Провадження 2/127/4533/21
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 вересня 2022 року

Вінницький міський суд Вінницької області в складі:

головуючого судді Вохмінової О.С.

з участю секретаря судових засідань Мельник В.В.

розглянувши у спрощеному провадженні у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінфорс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,-

в с т а н о в и в:

позов зареєстрований судом 11.10.2022 року і мотивований тим, що 23.05.2019 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «СС Лоун» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінфорс» був укладений договір факторингу № , відповідно до якого до ТОВ «Фінфорс» перейшло право вимоги за кредитними договорами, що були укладені між ТОВ «СС Лоун» та фізичними особами. До позивача перейшло право вимоги, зокрема, за кредитним договором від 11.10.2018 року № 390515-А, що був укладений між ТОВ «СС Лоун» та ОСОБА_1 .

Підписання кредитного договору про надання споживчого кредиту між ТОВ «СС Лоун» та ОСОБА_1 відбулось в електронному вигляді, що регламентується ЗУ «Про споживче кредитування», ЗУ «Про електронну комерцію», ст. 626 ч. 1 ЦК України.

Підписавши кредитний договір, відповідач погодилась з умовами договору та правилами надання споживчих кредитів від ТОВ «СС Лоун».

Згідно умов кредитного договору № 390515-А від 11.10.2018 року, відповідач отримала від ТОВ «СС Лоун» кредитні кошти 6 500 грн. на строк до 08.11.2018 року з фіксованою процентною ставкою 1,33 % в день. Кредитні кошти були направлені позичальнику в безготівковій формі на рахунок вказаної ним банківської картки.

За період користування кредитом було нараховано 1,33 % за кожен день користування кредитом, що становить 478,8% реальної річної процентної ставки (п. 2.3.1 договору).

Згідно п. 8.3 договору, у разі прострочення строку користування кредитом, вказаного в п. 1.2 договору, протягом більш як 30 календарних днів поспіль, позичальник зобов`язувалась сплатити кредитору штраф у розмірі 50% від суми кредиту. Відповідно до п.5.4 договору, у випадку несплати кредиту, процентів та інших платежів, якщо такі матимуть місце, в останній день строку користування кредитом (включно), кредитор продовжує нарахування процентів на суму несплаченого кредиту протягом наступних 30 календарних днів, що слідує за останнім днем строку користування кредитом.

У зв`язку з неповерненням кредитних коштів до 08.11.2018 року, позивач нарахував штраф в розмірі 50% від суми кредиту, отриманого за договором.

Відповідач використала кредитні кошти, однак, умов договору не виконала, кредитні кошти та відсотки не повернула і не погасила борг.

Відповідно до реєстру відступлених прав вимоги, що були відступлені на користь ТОВ «Фінфорс», право вимоги до відповідача становило 14 383,25 грн., з яких: 6 500 грн. заборгованість за кредитом (тіло заборгованості); 4 763,25 грн. заборгованість за процентами за користування кредитними коштами; 3 120 грн. заборгованість за штрафними санкціями.

На підставі ст.ст. 526, 527, 530, 629 ЦК України позивач просив стягнути з відповідача заборгованість за договором від 11.10.2018 року № 390515-А в загальній сумі 14 383,25 грн. та судові витрати 2 217 грн. судового збору.

Представник позивача ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився, надіслав письмові пояснення на відзив на позов. Позовну заяву підтримав, просив вимоги ТОВ «Фінфорс» задоволити. Наголошував, що кредитні кошти були перераховані відповідачу за дорученням первісного кредитора - ТОВ «СС Лоун» на підставі договору № ФБ 309/05 від 25.05.2016 року про надання послуг в системі ТОВ «Платежі онлайн» і 11.10.2018 року о 09.36 год. була проведена успішно видача 6 500 грн. ОСОБА_1 на картку АТ КБ «ПриватБанк» № НОМЕР_1 .». Повідомив про те, що рішенням Вінницького міського суду Вінницької області № 127/28618/20 було визнано таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис, виданий 14.02.2020 року приватним нотаріусом Броварського районного нотаріального округу Київської області Колейчиком В.В. про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Фінфорс» заборгованості за кредитним договором в загальному розмірі 14 383,25 грн. Тому ТОВ «Фінфорс» звернулось до суду з позовом про стягнення боргу.

