9 (Продавець) та ОСОБА_2 (Покупець), сторони дійшли згоди про те, що договірна вартість об`єкту продажі 25/100 частин мансардного поверху (квартири АДРЕСА_2 після закінчення капітального ремонту та виготовлення необхідних документів становить 50 000 грн. Пунктами 2, 3, 6 зазначеного договору сторони передбачили, що майбутній покупець ОСОБА_9 передає ОСОБА_2 грошові кошти у сумі 10 000 доларів США у якості авансу, як передоплату частини вартості квартири. Продавець ОСОБА_2 , власник 25/100 частин мансардного поверху (квартири АДРЕСА_2 , ОСОБА_2 зобов`язується здійснити повну реконструкцію та капітальний ремонт квартири, виготовити документи та укласти із Покупцем ОСОБА_9 договір купівлі-продажі у строк до 31.05.2016 року. У випадку невиконання ОСОБА_2 або неможливості виконання ним домовленостей, тобто не проведення ремонтних робіт у строк, не виготовлення документів вчасно та не укладення договору купівлі-продажу до 31.05.2016 року, що сталися з вини Продавця, на підставі ст..536 ЦК України, він зобов`язався виплачувати проценти за користування чужими грошами, у розмірі 1 відсотку щомісячно, аж до моменту повного повернення авансу або до укладення договору купівлі-продажу квартири на договірних умовах.

Також із матеріалів справи встановлено, що ухвалою Тернопільського міськрайонного суду від 06.11.2014 року у справі №607/14713/14 відкрито провадження у справі за позовом ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_5 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_3 , ОСОБА_15 , об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Острозького 70» до ОСОБА_4 , ОСОБА_6 , ОСОБА_16 , ОСОБА_2 , ОСОБА_17 , ОСОБА_7 про застосування наслідків нікчемного правочину, витребування майна із чужого незаконного володіння, визнання права власності.

Ухвалою Тернопільського міськрайонного суду від 12.03.2015 року у зазначеній справі задоволено заяву ОСОБА_10 про забезпечення позову шляхом заборони відповідачам ОСОБА_4 , ОСОБА_6 , ОСОБА_16 , ОСОБА_2 , ОСОБА_17 , ОСОБА_7 вчиняти дії щодо добудови та реконструкції мансардних приміщень в будинку АДРЕСА_1 .

Ухвалою Тернопільського міськрайонного суду від 09.11.2020 року у справі №607/14713/14 залишено без розгляду позов ОСОБА_10 , ОСОБА_11 до ОСОБА_6 , ОСОБА_16 , ОСОБА_2 , ОСОБА_17 , ОСОБА_7 , третя особа на стороні відповідача ОСОБА_7 Служба у справа неповнолітніх та дітей Тернопільської міської ради, про витребування майна, визнання недійсним свідоцтва про право власності, виключення з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно записів про реєстрацію права власності, визнання права спільної сумісної власності.

Також, ухвалою Тернопільського міськрайонного суду від 12.11.2020 року у справі №607/14713/14 скасовано заходи забезпечення позову, які були вжитті ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 12 березня 2015 року №607/14713/14-ц.

Крім цього, ухвалою Тернопільського міськрайонного суду від 07.10.2015 року у справі №607/16373/15 відкрито провадження у справі за позовом ОСОБА_3 , ОСОБА_12 до ОСОБА_6 , ОСОБА_2 , ОСОБА_7 , з участю третіх осіб «Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Острозького 70», Управління державної архітектурно-будівельної інспекції у Тернопільській області, Державної реєстраційної служби Тернопільського міського управління юстиції про визнання незаконними правових актів, що порушують право власності, скасування правовстановлюючих документів та витребування майна із чужого незаконного володіння.

Ухвалою Тернопільського міськрайонного суду від 19 листопада 2015 року задоволено заяву представника позивачів ОСОБА_1 у цивільній справі № 607/16373/15-ц за позовом ОСОБА_3 , ОСОБА_5 до ОСОБА_2 , ОСОБА_7 , ОСОБА_6 , треті особи Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку Острозького 70, Управління державної архітектурно-будівельної інспекції у Тернопільській області, Державна реєстраційна служба Тернопільського міського управління юстиції про визнання незаконними правових актів, що порушують право власності, скасування правовстановлюючих документів та витребування майна з чужого незаконного володіння та накладено арешт на квартири АДРЕСА_3 , АДРЕСА_4 , АДРЕСА_5 , що належать відповідно ОСОБА_2 , ОСОБА_7 , ОСОБА_4 та мансардний поверх цього ж будинку, що належить ОСОБА_6 .

