Постанова

Іменем України

14 вересня 2022 року

м. Київ

справа № 243/11095/20

провадження № 61-11342св21

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Грушицького А. І.,

суддів: Литвиненко І. В., Мартєва С. Ю., Петрова Є. В. (суддя-доповідач), Стрільчук В. А.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 09 березня 2021 року в складі судді Мінаєва І. М. та постанову Донецького апеляційного суду від 16 червня 2021 року в складі колегії суддів: Новікової Г. В., Никифоряка Л. П., Тимченко О. О. у справі за позовом ОСОБА_1 до Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області про зобов`язання нарахувати страхові виплати та виплатити їх в порядку спадкування,

ВСТАНОВИВ:

ОПИСОВА ЧАСТИНА

Короткий зміст позовних вимог

У грудні 2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області (далі - Управління виконавчої дирекції Фонду, Фонд) про зобов`язання нарахувати та виплатити недоотримані страхові виплати.

На обґрунтування своїх вимог зазначала, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її батько ОСОБА_2 , після його смерті залишилася спадщина у виді невиплачених страхових виплат, які батько отримував у зв`язку з частковою втратою працездатності у відділенні Фонду в м. Шахтарськ, яке наразі знаходиться на окупованій території та не було переміщено на територію України, що підконтрольна органам державної влади.

20 липня 2015 року ОСОБА_2 отримав довідку внутрішньо переміщеної особи, а у вересні 2015 року звернувся до Костянтинівського міського відділення управління виконавчої дирекції Фонду для отримання страхових виплат, і з вересня 2015 року до травня 2016 року він одержував страхові виплати. З червня 2016 року ОСОБА_2 припинено нарахування та виплату у відділенні в м. Костянтинівка. Зазначає, що ОСОБА_2 за життя звернувся із заявою за новим місцем знаходження відділення Фонду і скористався своїм правом на отримання призначених страхових виплат. В 2016 році ОСОБА_2 через похилий вік та стан здоров`я (він мав сукупну втрату працездатності 85 %) не мав фізичної змоги переїхати з тимчасово окупованої території, де і проживав до своєї смерті.

Позивач, посилаючись на те, що вона є спадкоємцем після смерті батька ОСОБА_2 та має право на отримання невиплаченої за життя її батькові страхової виплати за період з 01 червня 2016 року до 15 квітня 2019 року, а також посилаючись на положення статті 47 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування», статті 1227, 1218, 1216 ЦК України, просила визнати за нею право на отримання страхових виплат ОСОБА_2 , зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити їй щомісячні страхові виплати в порядку спадкування після батька за період з 01 червня 2016 року до 15 квітня 2019 року.

Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій

Рішенням Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 09 березня 2021 року у задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що припинення нарахування Фондом страхових виплат ОСОБА_2 здійснено з 01 червня 2016 року, тобто ще майже за три роки до часу його смерті. За життя ОСОБА_2 рішення про припинення виплати щомісячної грошової суми у разі часткової чи повної втрати працездатності не оскаржував, до відділень Фонду соціального страхування України після червня 2016 року за продовженням виплати щомісячних страхових виплат не звертався, такі виплати не нараховувались. Отже, ОСОБА_1 як спадкоємець не має права на ті грошові кошти, що за життя спадкодавця йому не нараховано. До складу спадкового майна входить лише призначена сума страхового відшкодування, а право на її призначення та виплату згідно із статтею 1219 ЦК України до складу спадщини не входить.

Постановою Донецького апеляційного суду від 16 червня 2021 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення.

Рішення Слов`янського міськрайонного суду від 09 березня 2021року залишено без змін.

Апеляційний суд погодився з висновками суду першої інстанції, а також зазначив, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що припинення нарахування Фондом страхових виплат потерпілому ОСОБА_2 здійснено з 01 червня 2016 року на підставі постанови Фонду від 01 серпня 2016 року, тобто за життя ОСОБА_2 . Не підтвердження за життя ОСОБА_2 місця фактичного проживання, не надання довідки внутрішньо переміщеної особи не могло бути підставою для ненарахування чи невиплати страхових виплат, однак останній у встановленому законом порядку не оскаржив дії відповідача із ненарахування спірних страхових виплат, тобто за життя не виявив інтересу на те, щоб відновити нарахування щомісячної грошової суми у разі втрати працездатності, що компенсує відповідну частину втраченого заробітку, а отже, указані суми йому за життя не нараховувались, а тому вони не можуть входити до складу спадщини після ОСОБА_2 , у зв`язку з тим, що відповідно до вимог цивільного законодавства до складу спадкового майна входить лише призначена сума страхового відшкодування, а право на її призначення та виплату, згідно із статтею 1219 ЦК України, до складу спадщини не входить.