Представник відповідача адвокат Рябов Д.С. в судовому засіданні позов не визнав, підтримав відзив на позов. Суду пояснив, що відповідач заперечує укладення кредитного договору, вона особисто не підписувала вказаний кредитний договір і не отримувала коштів. Зауважив, що оригіналу договору із підписом відповідача та бухгалтерського документа про надання відповідачу кредитних коштів позивач не надав.

Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню.

Судом встановлено, що 11.10.2018 року між ТОВ «СС Лоун» та ОСОБА_1 був укладений договір про надання коштів, в тому числі і на умовах фінансового кредиту № 390515-А (кредитний договір). Відповідачу був наданий кредит 6 500 грн. (п.2.1.1.), з терміном платежу 08.11.2018 року (п.2.1.2), із платою за користування кредитом у вигляді процентів, яка є фіксованою та складає 1,33 % в день, річна відсоткова ставка за кредитом 478,8%. Сукупна вартість кредиту для позичальника з урахуванням відсоткової ставки за кредитом та вартості всіх послуг, пов`язаних із одержанням, обслуговуванням, погашенням кредиту та укладанням договору складає 103,86% від суми кредиту, що становить 6 750,90 грн.(п.2.1.4) Нарахування процентів за договором здійснюється на фактичну кількість календарних днів користування кредитом. При цьому проценти за користування кредитом нараховуються з дня надання кредиту позичальнику до дня, зазначеного в п.2.1.2 договору (п.2.1.5). Додаткові платні фінансові послуги договором не передбачені (п.2.1.6). Кредит надається позичальнику в безготівковій формі (шляхом зарахування на платіжну картку позичальника, п. 2.2) (а.с. 5-10).

Угода від імені ОСОБА_1 була підписана одноразовим електронним ідентифікатором 840930.

Кредитні кошти були перераховані відповідачу за дорученням ТОВ «СС Лоун» на підставі договору № ФБ 309/05 від 25.05.2016 року про надання послуг в системі ТОВ «Платежі онлайн». 11.10.2018 року о 09.36 год. була проведена видача коштів у сумі 6 500 грн. ОСОБА_1 на картку АТ КБ «ПриватБанк» № НОМЕР_1 , що підтверджується витягом з реєстру наданих кредитів за допомогою сервісу PLATON і інформацією про проведення транзакції (а.с. 24-47).

До кредитного договору № 390515-А від 11.10.2018 року неодноразово укладались додаткові угоди від 08.11.2018 року, від 03.12.2018 року, від 28.12.2018 року, від 17.01.2019 року, від 06.02.2019 року, від 11.02.2019 року, які також були підписані від імені ОСОБА_1 одноразовим ідентифікатором 840930 (а.с. 12-23). Сторони погоджували продовження строків дії договору і термінів платежу.

21.02.2019 року між ТОВ «СС Лоун» та ОСОБА_1 була укладена додаткова угода № 7, згідно якої сторони домовились продовжити строк дії договору та викласти п.п. 2.1.2 в новій редакції, згідно якої термін платежу 26.02.2019 року (а.с. 24).

На підставі зазначеної додаткової угоди № 7 погоджений новий графік платежів від 21.02.2019 року, згідно якого сума кредиту 6 500 грн., сукупна вартість кредиту з урахуванням відсоткової ставки та вартості всіх послуг 16 260,35 грн., річна відсоткова ставка за кредитом 46,80 %, проценти за користування кредитом 2 507,05 грн., загальна сума заборгованості 9 007,05 грн. (а.с. 24-25).

Таким чином, підписання кредитного договору про надання споживчого кредиту та додаткових угод між ТОВ «СС Лоун» та ОСОБА_1 відбулось в електронному вигляді, що регламентується ЗУ «Про споживче кредитування», ЗУ «Про електронну комерцію», ст. 626 ч. 1 ЦК України. Підписавши кредитний договір та додаткові угоди, відповідач погодилась з умовами договору та правилами надання споживчих кредитів від ТОВ «СС Лоун».

Правила надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту ТОВ «СС Лоун» розміщені на сайті кредитодавця за посиланням https://ccloan.ua/pravila. Відповідно до п. 10.3 договору на момент укладення договору позичальник підтверджує, що він ознайомлений з текстом Правил.

Загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, визначені статтею 203 ЦК України.

Так, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом.

Відповідно до статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (частина третя статті 215 ЦК України).