Ухвалою Апеляційного суду Тернопільської області від 24.03.2016 року, хвалу Тернопільського міськрайонного суду від 19 листопада 2015 року в частині накладення арешту на квартиру АДРЕСА_5 , що належить ОСОБА_4 скасовано. Постановлено в цій частині нову ухвалу, якою в задоволенні заяви позивачів ОСОБА_3 , ОСОБА_5 інтереси яких представляє адвокат Магдич О.О., про вжиття заходів забезпечення позову в у зазначеній справі шляхом накладення арешту на квартиру АДРЕСА_5 , що належить ОСОБА_4 , відмовлено. В решті ухвалу залишено без змін.

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду від 06.03.2019 року у справі №607/16373/15, у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 , ОСОБА_12 до ОСОБА_6 , ОСОБА_2 , ОСОБА_7 , з участю третіх осіб «Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Острозького 70», Управління державної архітектурно-будівельної інспекції у Тернопільській області, Державної реєстраційної служби Тернопільського міського управління юстиції про визнання недійсним свідоцтва про право власності на квартиру, скасування державної реєстрації права власності нам квартиру, скасування реєстрації декларації про готовність об`єктів до експлуатації, зобов`язання привести незаконно реконструйовані приміщення горища у стан, який існував до реконструкції, відмовлено.

Крім цього, ухвалою Тернопільського міськрайонного суду від 17.12.2020 року у справі №607/16373/15 заходи забезпечення позову, вжиті ухвалою Тернопільського міськрайонного суду від 19.11.2015 року у справі №607/16373/15, скасовано.

Як вбачається із копії технічного паспорту на квартиру АДРЕСА_2 , його виготовлено ТзОВ «Технічна інвентаризація нерухомості Тернопільської області» 12.01.2015 року на замовлення ОСОБА_2 .

Також, як вбачається із заяви ОСОБА_3 адресованій начальнику відділу державного архітектурно-будівльного контролю Тернопільської міської ради від 31.10.2017 року, 07.04.2015 року Управлінням державної архітектурно-будівельної інспекції у Тернопільській області зареєстровано декларацію про готовність об`єкта до експлуатації після проведеної реконструкції 25/100 частин мансардного поверху житлового будинку під квартиру АДРЕСА_2 за замовленням ОСОБА_2 за №ТП 39, що не заперечується представником позивача в судовому засіданні.

Крім цього, як вбачається із повідомлення про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття його до виконання від 22.02.2019 року, старшим державним виконавцем Тернопільського міського відділу ДВС Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області повернуто без прийняття до виконання ухвалу Тернопільського міськрайонного суду від 12.03.2015 року у справі №607/14713/14 у зв`язку із пропущенням стягувачем ОСОБА_3 строку на пред`явлення зазначеного документу до виконання.

В силу вимог ч.1 ст.159 ЦПК України, у випадку закриття провадження або залишення позовної заяви без розгляду з інших, ніж зазначені у частині першій статті 155 цього Кодексу підстав або у випадку ухвалення рішення суду щодо повної або часткової відмови у задоволенні позову відповідач або інша особа, чиї права або охоронювані законом інтереси порушені внаслідок вжиття заходів забезпечення позову, має право на відшкодування збитків, заподіяних забезпеченням позову, за рахунок особи, за заявою якої такі заходи забезпечення позову вживалися.

Згідно з ч. 1 ст. 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Відповідно до ч.2 статті 22 ЦК України, збитками є: - втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); - доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Відшкодування збитків є однією із форм або заходів цивільно-правової відповідальності, яка вважається загальною або універсальною саме в силу правил статті 22 ЦК України, оскільки ч.1 визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Тобто, порушення цивільного права , яке потягнуло за собою завдання особі майнових збитків, саме по собі є основною підставою для їх відшкодування.

Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Як зазначив ВС України у своїй постанові від 09.02.2022 року у справі №200/10900/18, відшкодування шкоди, заподіяної забезпеченням позову, є способом захисту прав та інтересів і одночасно мірою юридичної відповідальності. При цьому в усіх правовідносинах з відшкодування шкоди діє презумпція завдавача шкоди. У зв`язку з цим до предмета доказування у цих правовідносинах і, відповідно, до предмета оцінки судом належать обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення, а саме умови і підстави застосування частини першої статті 159 ЦПК України, якими є те, що ризик здійснення процесуальних дій лежить виключно на учасниках спору, при цьому за відповідачем у справі (за основним позовом) закріплено спеціальне право вимагати відшкодування збитків, які йому заподіяні у результаті застосування забезпечення позову. Скористатися цим правом він може, якщо вимоги позивача (за основним позовом) не будуть задоволені (повністю або частково) судом (третейським судом, міжнародним комерційним арбітражем), у випадку закриття провадження або залишення позовної заяви без розгляду з інших підстав, ніж зазначені у частині першій статті 155 ЦПК України. При цьому до предмета доказування не входить безумовне встановлення вини особи, яка ініціювала застосування заходів забезпечення позову. Право на відшкодування збитків, заподіяних забезпеченням позову, ґрунтуються на прямій вказівці закону (частина перша статті 159 ЦПК України). У цій категорії справ принцип вини трансформується через принцип добросовісності. Недодержання принципу добросовісності перетворюється на винну поведінку, оскільки протиправне порушення суб`єктивних цивільних прав особи є прямим наслідком дій зобов`язаної особи, яка з огляду на конкретні обставини могла усвідомлювати характер своїх дій як таких, що можуть завдати шкоди.

До підстав та умов застосування частини першої статті 159 ЦПК України належать:

1) добросовістність/недобросовістність дій особи (відповідача) при заявленні клопотань про забезпечення позову;

2) зловживання/незловживання правом;

3) підстави відмови (відповідачу у спірних правовідносинах) у пред`явленому ним позові до позивача, підстави закриття провадження або залишення позовної заяви без розгляду, чи було зловживання при заявлені клопотання про забезпечення позову.

Отже, підставою цивільно-правової відповідальності особи, яка заявила клопотання про вжиття заходів забезпечення позову, є сам факт заподіяння іншій особі (протилежній стороні у основному спорі) шкоди внаслідок вжиття судом таких заходів. Особливістю такої відповідальності є опосередкований характер завдання шкоди, оскільки самі процесуальні дії, які безпосередньо завдають шкоди, вчиняє суд (накладає арешт та забороняє вчиняти певні дії), однак до відповідальності притягується особа, за ініціативою якої судом були вчинені такі дії.

При з`ясуванні, чи є доведеним причинний зв`язок між виникненням збитків та вжиттям судом заходів забезпечення позову, підлягають встановленню такі обставини: чи реалізація свого суб`єктивного процесуального права на позов була протиправною, лише з метою завдати шкоди позивачу, оскільки учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається (частина перша статті 44 ЦПК України), а до основних засад (принципів) як цивільного, так і господарського судочинства віднесено неприпустимість зловживання процесуальними правами (пункт 11 частини третьої статті 2 ЦПК України).

Отже, для встановлення причинного зв`язку суду слід з`ясувати протиправність дій відповідача, які повинні передувати настанню збитків, і шкідливі наслідки протиправної поведінки.

Вказаний правовий висновок міститься у постанові Верховного Суду від 02 березня 2021 року у справі № 922/1742/20.

Частиною першою ст. 76 ЦПК України, визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