Короткий зміст вимог та доводів касаційної скарги

08 липня 2021 року ОСОБА_1 подала до Верховного Суду касаційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 09 березня 2021 року і постанову Донецького апеляційного суду від 16 червня 2021 року та постановити нове рішення про задоволення її вимог.

Підставою касаційного оскарження заявник зазначає неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення судами норм процесуального права, апеляційний суд в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновків щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладених у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 вересня 2018 року в справі № 243/3505/16, у постановах Верховного суду від 21 вересня 2020 року в справі № 428/2426/18, від 20 лютого 2020 року в справі № 642/6946/18 (пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України).

Касаційна скарга мотивована тим, що суди попередніх інстанцій не врахували, що відповідач самовільно припинив виплати її батькові, не маючи на це правових підстав. ОСОБА_2 за життя звернувся із заявою за новим місцем знаходження відділення Фонду, скористався своїм правом на отримання призначених страхових виплат. В 2016 році її батько в силу похилого віку, стану здоров`я не мав змоги переїхати з тимчасово окупованої території, де і проживав до своєї смерті. А вона як донька, постійно проживала в м. Кривий Ріг та не мала змоги надати допомогу батькові.

Жоден закон не містить таку підставу для припинення соціальних виплат, як відсутність у особи реєстрації внутрішньо переміщеної особи.

Вважає, що вона як спадкоємець має право на отримання страхових виплат, які належали померлому ОСОБА_2 і входять до складу спадщини за період з 01 червня 2016 року до 15 квітня 2019 року.

Рух справи у суді касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 10 серпня 2021 року відкрито касаційне провадження у цій справі та витребувано із Слов`янського міськрайонного суду Донецької області матеріали цивільної справи.

У вересні 2021 року справа надійшла до Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду від 18 серпня 2022 року справу призначено до судового розгляду.

Доводи інших учасників справи

Інші учасники справи не скористалися своїми правами на подання до суду своїх заперечень щодо змісту і вимог касаційної скарги, відзиву на касаційну скаргу до касаційного суду не направили.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Суди встановили, що згідно з довідкою про взяття на облік особи, яка переміщується з тимчасово окупованої території України або району проведення антитерористичної операції від 20 липня 2015 року № 142545707, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , перемістився з тимчасово окупованої території в м. Костянтинівка, за адресою: АДРЕСА_2 (а. с. 15).

Відповідно до листа Костянтинівського міського відділення управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , одержував щомісячні страхові виплати з вересня 2015 року до травня 2016 року. Станом на 01 грудня 2019 року заборгованість по страховим виплатам потерпілому у відділенні відсутня (а. с. 17).

Постановою Костянтинівського відділення управління Фонду соціального страхування від 01 серпня 2016 року № 0525/74958 особова справа ОСОБА_2 була знята з обліку 31 травня 2016 року з причини закінчення терміну дії довідки внутрішньо переміщеної особи, вирішено припинити всі страхові виплати по справі з 01 червня 2016 року (а. с. 76).

За відомостями Маріупольського міського відділення управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області, наданими у відповідь на запит нотаріуса, ОСОБА_2 на день смерті не звернувся до відділень Фонду як внутрішньо переміщена особа за продовженням страхових виплат та не скористався своїм правом на отримання належних йому сум страхових виплат, у зв`язку з чим відсутні суми, що можуть бути включені до складу спадщини (а. с. 18). Аналогічні за змістом відомості надані у відповідь на адвокатський запит (а. с.19).

Зі змісту довідки МСЕК № 007383 ОСОБА_2 був оглянутий комісією 21 травня 2003 року, ступінь втрати працездатності у сукупності складає 85 %, безстроково (а. с. 21).

ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 (а. с. 14).