У статті 3 Закону України "Про електрону комерцію" зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (стаття 11 Закону України "Про електронну комерцію").

Частиною п`ятою статті 11 Закону України "Про електронну комерцію" встановлено, що пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним.

Положеннями статті 12 Закону України "Про електронну комерцію" визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис", за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Згідно з частиною першою статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Судом встановлено, що за умовами договору про надання коштів у позику від 11.10.2018 року кредит надається позичальнику в сумі, що зазначена в п. 2.1.1 договору в безготівковій формі шляхом зарахування відповідної суми на платіжну картку позичальника.

Для отримання кредиту позичальник реєструється на сайті кредитодавця і заповнює на сайті заявку документ, який містить інформацію щодо наміру фізичної особи отримати кредит. Відповідно до п. 3.4.4 договору при реєстрації на сайті кредитодавця позичальник зобов`язаний вказати повні точні та достовірні відомості, включаючи персональні дані.

Відповідно до п. 3.4.5 договору позичальник зобов`язаний визнавати електронні документи, складені кредитодавцем і позичальником (заявки, договори, акти та інше) відповідно до Закону України «Про електронну комерцію» як документи, складені в простій письмовій формі відповідно до законодавства України.

Крім того, в п. 10.5 сторони підтвердили, що даний електронний договір та всі додатки до нього мають таку саму юридичну силу для сторін, як документи, складені на паперових носіях та скріплені власноручними підписами сторін, тобто вчинені в простій письмовій формі.

В судовому засіданні встановлено, що позичальник ОСОБА_1 з метою реєстрації і укладення договору розмістила заявку в особистому кабінеті на сайті товариства, із зазначенням своїх персональних даних і для підписання договору їй був надісланий код-підтвердження за номером її телефону, про що позивачем надані відомості із особистого кабінету ОСОБА_1 (а.с. 38-44).

Договір і всі додатки до нього підписані електронним підписом одноразовим ідентифікатором ОСОБА_1 . 840930.

Без отримання листа на адресу електронної пошти та смс-повідомлення, без здійснення входу на сайт товариства за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету кредитний договір між ТОВ «СС Лоун» та ОСОБА_1 не був би укладений.

Стаття 652 ЦК України дає визначення, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Абзац другий частини 2 статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі.

Відповідно до частини першої статті 181 ГК України господарський договір, як правило, існує в вигляді єдиного документа, підписаного сторонами. Допускається укладення господарських договорів у спрощеній формі шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами та іншими засобами електронної комунікації, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлення, якщо законом не встановлено спеціальні норми до форми та порядку укладення даного виду договорів.

Аналізуючи викладене, слід дійти висновку про те, що будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статті 205, 207 ЦК України).

Однак важливо, щоб електронний договір включав всі істотні умови для відповідного виду договору, інакше він може бути визнаний неукладеним або недійсним, у зв`язку з недодержанням письмової форми в силу прямої вказівки закону.

В силу частини першої статті 638 ЦК України договір вважається укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Однак важливо розуміти в якому конкретному випадку потрібно створювати електронний договір у вигляді окремого електронного документа, а коли досить висловити свою волю за допомогою засобів електронної комунікації.

Метою підписання договору є необхідність ідентифікації підписанта, підтвердження згоди підписанта з умовами договору, а також підтвердження цілісності даних в електронній формі.

Якщо є електронна форма договору, то і підписувати його потрібно електронним підписом.

Відповідно до частини першої статті 12 Закону України "Про електронну комерцію" моментом підписання електронної правової угоди є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис", за умови використання коштів електронного цифрового підпису всіма сторонами електронної правової угоди; електронний підпис одноразовим ідентифікатором, визначеними цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) при письмовій згоді сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Не кожна електронна правова угода вимагає створення окремого електронного договору у вигляді окремого електронного документа. Електронний договір можна укласти в спрощеній формі, а можна класично - у вигляді окремого документа.

Електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору.

Це комбінація цифр і букв, або тільки цифр, або тільки літер, яку отримує заявник за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі "логін-пароль", або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом.

При оформленні замовлення, зробленого під логіном і паролем, формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи (веб-сайту інтернет-магазину) вказується особа, яка створила замовлення.

Відповідна позиція щодо застосування вказаних норм права викладена в постанові ВС від 09.09.2020 року у справі № 732/670/19.