У відповідності до ст.89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд дослідивши та оцінивши докази у справі, заслухавши пояснення сторін, приходить до переконання, що позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про відшкодування збитків заподіяних забезпеченням позову не підлягає до задоволення. Так, судом встановлено, що ухвалою Тернопільського міськрайонного суду від 12.03.2015 року у справі №607/14713/14 було задоволено заяву ОСОБА_10 про забезпечення позову шляхом заборони відповідачам ОСОБА_4 , ОСОБА_6 , ОСОБА_16 , ОСОБА_2 , ОСОБА_17 , ОСОБА_7 вчиняти дії щодо добудови та реконструкції мансардних приміщень в будинку АДРЕСА_1 . Однак, відповідач ОСОБА_3 у зазначеній справі не звертався із завою про забезпечення позову, проте, позивачем зазначену обставину не враховано. Адже, право на відшкодування збитків, заподіяних забезпеченням позову виникає у нього до особи, за заявою якої такі заходи забезпечення позову вживались (ч.1 ст.159 ЦПК України). Крім цього, суд зазначає, що зазначену ухвалу про забезпечення позову було переглянуто Апеляційним судом Тернопільської області 04.06.2015 року, під час перегляду якої встановлено наявність спору між сторонами, співмірність вжитих заходів забезпечення позову із заявленими позовними вимогами, існування ризиків невиконання можливого рішення суду про задоволення позову. Також, судом також з`ясовано, що ухвалою Тернопільського міськрайонного суду у зазначеній справі від 22.10.2015 року провадження у справі в частині позовних вимог ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_5 , ОСОБА_13 , ОСОБА_18 , ОСОБА_3 , ОСОБА_19 , Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Острозького 70» до ОСОБА_6 , ОСОБА_16 , ОСОБА_2 , ОСОБА_17 , ОСОБА_7 , третя особа на стороні відповідача ОСОБА_7 Служба у справа неповнолітніх та дітей Тернопільської міської ради, про витребування майна, визнання недійсним свідоцтва про право власності, виключення з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно записів про реєстрацію права власності, визнання права спільної сумісної власності було зупинено до набрання законної сили судовим рішенням по справі №607/16373/15.

Крім цього, судом встановлено, що ухвалою Тернопільського міськрайонного суду від 19 листопада 2015 року було задоволено заяву представника позивачів ОСОБА_10 , ОСОБА_3 , ОСОБА_5 - ОСОБА_1 про забезпечення позову у цивільній справі № 607/16373/15-ц за позовом ОСОБА_10 , ОСОБА_3 , ОСОБА_5 до ОСОБА_6 , ОСОБА_2 , ОСОБА_7 , ОСОБА_4 з участю третіх осіб «Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Острозького 70», Управління державної архітектурно-будівельної інспекції у Тернопільській області, Державної реєстраційної служби Тернопільського міського управління юстиції про визнання незаконними правових актів, що порушують право власності, скасування правовстановлюючих документв та витребування майна із чужого незаконного володіння та накладено арешт на квартири АДРЕСА_3 , АДРЕСА_4 , АДРЕСА_5 , що належать відповідно ОСОБА_2 , ОСОБА_7 , ОСОБА_4 та мансардний поверх цього ж будинку, що належить ОСОБА_6 . Переглядаючи зазначену ухвалу суду, апеляційний суд Тернопільської області 24.03.2016 року, зазначив, що «…як вбачається із матеріалів справи, між сторонами виник спір з приводу користування майном, що належить на праві спільної сумісної важності усім співвласникам квартир будинку по АДРЕСА_1 , частина якого шляхом реконструкції була приєднана до квартир відповідачів. Крім цього, з матеріалів справи вбачається, що відповідачі не є первісними власниками спірних приміщень, а на інтернет-сайті Дом-РІА розміщено оголошення про продаж приміщення, власником якого є ОСОБА_6 , й відносно якого існує спір між сторонами у справі. Також, матеріалами справи стверджується той факт, що відповідачі у даній справі користуються спірним майном на підставі нікчемних договорів. Перелічені обставини в сукупності, на думку колегії суддів, свідчать про наявність у суду першої інстанції підстав для задоволення заяви представника позивачів ОСОБА_1 про вжиття заходів забезпечення позову стосовно майна відповідачів ОСОБА_2 , ОСОБА_7 , ОСОБА_6 у вигляді накладення арешту...». Зазначене свідчить, що апеляційним судом Тернопільської області перевірялись підставність вжиття таких заходів забезпечення позову судом першої інстанції, наявність спору між сторонами, співмірність вжитих заходів забезпечення позову із заявленими позовними вимогами. В подальшому, рішенням Тернопільського міськрайонного суду від 06.03.2019 року у справі №607/16373/15, у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 , ОСОБА_12 до ОСОБА_6 , ОСОБА_2 , ОСОБА_7 , з участю третіх осіб «Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Острозького 70», Управління державної архітектурно-будівельної інспекції у Тернопільській області, Державної реєстраційної служби Тернопільського міського управління юстиції про визнання недійсним свідоцтва про право власності на квартиру, скасування державної реєстрації права власності нам квартиру, скасування реєстрації декларації про готовність об`єктів до експлуатації, зобов`язання привести незаконно реконструйовані приміщення горища у стан, який існував до реконструкції, відмовлено. Як вбачається із даного рішення, судом не встановлено, обставин, які б підтверджували, що позивачі звертались із вказаним позовом до відповідачів з метою перешкоджання позивачу у здійсненні реконструкції мансардного поверху та наявності зловживань вказаними особами своїми процесуальними правами та недодержання принципу добросовісності. Так, позивачі вказували, що нерухоме майно у житловому будинку по АДРЕСА_1 набуте відповідачами буз достатньої правової підстави, у зв`язку із скасуванням права власності ОСОБА_17 на мансардний поверх у вказаному житловому будинку, а також зазначили, що в ході проведення відповідачами реконструкції мансардного поверху житлового будинку по АДРЕСА_1 останні самовільно захопили частину приміщення горища будинку, що є спільним майном. Однак, відмовляючи позивачам у задоволенні позову суд зазначив, що апеляційним судом Тернопільської області у рішенні від 16.01.2017 року, яке було залишено без змін постановою ВС від 17.10.2018 року у справі №607/19192/15 встановив, що мансардне приміщення у будинку АДРЕСА_1 не є горищем будинку та не належить до категорії допоміжних приміщень, оскільки за своїм цільовим призначенням воно не слугує для забезпечення експлуатації будинку та побутового обслуговування мешканців будинку і цьому приміщенні не знаходиться технічне обладнання будинку, без доступу до якого експлуатація будинку не можлива. Таким чином, наведене свідчить, що між сторонами у справі, які є співвласниками будинку з однієї сторони та відповідачами, які були набувачами майна існував спір щодо мансардного приміщення, оскільки вважали його горищем будинку, яке повинне належати до спільного майна. Тому, суд не вбачає у діях позивачів серед яких був ОСОБА_3 недобросовістність при заявлені клопотань про забезпечення позову чи зловживання правом;

