ДЗЕРЖИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА КРИВОГО РОГУ
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 210/2036/22
Провадження № 2/210/1328/22
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

04 жовтня 2022 року

Дзержинський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі головуючого судді Сільченко В. Є. розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін позовну заяву ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «АрселорМіттал Кривий Ріг» про відшкодування моральної шкоди, у зв`язку з ушкодженням здоров`я внаслідок нещасного випадку на виробництві,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом. В обґрунтування позовних вимог зазначає, що ОСОБА_1 28 січня 1987 року був прийнятий в Криворізький металургійний комбінат «Криворіжсталь» ім. В.І. Леніна на посаду учня видувальника 1 розряду в цех сортового скла. 01 червня 1987 року переведений на посаду засипника шахти 3 розряду. 24 січня 1988 року переведений на посаду травильник 4 розряду. 21 вересня 1998 року позивача звільнено з посади. 03 жовтня 2005 року був прийнятий в Відкрите акціонерне товариство «Криворізький гірничо-металургійний комбінат «Криворіжсталь» в цех сортового скла на посаду обробника видувних виробів 5 розряду. 01 серпня 2009 року переведений в ЦСС на посаду сторожа. 01 лютого 2010 року переведений на ділянку з обслуговування і утримання обладнання ЦСС цеху резерва трудових ресурсів на посаду сторожа. 09 липня 2010 року був звільнений з посади.

За час роботи на підприємстві відповідача, 11 червня 1996 року з позивачем стався нещасний випадок, що підтверджується актом № 40/1 про нещасний випадок, пов`язаний з виробництвом, форми Н-1 від 13 червня 1996 року.

П. 11 акту форми Н-1 вказує на обставини, за яких стався нещасний випадок, а саме: 11 червня 1996 року о 08 год 3 хв. в.о. начальника цеху сортового скла ОСОБА_2 дав завдання одержати і привезти з коксохімічного заводу сірчану кислоту для виробничих потреб. ОСОБА_1 находячись на причепі і слідкуючи за ходом наповнення віддав розпорядження травильнику ОСОБА_3 закрити кран. Після закриття крану, ОСОБА_1 почав виймати шланг з горловинного отвору бочки, кінець якого був частково перегнутий. Після повного вийняття гумового шлангу з отвору бочки, останній різко випрямився і залишки сірчаної кислоти бризнули на обличчя та груди ОСОБА_1 причинивши при цьому хімічні опіки обличчя та передньої частини грудної клітки.

Згідно з п. 13.2 акту встановлена вина підприємства в особі відповідального працівника, визначеного порушенням нормативних актів з охорони праці, а вина потерпілого відсутня.

Відповідно до п. 15.1. діагноз позивача через нещасний випадок є: хімічний опік 2-3 ступеню.

У зв`язку з вказаною травмою було порушено нормальні життєві зв`язки позивача, він був позбавлений можливості реалізовувати свої звички та бажання. Тривалий процес лікування, позбавляє можливості позивача вести повноцінний спосіб життя. З моменту отримання травми, він постійно відчуває фізичні страждання та біль, обґрунтовані важкістю самопочуття та особливостями лікування. Характер завданих травм - хімічні опіки обличчя, суттєво завадив позивачу в організації повсякденного життя, оскільки обпечене кислотою тіло у видній його частині постійно змушує згадувати про цей нещасний випадок, у настанні якого позивач не винен. Окрім того, внаслідок отриманої травми він постійно відчуває психологічний дискомфорт, порушення душевної рівноваги, вираженої у почуттях розпачу, тривоги, дратівливості. Все це постійно і негативно позначалося і позначається сьогодні на душевному та фізичному станах. На даний час його самопочуття не поліпшується, негативні зміни у його житті є незворотними, усвідомлення чого, завдає йому душевного болю та страждань. Перелічені негативні явища не можуть не викликати переживання, страждання, стрес, депресію. Хімічний опік має систематичний, постійний негативний вплив на можливість організовувати своє життя. Ця набута внаслідок виробничої травми вада нагадує про себе позивачу щохвилини та створює для нього постійний безперервний дискомфорт. Отже, факт моральних страждань є очевидним і не потребує доказуванню іншими засобами доказування.

Позивач вважає, що за таких обставин зі сторони відповідача йому має бути відшкодована моральна шкода, яка завдана ушкодженням здоров`я, внаслідок неналежного виконання відповідачем вимог законодавства стосовно створення та підтримання безпечних умов праці, що спричинило виникнення у нього травми.