Сьомою криворізькою державною нотаріальною конторою до майна померлого ОСОБА_2 було заведено спадкову справу № 272/2019 за заявою доньки спадкодавця ОСОБА_1 про прийняття спадщини (а. с. 81-95).

10 грудня 2019 року державним нотаріусом видано свідоцтво про право на спадщину за законом, зі змісту якого вбачається, що ОСОБА_1 є спадкоємцем ОСОБА_2 , спадщина складається з недоотриманої пенсії в сумі 243 132,82 грн (а. с. 94).

29 січня 2020 року нотаріусом відмовлено у видачі ОСОБА_1 свідоцтва про право на спадщину страхових виплат, оскільки неможливо визначити склад спадкового майна, а саме розмір недоотриманих при житті страхових виплат (а. с. 95 зв.).

МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

Позиція Верховного Суду

Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з положеннями частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.

Підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Частиною першою статті 400 ЦПК України встановлено, що, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій не відповідають вказаним вимогам закону.

Вивчивши матеріали цивільної справи, зміст оскаржуваних судових рішень, обговоривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд дійшов висновку про задоволення касаційної скарги з огляду на таке.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Суди встановили, що спадкодавець ОСОБА_2 перебував на обліку та отримував щомісячні страхові виплати у Костянтинівському міському відділенні управління виконавчої дирекції Фонду в Донецькій області з вересня 2015 року до травня 2016 року, проте з 01 червня 2016 року страхові виплати ОСОБА_2 Костянтинівським міським відділенням управління виконавчої дирекції Фонду в Донецькій області були припиненні у зв`язку з закінченням терміну дії довідки внутрішньо переміщеної особи.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції, з яким погодився й суд апеляційної інстанції, виходив з того, що припинення нарахування Фондом страхових виплат ОСОБА_2 здійснено з 01 червня 2016 року, тобто ще майже за три роки до часу його смерті. За життя ОСОБА_2 рішення про припинення виплати щомісячної грошової суми у разі часткової чи повної втрати працездатності не оскаржував, до відділень Фонду соціального страхування України після червня 2016 року за продовженням виплати щомісячних страхових виплат не звертався, такі виплати не нараховувались. Отже, ОСОБА_1 як спадкоємець не має права на ті грошові кошти, що за життя спадкодавця йому не нараховано. До складу спадкового майна входить лише призначена сума страхового відшкодування, а право на її призначення та виплату згідно із статтею 1219 ЦК України до складу спадщини не входить.

Колегія суддів не погоджується з такими висновками судів попередніх інстанцій з огляду на таке.

Відповідно до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (стаття 1218 ЦК України), крім прав і обов`язків що нерозривно пов`язані з особою спадкодавця, зокрема: 1) особисті немайнові права; 2) право на участь у товариствах та право членства в об`єднаннях громадян, якщо інше не встановлено законом або їх установчими документами; 3) право на відшкодування шкоди, завданої каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 4) права на аліменти, пенсію, допомогу або інші виплати, встановлені законом; 5) права та обов`язки особи як кредитора або боржника, передбачені статтею 608 ЦК України (стаття 1219 ЦК України).

Суми заробітної плати, пенсії, стипендії, аліментів, допомог у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю, відшкодувань у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, інших соціальних виплат, які належали спадкодавцеві, але не були ним одержані за життя, передаються членам його сім`ї, а у разі їх відсутності - входять до складу спадщини (стаття 1227 ЦК України).

Тлумачення статті 1227 ЦК України дає підстави зробити висновок, що:

- цією нормою встановлено сингулярне правонаступництво членів сім`ї спадкодавця на отримання належних йому та неотриманих ним за життя грошових сум заробітної плати, пенсії, стипендії, аліментів, інших соціальних виплат. Указані суми включаються до складу спадщини лише у разі відсутності у спадкодавця членів сім`ї чи їх відмови від права на отримання вказаних сум. Специфіка правонаступництва прав на отримання сум заробітної плати, пенсії, стипендії, аліментів, допомог у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю, відшкодувань у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, інших соціальних виплат обґрунтовується необхідністю: а) створення умов для охорони майнових інтересів членів сім`ї спадкодавця в разі, коли вони не є його спадкоємцями; б) забезпечення можливості реалізації права на одержання членами сім`ї спадкодавця належних йому грошових коштів без дотримання передбаченої ЦК України процедури оформлення спадщини;