За правилами статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Частиною другою статті 78 ЦПК України встановлено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 6 ст. 81 ЦПК України).

Таким чином, в судовому засіданні було встановлено, що позивач ТОВ «Фінфорс» надало належні і допустимі докази укладення 11.10.2018 року між ТОВ «СС Лоун» та ОСОБА_1 кредитного договору та отримання позичальником кредитних коштів на суму 6 500 грн.

Сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов кредитного договору (ст. 638 ЦК України).

Відповідач не надала належних і допустимих доказів на спростування факту укладення договору, лише заперечила надходження коштів на її картковий рахунок, разом з тим, в підтвердження заперечень не надала виписки з карткового рахунку за відповідний період.

Твердження представника відповідача, що договір не підписаний електронним цифровим підписом ОСОБА_1 , тому не є укладеним, також суд вважає безпідставним, оскільки договір і всі сім додатків до нього підписані електронним підписом одноразовим ідентифікатором, визначеним ст. 12 Закону «Про електронну комерцію», через вхід в особистий кабінет. З метою отримання кредиту ОСОБА_1 зареєструвалась на сайті кредитодавця, заповнила на його сайті заявку в електронному вигляді, вказала повні, точні, достовірні та актуальні особисті дані тощо. Електронний договір та всі додаткові угоди до нього мають таку саму юридичну силу для сторін, як документи, складені на паперових носіях та скріплені власноручними підписами сторін.

Таким чином, ТОВ «СС Лоун» виконало свої зобов`язання за кредитним договором належним чином, надавши відповідачу кредитні кошти, проте відповідач, в порушення взятих на себе зобов`язань, суму боргу по кредиту не повернула.

Згідно договору факторингу № від 23.05.2019 року (а.с. 27-35), укладеного між Товариством з обмеженою відповідальністю «СС Лоун» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінфорс, до ТОВ «Фінфорс» перейшло право вимоги за кредитними договорами, що були укладені між ТОВ «СС Лоун» та фізичними особами, зокрема за кредитним договором від 11.10.2018 року № 390515-А, що був укладений між ТОВ «СС Лоун» та ОСОБА_1 .

Про укладення договору факторингу та відступлення права вимоги за грошовим зобов`язанням відповідача повідомлено на електронну пошту листом від 23.05.2019 року згідно п.12.2.3 договору.

Згідно витягу з реєстру прав грошових вимог до договору факторингу № від 23.05.2019 року, заборгованість ОСОБА_1 становить 14 383,25 грн. Дана сума складається з 6 500 грн. заборгованості за кредитом, 4 763,25 грн. - заборгованості за відсотками, 3 120 грн. - заборгованості за штрафними санкціями (а.с. 36).

Згідно довідки від 27.09.2021 року про стан заборгованості за кредитним договором від 11.10.2018 року № 390515-А, загальний розмір заборгованості становить 14 383,25 грн. Дана сума складається з 6 500 грн. заборгованості за кредитом, 4 763,25 грн. - заборгованості за відсотками, 3 120 грн. - заборгованості за штрафними санкціями (а.с. 36).

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 27.04.2021 року № 127/28618/20 визнано виконавчий напис, вчинений приватним нотаріусом Броварського районного нотаріального округу Київської області Колейчиком Володимиром Вікторовичем 14 лютого 2020 року, зареєстрований в реєстрі за №1871, про стягнення з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінфорс», , заборгованості за кредитним договором 390515-А від 11.10.2018 року, укладеним між ОСОБА_1 та ТОВ «СС Лоун», на загальну суму 14383,25 грн., таким, що не підлягає виконанню. Зазначене судове рішення набуло сили, ТОВ «Фінфорс» не оскаржувалось.

За таких обставин суд вважає, що правовідносини, що виникли між сторонами, є зобов`язальними і регулюються нормами глав 47-49 ЦК України, а також спеціальними нормами глави 71 ЦК України.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства.

Згідно ст. 1054 ч. 1 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Статтею 625 ЦК України передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

ОСОБА_1 отримала кредит 6 500 грн. в безготівковій формі шляхом зарахування відповідної суми на платіжну картку (п.2.2 договору, а.с. 6) з терміном повернення - 08.11.2018 року (п.2.1.2 договору зворот а.с. 5).