За таких обставин, позивач просить суд стягнути з відповідача 100000 гривень в рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої каліцтвом, без нарахування та утримання податку з доходів фізичних осіб та інших зборів та платежів.

Сторони в судове засідання не викликались.

Згідно ч. 5 ст. 279 ЦПК України, справа розглядається у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

У відповідності до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Так, у відзиві, поданому в строки та за встановленими правилами, відповідач заперечував проти задоволення позовних вимог у повному обсязі, оскільки позивачем не доведено жодним доказом спричинення йому моральної шкоди.

Дослідивши письмові матеріали справи, суд доходить висновку про необхідність часткового задоволення позову, виходячи з наступного.

З письмових матеріалів справи судом встановлено, що позивач перебував в трудових відносинах з відповідачем, а саме: 28 січня 1987 року був прийнятий в Криворізький металургійний комбінат «Криворіжсталь» ім. В.І. Леніна на посаду учня видувальника 1 розряду в цех сортового скла. 01 червня 1987 року переведений на посаду засипника шахти 3 розряду. 24 січня 1988 року переведений на посаду травильник 4 розряду. 21 вересня 1998 року позивача звільнено з посади. 03 жовтня

2005 року був прийнятий в Відкрите акціонерне товариство «Криворізький гірничо-металургійний комбінат «Криворіжсталь» в цех сортового скла на посаду обробника видувних виробів 5 розряду. 01 серпня 2009 року переведений в ЦСС на посаду сторожа. 01 лютого 2010 року переведений на ділянку з обслуговування і утримання обладнання ЦСС цеху резерва трудових ресурсів на посаду сторожа. 09 липня 2010 року був звільнений з посади. Вказані обставини підтверджуються копією трудової книжки та не заперечуються відповідачем.

Відповідно до Акту №40/1 Форми Н-1 «Про нещасний випадок» від 13.06.1996 року, 11 червня 1996 року о 08 год 3 хв. в.о. начальника цеху сортового скла ОСОБА_2 дав завдання одержати і привезти з коксохімічного заводу сірчану кислоту для виробничих потреб. ОСОБА_1 находячись на причепі і слідкуючи за ходом наповнення віддав розпорядження травильнику ОСОБА_3 закрити кран. Після закриття крану, ОСОБА_1 почав виймати шланг з горловинного отвору бочки, кінець якого був частково перегнутий. Після повного вийняття гумового шлангу з отвору бочки, останній різко випрямився і залишки сірчаної кислоти бризнули на обличчя та груди ОСОБА_1 причинивши при цьому хімічні опіки обличчя та передньої частини грудної клітки.

Згідно з п. 13.2 акту встановлена вина підприємства в особі відповідального працівника, визначеного порушенням нормативних актів з охорони праці, вина потерпілого відсутня.

Відповідно до п. 15.1. діагноз позивача через нещасний випадок є: хімічний опік 2-3 ступеню.

Згідно з ч. 4 ст. 43 Конституції України, кожен має право на належні, безпечні та здорові умови праці.

Стаття 153 КЗпП України встановлює, що забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.

Рішенням Конституційного Суду №20-рп/2008 від 08.10.2008 р. встановлено, що обов`язок по відшкодуванню моральної шкоди покладається на підприємства, які заподіяли шкоду.

Статтею 173 КЗпП України закріплено за потерпілим право на відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків.

Згідно з ст. 237-1 КЗпП України передбачено, що відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у тому числі у фізичному болю та стражданнях, яких зазнала особа у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я.

Частиною 3 ст. 1166 ЦК України визначено, що шкода, завдана каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок непереборної сили, відшкодовується у випадках встановлених законом.

У відповідності до ст. 4 ЗУ «Про охорону праці», державна політика в області охорони праці, базується; зокрема, на принципах пріоритету життя і здоров`я працівників, повної відповідальності роботодавця за створення належних, безпечних і здорових умов праці, соціального захисту працівників, повного відшкодування шкоди особам, які постраждали від нещасних випадків на виробництві і професійних захворювань.

Як зазначено в п. 4.1. Рішення Конституційного Суду України від 27 січня 2004 року по справі № 1-9/2004 ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності, спричинюють йому моральні та фізичні страждання. У випадку каліцтва потерпілий втрачає працездатність і зазнає значно більшої моральної шкоди, ніж заподіяна працівникові, який не втратив професійної працездатності.

З вказаних обставин вбачається, що позивачу була заподіяна моральна шкода, так як було порушено та порушуються нормальні життєві зв`язки, він позбавлений можливості реалізовувати свої звички та бажання. Все це постійно і негативно позначалося і позначається сьогодні на душевному та фізичному стані.

Так, нещасний випадок із позивачем стався під час виконання ним трудових обов`язків на робочому місці, що не заперечується стороною відповідача, окрім того позивачу встановлено ушкодження здоров`я, котре має негативний вплив станом на сьогоднішній день з моменту настання нещасного випадку, а отже не заслуговують на увагу доводи ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг», викладені у відзиві, про те, що позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження спричинення йому моральних страждань.

На думку суду не заслуговують на увагу доводи відповідача про те, що будь яких порушень законодавства про працю стосовно позивача, які б знаходились в причинному зв`язку з виникненням нещасного випадку, відповідач не вчиняв, оскільки вони не знімають з відповідача обов`язку виконувати вимоги ч. 2 ст. 153 КЗпП України та ст. 13 Закону України «Про охорону праці», якими передбачений обов`язок власника або уповноваженого ним органу створити на робочому місці умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці й нести відповідальність в законом вставленому порядку за їх невиконання.

Встановлене Конституцією України та законами України право на відшкодування моральної шкоди є важливою гарантією захисту прав і свобод громадян та законних інтересів юридичних осіб, а також одним із засобів захисту порушених цивільних прав та інтересів, які передбачені ст. 16 Цивільного Кодексу України.

У пункті 49 Постанови Великої Палати Верховного Суду від 27 листопада 2018 року у справі № 905/2260/17 вказано, що «як захист права розуміють державно-примусову діяльність, спрямовану на відновлення порушеного права суб`єкта правовідносин та забезпечення виконання юридичного обов`язку зобов`язаною стороною. Спосіб захисту може бути визначений як концентрований вираз змісту (суті) міри державного примусу, за допомогою якого відбувається досягнення бажаного для особи, право чи інтерес якої порушені, правового результату. Спосіб захисту втілює безпосередню мету, якої прагне досягнути суб`єкт захисту (позивач), вважаючи, що таким чином буде припинене порушення (чи оспорювання) його прав, він компенсує витрати, що виникли у зв`язку з порушенням його прав, або в інший спосіб нівелює негативні наслідки порушення його прав».

Таким чином, захист порушеного права у сфері трудових відносин забезпечується як відновленням становища, яке існувало до порушення цього права, так і механізмом компенсації моральної шкоди, як негативних наслідків (втрат) немайнового характеру, що виникли в результаті душевних страждань, яких особа зазнала у зв`язку з посяганням на її трудові права та інтереси. Конкретний спосіб, на підставі якого здійснюється відшкодування моральної шкоди, обирається потерпілою особою, з урахуванням характеру правопорушення, його наслідків та інших обставин.

Обговорюючи розмір відшкодування позивачу моральної шкоди, суд, виходячи з засад розумності, виваженості та справедливості, приймає до уваги те, що йому були спричинені моральні страждання, отримання трудового каліцтва, безумовно, змінила його нормальний життєвий ритм.

Приймаючи рішення стосовно розміру суми відшкодування, слід звернути увагу на роз`яснення, що містяться у пункті 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (з відповідними змінами), де зазначено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням у кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховуються характер і тривалість страждань, стан здоров`я потерпілого, тяжкість завданої травми, наслідки тілесних ушкоджень, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках.

Тому при вирішенні питання щодо розміру грошової компенсації, суд виходячи з міркувань розумності, виваженості та справедливості, вважає можливим стягнути на його користь 20000 гривень, що буде відповідати тим стражданням і переживанням, які позивач переживав протягом тривалого часу та які переносить на теперішній час.

Відповідно до ст.141 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави. Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог та підлягає стягненню з відповідача на користь держави .

На підставі викладеного, керуючись ст. 3, 43, 46 Конституції України, ст. 440-1 ЦК УРСР, ст.ст. 4, 12, 13, 76-83, 141,259, 263, 264, 265 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «АрселорМіттал Кривий Ріг» про відшкодування моральної шкоди, у зв`язку з ушкодженням здоров`я внаслідок нещасного випадку на виробництві задовольнити частково.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «АрселорМіттал Кривий Ріг», ІНН 24432974, на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІНН НОМЕР_1 , 20000 (двадцять тисяч) гривень в рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої в наслідок нещасного випадку на підприємстві, без урахування податку з доходів фізичних осіб.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «АрселорМіттал Кривий Ріг», ІНН 24432974 в дохід держави судовий збір у розмірі 908 (дев`ятсот вісім) гривень.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів в порядку, передбаченому статтею 354 ЦПК України. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя: В. Є. Сільченко