- право на одержання грошових сум заробітної плати, пенсії, стипендії, аліментів, інших соціальних виплат виникає у членів сім`ї спадкодавця внаслідок вказівки закону (стаття 1227 ЦК України) та додаткового юридичного факту - смерті спадкодавця. Окрім цього, звичайно, необхідно, щоб спадкодавець не реалізував належне йому право на отримання певних сум. Причини, через які ці суми не були отримані, можуть бути різноманітними, але закон не надає їм юридичного значення. Моментом, з якого виникатимуть права на отримання виплат, буде момент смерті спадкодавця. Законодавець не вказує, що перехід права на отримання цих сум є спадкуванням, а члени сім`ї - спадкоємцями. Це має важливе значення, оскільки дозволяє зробити висновок, що на набуття права на одержання грошових сум відповідно до статті 1227 ЦК України не поширюються норми про спадкування за заповітом або законом, зокрема, щодо усунення від спадкування (стаття 1224 ЦК України), прийняття, строків прийняття та оформлення спадщини, врахування цих сум при визначенні розміру обов`язкової частки (стаття 1241 ЦК України), задоволення вимог кредиторів (стаття 1281 ЦК України). Відповідно при включенні зазначених прав до складу спадщини їх спадкування має відбуватися за правилами, встановленими для спадкування за заповітом або законом;

- право на перерахунок певних виплат, яке мав винятково спадкодавець, що був їх одержувачем, оскільки така можливість пов`язана з його суб`єктивним правом (зокрема, право на страхові виплати). Саме тому у членів сім`ї спадкодавця або ж у спадкоємців не виникає права вимагати перерахунку відповідних сум. Теж саме стосується і випадку вимагати призначення тієї чи іншої виплати. Тому потрібно відмежовувати ситуації при застосуванні положень статті 1217 ЦК України за яких члени сім`ї чи спадкоємці вимагають перерахунку чи призначення певних виплат, та випадки, за яких спадкодавцю неправомірно припиняють ті чи інші виплати.

Правову основу, економічний механізм та організаційну структуру загальнообов`язкового державного соціального страхування громадян від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які призвели до втрати працездатності або загибелі застрахованих на виробництві, відповідно до Конституції України та основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування станом на момент виникнення спірних правовідносин визначав Закон України від 23 вересня 1999 року № 1105-XIV «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» (далі - Закон № 1105-XIV), який з 01 січня 2015 року діє у редакції Закону України від 28 грудня 2014 року № 77-VII та має назву «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування».

Відповідно до підпункту «в» пункту 1 частини першої статті 21 Закону № 1105-ХІV (у редакції, яка була чинною на час виникнення спірних правовідносин) у разі настання страхового випадку Фонд соціального страхування від нещасних випадків зобов`язаний у встановленому законодавством порядку своєчасно та в повному обсязі відшкодовувати шкоду, заподіяну працівникові внаслідок ушкодження його здоров`я, виплачуючи йому, зокрема, щомісяця грошову суму в разі часткової чи повної втрати працездатності, що компенсує відповідну частину втраченого заробітку потерпілого.

Згідно зі статтею 28 Закону № 1105-XIV грошові суми, які згідно зі статтею 21 цього Закону Фонд соціального страхування від нещасних випадків виплачує застрахованому чи особам, які мають на це право, у разі настання страхового випадку, є страховими виплатами. Зазначені грошові суми складаються, зокрема, із страхової виплати втраченого заробітку (або відповідної його частини) залежно від ступеня втрати потерпілим професійної працездатності.

Відповідно до статті 40 зазначеного Закону (у редакції до 01 січня 2015 року) передбачено, що страхові виплати потерпілому провадяться щомісячно в установлені Фондом соціального страхування від нещасних випадків дні на підставі постанови цього Фонду або рішення суду з дня втрати працездатності внаслідок нещасного випадку або з дати встановлення професійного захворювання. Страхові виплати провадяться протягом строку, на який встановлено втрату працездатності у зв`язку із страховим випадком.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 вересня 2018 року

у справі № 243/3505/16-ц (провадження № 14-271цс18) зазначено, що «підтверджуючи майнові права фізичних осіб незалежно від перебування їх на обліку як внутрішньо переміщених осіб чи від набуття ними спеціального статусу, закон не передбачає жодних обмежень інших прав таких осіб, які вони можуть реалізувати на території України».