Крім цього, оцінюючи докази у даній справі, суд констатує, що ОСОБА_2 виготовив 12.01.2015 року технічний паспорт на квартиру АДРЕСА_2 , яку було утворено внаслідок реконструкції мансардного поверху, а 07.04.2015 року Управлінням державної архітектурно-будівельної інспекції у Тернопільській області було зареєстровано декларацію про готовність об`єкта до експлуатації після проведеної реконструкції 25/100 частин мансардного поверху житлового будинку під квартиру АДРЕСА_2 за замовленням ОСОБА_2 за №ТП 39. Відтак, твердження ОСОБА_2 про те, що він не мав можливості внаслідок винесення судом спірних ухвал про забезпечення позову за заявою відповідача проводити реконструкцію мансардного поверху та ремонт зазначеної квартири, виготовити документи вважає безпідставними та не бере їх до уваги. Також, суд зазначає, що у пункті 2 договору про аванс від 16.07.2014 року, який позивачем було надано, як підставу для відшкодування збитків, сторони дійшли згоди, що вартість об`єкту нерухомості складає 50 000 грн., проте, аванс, який було передано майбутнім покупцем нерухомого майна ОСОБА_9 ОСОБА_2 згідно пункту 4, склав 10 000 доларів США, що значно перевищує вартість об`єкту нерухомості. Крім цього, суд зауважує, що зміст зазначеного договору свідчить, що він є попереднім договором купівлі-продажу нерухомості, а тому, на думку суду повинен був бути нотаріально посвідчений в силу вимог ст. ч.1 ст. 635, ст..657 ЦК України.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 4, 13, 82, 263, 265, 268, 273, 280-284, 289, 352, 354 ЦПК України, суд,-

У Х В А Л И В :

У задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про відшкодування збитків заподіяних забезпеченням позову, відмовити у повному обсязі.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення суду може бути оскаржене до апеляційного суду Тернопільської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду у повному обсязі складено 12 жовтня 2022 року.

Головуючий суддяВ. В. Ромазан