Справа № 373/472/22
Номер провадження 2/373/377/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 жовтня 2022 року м. Переяслав

Переяслав-Хмельницький міськрайонний суд Київської області

під головуванням судді Свояк Д.В.,

за участі секретарки судових засідань Литвишко В.М.,

розглянув в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Будинок комфорту» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача:

Представник позивача Мартиненко В.В. звернувся до суду з позовом та просить стягнути з відповідачки на користь ТОВ «Будинок комфорту» заборгованість за договором оренди майна з правом викупу №028 від 07.05.2021 в розмірі 74136,92 грн та судові витрати.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що між ТОВ «Будинок комфорту» та відповідачкою 07.05.2021 був укладений договір №028 оренди майна з правом викупу. Відповідно до зазначеного договору об`єктом оренди є телевізор «LCDtv37-45»LG 43LM6300PLA», вартість 44616,00 грн, строк оренди 24 місяці, щомісячний платіж 1859,00 грн.

Відповідачка не виконує свої зобов`язання належним чином, внаслідок чого утворилась заборгованість, яка станом на 28.01.2022 становить 74136,92 грн, а саме: 14872,00 грн - сума прострочених орендних платежів, 7212,92 грн - сума пені за прострочені орендні платежі, 7436,00 грн - штраф 50% від вартості об`єкту оренди, 44616,00 грн - сума вартості об`єкта оренди.

Заяви, клопотання, інші процесуальні дії у справі:

У встановлений судом строк відповідачкою, яка належним чином повідомлена про розгляд справи, не надано відзиву на позов без поважних причин, а тому суд вирішує спір за наявними матеріалами справи, відповідно до ч.2 ст.191 ЦПК України.

Судом встановлено наступні обставини:

Розрахунок заборгованості за договором оренди майна з правом викупу, орендар- ОСОБА_1 , станом на 28.01.2022 засвідчений підписом представника за довіреністю Мартиненка В.В.

До позовної заяви додано роздруківку договору №028 оренди майна з правом викупу від 07.05.2021. Однак у даній роздруківці відсутній підпис відповідачки (власний чи електронний).

До позову додано копію Правил надання майна у оренду ТОВ «Будинок комфорту», затверджених наказом директора зазначеного товариства №1 від 26.02.2021. Проте, відсутні будь-які позначки, що свідчили б про ознайомлення відповідачки з цими правилами.

Також, відсутній підпис відповідачки у роздруківці Анкети-Згоди Клієнта від 07.05.2021 та незаповнена графа «E-mail».

Документ із назвою «Послідовність дій ТОВ «Будинок Комфорту» та клієнта ОСОБА_1 щодо укладення договору №028 від 07.05.2021 в інформаційно-телекомунікаційній системі (Log-file)» не містить будь-якої дати та підписаний власноручним підписом представника позивача Мартиненком В.В.

До позову додано роздруківку електронного листа - підтвердження укладення договору, дата відправки 07.05.2021, адресат ІНФОРМАЦІЯ_1

Як вбачається з роздруківки експрес-накладної №7716 від 07.05.2021 та роздруківкою із сайту Нова Пошта позивач направив, а відповідачка отрималателевізор «LCDtv37-45»LG 43LM6300PLA», оголошена вартість 9554 грн.

На адресу позивачки 13.01.2022 було направлено повідомлення-вимогу щодо одностороннього розірвання договору та стягнення заборгованості в судовому порядку

Норми права, застосовані судом:

Відповідно до частини четвертої статті 42 Конституції України держава захищає права споживачів.

Відповідно до ч.8 ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів» нечіткі або двозначні положення договорів із споживачами тлумачаться на користь споживача.

Згідно з пунктом 22 частини першої статті 1 цього Закону споживач - фізична особа, яка набуває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника.

У пункті 19 Резолюції Генеральної Асамблеї ООН «Керівні принципи для захисту інтересів споживачів», прийняті 09 квітня 1985 року №39/248 на 106-му пленарному засіданні Генеральної Асамблеї ООН зазначено, що споживачі повинні бути захищені від таких контрактних зловживань, як односторонні типові контракти, виключення основних прав в контрактах і незаконні умови кредитування продавцями.

Конституційний Суд України у рішенні від 11 липня 2013 року у справі №1-12/2013 зазначив, що з огляду на приписи частини четвертої статті 42 Конституції України участь у договорі споживача як слабшої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно- правових відносин та свободи договору, зокрема у договорах про надання споживчого кредиту.

Згідно з частиною першою статті 1 ЦК України цивільні відносини засновані на засадах юридичної рівності, вільного волевиявлення та майнової самостійності їх учасників.

Відповідно до положень ч.ч.1, 2 ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ч.1 ст.202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Частиною 3 ст.203 ЦК України визначено, що волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Відповідно до частини 1 статті 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

За нормами ч.1 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.

Статтею 509 ЦК України визначено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Частиною 1 ст. 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до норм ст. ст. 526, 530, 610, ч.1 ст.612 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ч.1 ст.634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Згідно з ч.2 ст.638 ЦК України договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася.

Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі (ч.2 ст.639 ЦК України).

Згідно ч.2 ст. 642 ЦК України якщо особа, яка одержала пропозицію укласти договір, у межах строку для відповіді вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору (відвантажила товар, надала послуги, виконала роботи, сплатила відповідну суму грошей тощо) яка засвідчує її бажання укласти договір, ця дія є прийняттям пропозиції, якщо інше не вказане в пропозиції укласти договір або не встановлено законом.

Згідно з абз. 2 ч. 2 ст. 1 Закону України «Про електронну комерцію» дія цього Закону не поширюється на правочини, якщо однією із сторін є фізична особа, яка не зареєстрована як фізична особа - підприємець та реалізує або пропонує до реалізації товари, виконує роботи, надає послуги з використанням інформаційно-комунікаційних систем, крім випадків, коли сторони прямо домовилися про застосування положень цього Закону до правочину.

Відповідно до ч. 1 ст. 8 цього Закону права та обов`язки покупця (замовника, споживача) товарів, робіт, послуг у сфері електронної комерції визначаються законодавством України, зокрема Законом України «Про захист прав споживачів». Покупець (замовник, споживач) товарів, робіт, послуг у сфері електронної комерції за обсягом своїх прав та обов`язків прирівнюється до споживача у разі укладення договору поза торговельними або офісними приміщеннями та у разі укладення договору на відстані відповідно до Закону України «Про захист прав споживачів».

Частиною 3 ст. 11 цього Закону передбачено, що електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.

Згідно з ч 6 цієї статті відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом:

надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону;

заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону;

вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.

Частиною 8 цієї статті передбачено, що у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-комунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору. Інформаційна система суб`єкта електронної комерції, який пропонує укласти електронний договір, має передбачати технічну можливість особи, якій адресована така пропозиція, змінювати зміст наданої інформації до моменту прийняття пропозиції.

Згідно з абз. 2 ч. 11 цієї статті підтвердження вчинення електронного правочину повинно містити такі відомості:

умови і порядок обміну (повернення) товару або відмови від виконання роботи чи надання послуги;

найменування продавця (виконавця, постачальника), його місцезнаходження та порядок прийняття претензії щодо товару, роботи, послуги;

гарантійні зобов`язання та інформація про інші послуги, пов`язані з утриманням чи ремонтом товару або з виконанням роботи чи наданням послуги;

порядок розірвання договору, якщо строк його дії не визначено.

Відповідно до ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Статтею 78 ЦПК України визначено, що суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Стаття 80 ЦПК України визначає, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно з ч.ч. 1, 6 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно з ч.5 ст.279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Відповідно до ч.4 ст.263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Оцінка аргументів сторін, доказів.

При оцінці доказів та оцінці аргументів суд враховує положення ч. 8 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» та нечіткі або двозначні положення договору тлумачить на користь відповідача, як споживача послуг позивача.

Документ із назвою «Послідовність дії ТОВ «Будинок Комфорту» та клієнта ОСОБА_1 щодо укладення договору №028 від 07.05.2021 в інформаційно-телекомунікаційній системі (Log-file)» підписаний представником позивача Мартиненком В.В. Проставлення під цим документом власноручного підпису представником позивача без зазначення, що це є копією, а також незазначення про наявність його оригіналу в позивача (як в самому документі, так й позовній заяві) дають підстави для висновку, що цей документ не є копією письмового чи електронного доказу, засвідченою в порядку ч. 4, 5 ст. 95 чи ч.3, 4 ст. 100 ЦПК України.

З позовної заяви вбачається, що саме цей документ, на думку позивача, підтверджує обставини надсилання позивачем відповідачці через особистий кабінет електронного повідомлення, підписаного за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором, яким відповідачка підписала договір, що свідчить про його укладення.