Тому припинення страхових виплат за життя спадкодавця з підстав, не передбачених законом, та не оскарження дій Фонду спадкодавцем не зумовлює припинення вже призначених страхових виплат і не позбавляє його спадкоємців можливості спадкувати право на отримання страхових виплат. Право на такі виплати у спадкодавця зберігається і в розумінні положень статті 1227 ЦК України ці виплати вважаються такими, що належали до виплати спадкодавцю.

Подібні висновки викладені у постанові Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 14 лютого 2022 року у справі № 243/13575/19 (провадження № 61-11268сво20), у постановах Верховного Суду від 08 червня 2022 року в справі № 428/8648/20 (провадження № 61-12340св21) та від 01 червня 2022 року в справі № 428/3156/20 (провадження № 61-1302св21).

У цій справі суди дійшли помилкового висновку про те, що припинення страхових виплат за життя спадкодавця з підстав, не передбачених законом, та не оскарження дій Фонду спадкодавцем зумовлює припинення вже призначених страхових виплат і позбавляє його спадкоємців можливості спадкувати право на отримання таких страхових виплат. Право на такі виплати у спадкодавця зберігається і відповідно до статті 1227 ЦК України, ці виплати вважаються такими, що належали до виплати спадкодавцю, а тому спадкоємець ОСОБА_1 відповідно має право на отримання страхових виплат у порядку спадкування за законом.

З огляду на викладене, колегія суддів Верховного Суду вважає, що позов ОСОБА_1 слід задовольнити: визнати за нею право на отримання страхових виплат ОСОБА_2 та зобов`язати Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області нарахувати та виплатити їй як спадкоємцю суми страхових виплат за період з 01 червня 2016 року до 15 квітня 2019 року, належні спадкодавцю ОСОБА_2 .

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до частини першої статті 412 ЦПК України суд скасовує судове рішення повністю або частково і ухвалює нове рішення у відповідній частині або змінює його, якщо таке судове рішення, переглянуте в передбачених статтею 400 цього Кодексу межах, ухвалено з неправильним застосуванням норм матеріального права або порушенням норм процесуального права.

Зважаючи на те що у справі не вимагається збирання або додаткової перевірки чи оцінки доказів, обставини справи встановлені судами повно, але допущено неправильне застосування норм матеріального права, колегія суддів касаційного суду дійшла висновку про необхідність скасування рішення суду першої інстанції та постанови апеляційного суду і прийняття нової постанови про задоволення позову.

Щодо судових витрат

Згідно з частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України суд касаційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.

З огляду на те що Верховний Суд задовольняє касаційну скаргу, скасовує рішення суду першої інстанції та постанову апеляційного суду й задовольняє позов, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню в рахунок відшкодування судових витрат, понесених у зв`язку з оплатою судового збору за подання позову у розмірі 840,80 грн. Розподіл судових витрат за подання апеляційної та касаційної скарги Верховний Суд не здійснює, у зв`язку з тим, що у суді апеляційної та касаційної інстанції суди звільнили позивачку від сплати судового збору за подання апеляційної та касаційної скарг.

Керуючись статтями 400, 409, 412, 415, 416, 419 ЦПК України, Верховний Суд

у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 09 березня 2021 року та постанову Донецького апеляційного суду від 16 червня 2021 року скасувати.

Позов ОСОБА_1 до Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області про зобов`язання нарахувати страхові виплати та виплатити їх в порядку спадкування задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) як спадкоємцем за законом право власності в порядку спадкування після смерті ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , на недоотримані страхові виплати за період із 01 червня 2016 року до 15 квітня 2019 року.

Зобов`язати Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області здійснити нарахування та виплату спадкоємцю ОСОБА_1 сум страхових виплат за період з 01 червня 2016 року до 15 квітня 2019 року, належних спадкодавцю ОСОБА_2 .

Стягнути з Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області на користь ОСОБА_1 840,80 грн на відшкодування судових витрат, пов`язаних з оплатою судового збору

за подання позову.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту

її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий А. І. Грушицький

Судді: І. В. Литвиненко

С. Ю. Мартєв

Є. В. Петров

В. А. Стрільчук