Згідно додаткової угоди № 7 з графіком платежів від 21.02.2019 року загальна сума заборгованості 9 007,05 грн. (кредит 6 500 грн., проценти за користування кредитом 2 507,05 грн.), термін платежу за договором надання коштів у позику в тому числі і на умовах фінансового кредиту № 390515-А від 11.10.2018 року 26.02.2019 року (а.с. 24, 25).

Оскільки суму кредиту ОСОБА_1 не повернула, дана сума підлягає стягненню на користь позивача.

Нарахування позивачем заборгованості по процентам понад строк користування кредитом на загальну суму 4 763,25 грн. є безпідставним, оскільки після спливу строку кредитування, нарахування процентів за користування кредитом припиняється в силу приписів статей 1048, 1054 ЦК України (висновки Великої палати ВС, пункти 48-55 постанови від 28.03.2018 № 444/9519/12).

Також суд приймає до уваги, що за умовами договору (п. 4.5) нарахування процентів здійснюється після продовження строку дії договору на фактичну кількість календарних днів, на яку продовжено строк дії на суму кредиту, що не сплачена позичальником в терміни платежу.

Відповідно до п. 4.6 у разі неповернення строкової заборгованості за договором до дня терміну платежу, нарахування процентів за користування кредитом припиняється. З дня, наступного за днем терміну платежу, нараховується пеня в розмірі 3% від суми кредиту, що не сплачена позичальником термін платежу, за кожний день прострочення.

Таким чином, суд вважає, що заборгованість по процентам за користування кредитом слід визначити відповідно до графіку платежу від 21.02.2019 року і в межах строку дії договору (до 26.02.2019 року) в сумі 2 507,05 грн.

Обґрунтовуючи позовні вимоги про стягнення з ОСОБА_1 штрафних санкцій в сумі 3 120 грн. позивач зазначив, що відповідно до п. 8.3 договору у разі прострочення строку користування кредитом, вказаного в п. 1.2 договору, протягом більш як 30 календарних днів поспіль, позичальник зобов`язується сплатити кредитору штраф в розмірі 50% від суми кредиту, отриманого за цим договором. У зв`язку з неповерненням відповідачем кредиту і відсотків до 08.11.2018 року позивачем був нарахований штраф в розмірі 50% від суми отриманого кредиту в розмірі 3 120 грн.

Разом з тим, ні умовами договору від 11.10.2018 року, ні додатковими договорами не передбачена сплата штрафу в такому розмірі, а п. 8.3, на який посилається позивач, взагалі відсутній, тому позов в цій частині задоволенню не підлягає.

Відповідно до розділу 5 договору за прострочення терміну платежу позичальник зобов`язаний сплатити кредитодавцю пеню, яка нараховується відповідно до п. 4.6, 5.4 договору, проте таких вимог позивач не заявив.

Таким чином, суд вважає, що з ОСОБА_1 підлягає стягненню на користь ТОВ «Фінфорс» заборгованість за договором про надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту № 390515-А від 11.10.2018 року в сумі 9 007,05 грн., що складається з суми кредиту 6 500 грн., процентів за користування кредитом 2 507,05 грн.

При зверненні до суду з позовом позивач сплатив судовий збір в сумі 2270 грн. (а.с. 4).

Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір пропорційно розміру задоволених позовних вимог (62%), в сумі 1 407,40 грн.

Керуючись ст.ст. 203, 204, 207, 526, 625, 629, 638, 1050, 1049, 1054 ЦК України, ст.ст. 4, 5, 10, 12, 76-82, 89, 141, 223, 247, 263-265 ЦПК України, суд,-

в и р і ш и в :

позов задоволити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінфорс» заборгованість за договором про надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту № 390515-А від 11.10.2018 року в сумі 9 007 (дев`ять тисяч сім) грн. 05 коп. та судові витрати в сумі 1407 (одна тисяча чотириста сім) грн. 40 коп.

В решті позову відмовити.

Рішення може бути оскаржене. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення відповідно до вимог ст.ст. 354, 355 ЦПК України, розділу XIII «Перехідні положення» Цивільного процесуального кодексу України.

Учасники справи:

- позивач Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінфорс», 01024, м. Київ, вул. Іоанна Павла ІІ, буд.4/6 корп. В каб. 508-2,

- відповідач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , АДРЕСА_1 , ІПН НОМЕР_2

Повне судове рішення складене 07 жовтня 2022 року.

Суддя: