Справа № 303/1846/21
П О С Т А Н О В А

Іменем України

20 вересня 2022 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі:

головуючого судді: Джуги С.Д.

суддів: Кожух О.А., Фазикош Г.В.

з участю секретаря : Жганич К.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , в інтересах якого діє ОСОБА_2 , на рішення Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 17 травня 2021 року, у складі судді Гутій О.В.,у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог - публічне акціонерне товариство «Страхова компанія «АРКС» про стягнення матеріальної та моральної шкоди,завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди,-

в с т а н о в и в:

В березні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом про стягнення з ОСОБА_3 на його користь шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди в розмірі 85 338,68 гривень та судові витрати.

Позовні вимоги мотивує тим, що 04.08.2020 о 18 год. 50 хв., ОСОБА_3 , керуючи транспортним засобом марки «Mercedes-BENZ 410D» д.н.з. НОМЕР_1 по вул. Автомобілістів в м.Мукачево, рухаючись по другорядній дорозі, не виконав вимогу дорожнього знаку 2.1«Дати дорогу», в результаті чого допустив зіткнення з автомобілем марки «VOLKSWAGEN PASSAT VARIANT» д.н.з. НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_1 . В результаті ДТП транспортні засоби отримали механічні пошкодження. Згідно постанови Мукачівського міськрайонного суду від 21 серпня 2020 року по справі № 303/4365/20 винуватцем ДТП визнано ОСОБА_3 .

Внаслідок ДТП транспортний засіб марки «VOLKSWAGEN PASSAT VARIANT» д.н.з. НОМЕР_2 отримав механічні пошкодження з матеріальними збитками. Згідно із розрахунком суми страхового відшкодування вартості майнової шкоди, заподіяної ушкодженням транспортного засобу, загальна вартість відновлювального ремонту автомобіля марки «VOLKSWAGEN PASSAT VARIANT» д.н.з. НОМЕР_2 становить 74852,63 гривень.

Також зазначає, що згідно полісу ЕР № 175387870 транспортний засіб марки «Mercedes-BENZ 410D» д.н.з. НОМЕР_1 станом на день ДТП був застрахованим в ПАТ «Страхова компанія «АРКС» .

З метою отримання страхового відшкодування позивачем було надіслано пакет документів до ПАТ «Страхова компанія «АРКС» та відповідно остання виплатила позивачу страхове відшкодування з вирахуванням коефіцієнта фізичного зносу та франшизи в розмірі 40 061,32 гривень. Зазначає, що пошкоджений автомобіль позивач передав на відновлення фізичній особі підприємцеві ОСОБА_4 , який здійснює свою діяльність з технічного обслуговування та ремонту автомобілів в автосалоні Авто-Фулл. Згідно наряду замовлення від 26.08.2020 року вартість необхідних запчастин на автомобіль складає 55 360,00 гривень. Згідно наряду замовлення від 08.09.2020 року вартість робіт з демонтажу та монтажу, покраски, рихтовки, ремонту та полірування пошкодженого автомобіля склала 40 040,00 грн. Такі роботи оплачені замовником ОСОБА_1 . Загальна вартість відновлювального ремонту склала 95 400,00 гривень. Оскільки страхова компанія виплатила позивачу тільки 40 061,32 гривень, то невідшкодованою залишається сума матеріальної шкоди в розмірі 55 338,68 гривень. Крім того зазначає, що вказаними діями відповідача йому також завдано моральну шкоду, яку він оцінює в розмірі 30 000,00 гривень.

Враховуючи вищенаведене, просив стягнути з ОСОБА_3 на його користь шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди матеріальну шкоду в розмірі 55 338,68 гривень та 30 000грн моральної шкоди.

Рішенням Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 17 травня 2021 року у задоволенні заявленого позову відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач просить рішення суду першої інстанції скасувати, ухвалити у справі нове рішення про задоволення заявленого позову, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права. Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що суд не врахував обставини, які наведені в обґрунтування заявлених вимог, дав їм неправильну правову оцінку та безпідставно відмовив у позові.

Відзиву на апеляційну скаргу не находило.

Учасники справи в судове засідання не з`явилися. Про дату, час, місце розгляду справи належним чином повідомлені. На підставі ч.2 ст. 372 ЦПК України суд розглянув справу у їх відсутності.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відмовляючи у задоволенні заявленого позову, суд першої інстанції виходив з відсутності правових підстав для стягнення з відповідача заявленої матеріальної та моральної шкоди.

З такими висновками суду не погоджується колегія суддів, оскільки вони не відповідають обставинам справи та вимогам закону.

Матеріалами справи встановлено, що ОСОБА_3 04.08.2020 о 18 год. 50 хв., керуючи транспортним засобом марки «Mercedes-BENZ 410D» д.н.з. НОМЕР_1 по вул.Автомобілістів в м.Мукачево, рухаючись по другорядній дорозі, не виконав вимогу дорожнього знаку 2.1 «Дати дорогу», в результаті чого допустив зіткнення з автомобілем марки «VOLKSWAGEN PASSAT VARIANT» д.н.з. НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_1 . В результаті ДТП транспортні засоби отримали механічні пошкодження.

Згідно постанови Мукачівського міськрайонного суду від 21 серпня 2020 року по справі № 303/4365/20 винуватцем ДТП визнано ОСОБА_3 . Постанова набула законної сили 01.09.2020 року ( а.с. 10).

Внаслідок ДТП транспортний засіб марки «VOLKSWAGEN PASSAT VARIANT» д.н.з. НОМЕР_3 имав механічні пошкодження з матеріальними збитками. Згідно із розрахунком суми страхового відшкодування вартості майнової шкоди, заподіяної ушкодженням транспортного засобу, загальна вартість відновлювального ремонту автомобіля марки «VOLKSWAGEN PASSAT VARIANT» д.н.з. НОМЕР_2 становить 74852,63 гривень, а з врахуванням коефіцієнта фізичного зносу сума збитків становить 40 061,32 гривень (а.с. 14 ).

Згідно полісу № ЕР175387870 транспортний засіб марки «Mercedes-BENZ 410D» д.н.з. НОМЕР_1 станом на день ДТП був застрахованим в ПАТ «Страхова компанія «АРКС». Ліміт відповідальності страховика за шкоду, заподіяну майну згідно з полісом становить 130 000,00 грн. Полісом також встановлений розмір франшизи в сумі 0,00 грн. (а.с. 13).

Відповідно до повідомлення, адресованого ПАТ «Страхова компанія «АРКС» від 05.10.2020 року, ОСОБА_1 звернуся із повідомленням про дорожньо-транспортну пригоду, яка сталася 04.08.2020 року (а.с.55).

Згідно ремонтної калькуляції від 08.09.2020 року загальна вартість відновлювального ремонту автомобіля марки «VOLKSWAGEN PASSAT VARIANT» д.н.з. НОМЕР_2 з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу становить 40 061,32 гривень (а.с.52-55).

Страхова компанія виплатила ОСОБА_1 суму страхового відшкодування в розмірі 40 061,32 гривень ( а.с. 56).

Обґрунтовуючи заявлений позов позивач посилається, що сума в розмірі 40 061,32 гривень не покрила йому всіх збитків, понесених на відновлення автомобіля. Згідно наряду замовлення від 26.08.2020 року, вартість необхідних запчастин на автомобіль складає 55 360,00 гривень. (а.с.15) Згідно наряду замовлення від 08.09.2020 року вартість робіт з демонтажу та монтажу, покраски, рихтовки, ремонту та полірування пошкодженого автомобіля склала 40 040,00 грн.(а.с.16). Загальна вартість відновлювального ремонту склала 95 400,00 гривень, які оплачені заявником ОСОБА_1 . Оскільки страхова компанія виплатила позивачу тільки 40 061,32 гривень, то невідшкодованою залишається сума матеріальної шкоди в розмірі 55 338,68 гривень, які позивач просив стягнути з відповідача, як винуватця ДТП.

Відповідно до ч.1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно з ч.1 ч.2 ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою (п.1 ч.1 ст.1188 ЦК України).

Відповідно до ч.3 ст. 988 ЦК України страхова виплата за договором майнового страхування і страхування відповідальності (страхове відшкодування) не може перевищувати розміру реальних збитків. Інші збитки вважаються застрахованими, якщо це встановлено договором.

Згідно зі ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Відповідно до п. 22.1 ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон № 1961-IV) у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Відтак відшкодування шкоди власником транспортного засобу або винуватцем ДТП, відповідальність яких застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, якщо у страховика не виникло обов`язку з відшкодування шкоди, або розмір шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика, а також у разі, коли страховик має право регресу до особи, яка застрахувала свою відповідальність.

Статтями 28, 29 Закону № 1961-ІV передбачено, що шкода, заподіяна в результаті ДТП майну потерпілого, - це шкода, пов`язана: з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу; з пошкодженням чи фізичним знищенням доріг, дорожніх споруд, технічних засобів регулювання руху; з пошкодженням чи фізичним знищенням майна потерпілого; з проведенням робіт, які необхідні для врятування потерпілих у результаті ДТП; з пошкодженням транспортного засобу, використаного для доставки потерпілого до відповідного закладу охорони здоров`я, чи забрудненням салону цього транспортного засобу; з евакуацією транспортних засобів з місця ДТП. При цьому у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок ДТП, з евакуацією транспортного засобу з місця ДТП до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент ДТП, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в п. 9 постанови від 27 березня 1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», якщо для відновлення попереднього стану речі, що мала певну зношеність (наприклад, автомобіля), були використані нові вузли, деталі, комплектуючі частини іншої модифікації, що випускаються взамін знятих з виробництва однорідних виробів, особа, відповідальна за шкоду, не вправі вимагати врахування зношеності майна або меншої вартості пошкоджених частин попередньої модифікації. Зношеність пошкодженого майна враховується у випадках стягнення на користь потерпілого його вартості (при відшкодуванні збитків).

За змістом статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Верховний Суд у постанові від 04 грудня 2019 року в справі № 359/2309/17 вказав, що майнова шкода повинна бути відшкодована особою, яка завдала шкоду та застрахувала свою цивільно-правову відповідальність, лише у разі встановлення законодавчих обмежень щодо відшкодування шкоди страховиком.

Матеріалами справи встановлено, що сторонами у справі не оспорюється факт ДТП, вина відповідача та отримання позивачем від страховика суми страхового відшкодування у розмірі 40 061,32 грн. Предметом спору є відшкодування моральної шкоди та недостатність, на думку позивача, суми страхового відшкодування для відновлення пошкодженого майна.

Відповідно до ч.1, ч.2 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Відшкодування збитків є однією із форм або заходів цивільно-правової відповідальності, яка вважається загальною або універсальною саме в силу правил статті 22 ЦК України, оскільки частиною першою визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Тобто порушення цивільного права, яке потягнуло за собою завдання особі майнових збитків, саме по собі є основною підставою для їх відшкодування.

Таким чином, під збитками необхідно розуміти фактичні втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, витрати, вже зроблені потерпілим, або які мають бути ним зроблені, та упущену вигоду. При цьому такі витрати мають бути безпосередньо, а не опосередковано, пов`язані з відновленням свого порушеного права, тобто з наведеного випливає, що без здійснення таких витрат неможливим було б відновлення свого порушеного права особою.

Стягнення збитків є одним із видів цивільно-правової відповідальності, для застосування якої потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, збитків, причинного зв`язку між протиправною поведінкою боржника та збитками і вини. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає.

При цьому такі витрати мають бути необхідними для відновлення порушеного права та перебувати у безпосередньому причинно-наслідковому зв`язку з порушенням.

У постанові Верховного Суду України від 02 грудня 2015 року у справі

№ 6-691цс15 зроблено висновок про те, що правильним є стягнення із винного водія різниці між фактичною вартістю ремонту з урахуванням заміни зношених деталей на нові (без урахування коефіцієнта фізичного зносу) та страховим відшкодуванням, виплаченим страховиком у розмірі вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням зносу деталей, що підлягають заміні, оскільки в цьому випадку у страховика не виник обов`язок з відшкодування такої різниці незважаючи на те, що вказані збитки є меншими від страхового відшкодування (страхової виплати).

Якщо потерпілий звернувся до страховика й одержав страхове відшкодування, але його недостатньо для повного відшкодування шкоди, деліктне зобов`язання зберігається до виконання особою, яка завдала шкоди, свого обов`язку згідно зі статтею 1194 ЦК України відшкодування потерпілому різниці між фактичним розміром шкоди та страховою виплатою (страховим відшкодуванням), яка ним одержана від страховика.

Оскільки вартість майнового збитку, завданого ОСОБА_1 пошкодженням автомобіля внаслідок ДТП, яка сталася з вини відповідача, перевищує виплачений позивачу розмір страхового відшкодування, то із ОСОБА_3 , як винної особи, на користь позивача підлягає стягненню різниця між фактичним розміром шкоди (вартістю відновлювального ремонту пошкодженого транспортного засобу) та отриманим страховим відшкодуванням.

Аналогічні висновки, викладено Верховним Судом у постановах

від 14 лютого 2018 року у справі № 754/1114/15-ц (провадження

№ 61-1156св 18), від 13 червня 2019 року у справі № 587/1080/16-ц (провадження № 61-20762св18), від 17 жовтня 2019 року у справі

№ 370/2787/18 (провадження № 61-11244св19), від 30 жовтня 2019 року у справі № 753/4696/16-ц (провадження № 61-30908св18), від 21 лютого 2020 року у справі № 755/5374/18 (провадження № 61-14827св19) та

від 22 квітня 2020 року у справі № 756/2632/17 (провадження

№ 61-12032св19), від 15 жовтня 2020 року у справі №755/7666/19 (провадження №61-10010св20).

Визначаючи розмір відшкодування майнової шкоди, який підлягає стягненню із відповідача на користь позивача колегія суддів виходить із наступного.

Згідно ремонтної калькуляції від 08.09.2020 року, на підставі якої страховиком здійснено розрахунок страхового відшкодування, та згоду на яку дав ОСОБА_1 , вартість відновлювального ремонту автомобіля марки «VOLKSWAGEN PASSAT VARIANT» д.н.з. НОМЕР_2 становить 74852, 63 грн., а з врахуванням коефіцієнту фізичного зносу, який становить 0,6400, розмір страхування відшкодування визначено в сумі 40 061,32 гривень.

Дана ремонтна калькуляція складена з урахуванням протоколу огляду пошкодженого транспортного засобу аварійним комісаром в присутності позивача (а.с.45-54). Визначена страховиком вартість відновлювального ремонту автомобіля марки «VOLKSWAGEN PASSAT VARIANT» д.н.з. НОМЕР_2 в розмірі 74852, 63 грн. не оспорювалась у встановленому законом порядку і не спростована, а тому саме дана ремонтна калькуляція від 08.09.2020 року та даний розмір повинен бути прийнятий за основу для визначення розміру відшкодування майнової шкоди, а не подані позивачем до позовної заяви наряди замовлення від 26.08.2020 року та від 08.09.2020 року на загальну суму 95400грн., дані про оплату якої в матеріалах справи відсутні.

Так, згідно із ремонтною калькуляцією 08.09.2020 року, вартість відновлювального ремонту склала 74852, 63 грн., а вартість матеріального збитку (з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу) - 40 061,32 гривень. Стараховиком виплачено ОСОБА_1 40 061,32грн., залишилась невідшкодована шкода в розмірі 34 791,31грн.

Оскільки різниця між виплаченою ОСОБА_1 страховиком сумою страхового відшкодування та вартістю відновлювального ремонту автомобіля пошкодженого у ДТП, викликана у тому числі законодавчими обмеженнями щодо відшкодування шкоди страховиком, а саме франшизою та врахуванням зносу при відшкодуванні витрат, пов`язаних із відновлювальним ремонтом транспортного засобу, то саме відповідач ОСОБА_3 , як особа винна у вчиненні ДТП, зобов`язаний сплатити ОСОБА_1 таку різницю в розмірі 34 791,31грн.

В цій частині заявлені позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають до задоволення.

Відповідно до ст.23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема : 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Під моральною шкодою, згідно з п.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» №4 від 31 березня 1995року зі змінами, слід розуміти: втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Згідно з ч.1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Матеріалами справи доведено, що внаслідок неправомірних і винних дій відповідача позивач переніс душевні страждання та переживання, змушений був змінювати звичайний спосіб життя, додатково докладати зусиль для організації свого життя, звертатися, в тому числі і до суду для захисту та відновлення своїх порушених прав, а тому йому завдана моральна шкода.

Визначаючи розмір моральної шкоди суд враховує характер та обсяг душевних страждань, яких зазнав позивач, тяжкість вимушених змін у його життєвих і соціальних стосунках, а саме, що через пошкодження транспортного засобу позивач був позбавлений можливості належним чином користуватися своїм майном, змушений був прикладати фізичні, душевні, матеріальні зусилля та змінювати свій звичайний спосіб життя для захисту та відновлення своїх порушених прав.

З врахуванням вищенаведених обставин, виходячи із засад розумності та справедливості, колегія суддів дійшла до висновку про визначення моральної шкоди, яка підлягає відшкодуванню позивачу - в сумі 5 000грн., а тому позовні вимоги в цій частині є обґрунтованими і підлягають до часткового задоволення.

Суд першої інстанції не врахував вищенаведені фактичні обставини справи та вимоги матеріального і процесуального права, повно та всебічно не дослідив наявні у справі докази, не дав їм належної правової оцінки і дійшов неправильних висновків про відсутність правових підстав для відшкодування матеріальної та моральної шкоди та необґрунтовано відмовив у позові.

Відповідно до ч.1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

За вказаних обставин рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення заявленого позову з вищенаведених підстав.

Згідно ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної або касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

За пред`явлення позову позивачем сплачено судовий збір у розмірі 908 грн., за подання апеляційної скарги - 1362 грн., загальний розмір сплаченого судового збору становить 2270 грн., які підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

Відповідно до ч.ч.1-5 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Матеріалами справи встановлено, що адвокатом Мельник П.П. згідно з договором про надання правової допомоги від 17.10.2020 року та додатковою угодою до даного договору (Додаток №1), які укладено з позивачем ОСОБА_1 , надано послуги: складання та подання позовної заяви; подання адвокатського запиту; складання та подання клопотання про витребування доказів; складання та подання апеляційної скарги. Згідно квитанції до прибуткового касового ордеру від 17.10.2020 року за вищевказаним договором ОСОБА_1 сплачено 10 000грн.

При визначенні суми відшкодування вказаних витрат суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат ( встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрати на підставі ст. 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України, від 26 лютого 2015 року у справі Баришевський проти України (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових витрат та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим.

У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада від 2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний характер.

Колегія суддів вважає, що перелічені вищевказані послуги, які надані адвокатом в суді першої та апеляційної інстанції, та їх вартість, узгоджуються з матеріалами справи та процесуальними діями, які вчинялись під час розгляду справи, відповідають критеріям реальності адвокатських витрат (дійсності та необхідності) і розумності, та є обґрунтованими.

За наведених обставин з відповідача на користь позивача підлягаю до стягнення понесені витрати за надання професійної правничої допомоги в розмірі 10 000грн.

Керуючись ст.ст.374, 376, 382-384 ЦПК України, апеляційний суд,-

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє ОСОБА_2 , задовольнити частково.

Рішення Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 17 травня 2021 року скасувати, ухваливши у справі нове рішення, яким позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканця АДРЕСА_1 на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , мешканця АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_4 матеріальну шкоду в розмірі 34 791 (тридцять чотири тисячі сімсот дев`яносто одну гривню) 31 (тридцять одну) копійку та моральну шкоду в розмірі 5 000 (п`ять тисяч) гривень. В решті заявлених вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 2270 (дві тисяч двісті сімдесят) гривень та 10 000 (десять тисяч) гривень понесених витрат за надання професійної правничої допомоги.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 30 вересня 2022 року .

Головуючий:

Судді:.