Однак, з копії довіреності, доданої до позову, вбачається, що вона видана позивачем 10.12.2021, тобто більш ніж через 7 місяців після стверджуваної дати укладення договору оренди. Крім того, вбачається, що відповідною довіреністю уповноважено представника позивача представляти його інтереси у судах, органах ДВС, з іншими органами, установами, підприємствами та громадянами з правами, які не передбачають створення документів, що є доказами у справі.

За цих обставин, на підставі ст. 78 ЦПК України, документ із назвою «Послідовність дії ТОВ «Будинок Комфорту» та клієнта ОСОБА_1 щодо укладення договору №028 від 07.05.2021 в інформаційно-телекомунікаційній системі (Log-file)» є недопустимим доказом щодо обставин, зазначених у позові.

Копії документів, що на думку позивача свідчать про укладення договору оренди майна з правом викупу, не містять будь-яких позначок про те, що з ними ознайомлена відповідачка та висловила свою згоду на укладення цього договору саме на тих, умовах, що зазначені у копії договору оренди, доданій до позову.

Також відсутні будь-які докази виконання вимог абз. 2 ч. 2 ст. 1 Закону України «Про електронну комерцію», що сторони прямо домовилися про застосування положень цього Закону до договору оренди майна.

До позову додано роздруківку електронного листа - підтвердження укладення договору, дата відправки 07.05.2021, адресат ІНФОРМАЦІЯ_1, однак в матеріалах справи відсутні будь-які докази, які б свідчили, що зазначена електронна адреса належить відповідачці, зокрема у роздруківці Анкети-Згоди Клієнта від 07.05.2021 незаповнена графа «E-mail». За цих підстав позивачем не доведено виконання абз. 2 ч. 11ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію».

Оскільки до позовної заяви додано роздруківку договору №028 оренди майна з правом викупу від 07.05.2021, в якому відсутній підпис відповідачки (власний чи електронний), а також не надано відповідного підтвердження проставлення електронного підпису, у тому числі із застосуванням одноразового ідентифікатора, ця роздруківка не може вважатися належним, допустимим та достовірним доказом на підтвердження факту укладення зазначеного договору.

Водночас, з доданих до позовної заяви копій експрес-накладної та інформації з веб-сайту «novaposhta.ua» вбачається, що позивачем надіслано та відповідачкою отримано поштове відправлення фактичною вагою 10 кг, об`ємною вагою 23,87 кг оголошеною вартістю 9554 грн із вмістом - телевізор «LCDtv37-45»LG 43LM6300PLA». Також зазначено про контроль оплати 400 грн та номер замовлення 028.

При цьому, вартість телевізора «LCDtv37-45»LG 43LM6300PLA», зазначена у роздруківці договору №028 оренди майна з правом викупу від 07.05.2021 - (44616 грн - при викупі 24 місяці чи 13376 - при викупі 90 днів) суттєво відрізняється від тієї, що зазначена в експрес-накладній.

За вказаних обставин можна припустити, що між позивачем та відповідачкою існували якісь договірні відносини, але з наданих суду доказів не вбачається, що ці відносини склалися саме на тих умовах, про які зазначено у позовній заяві. Зважаючи на те, що відповідно до ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, суд не бере до уваги вірогідне існування між сторонами якихось договірних відносин при надсиланні позивачем відповідачці телевізора «LCDtv37-45»LG 43LM6300PLA».

Cудом враховується, що передбачений ст. 81 ЦПК України обов`язок доказування розповсюджується на сторони лише щодо посилання ними на певні обставини. Закон не покладає на відповідача обов`язку спростування певних тверджень позивача, крім справ щодо визнання необґрунтованими активів та їх стягнення в дохід держави, до яких ця справа не відноситься. Будь-яких судових рішень на підтвердження обставин, на які посилається позивач, суду не надано.

Отже, неподання відповідачкою відзиву на позов або доказів, що спростовують факт укладення договору оренди, чи наявність заборгованості, чи її розмір є правом відповідачки та не свідчить про визнання нею обставин, на які посилається позивач.

Зважаючи на основні засади цивільного судочинства - верховенство права (правовладдя) та законність, суд не може покладати на відповідачку у цій справі обов`язок спростування будь-яких обставин, на які посилається позивач.

За таких обставин суд констатує недоведеність позивачем обставин наявності перед ним у відповідачки зобов`язань за договором №028 оренди майна з правом викупу від 07.05.2021.

Керуючись ст. ст. 263-265 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

У задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «Будинок комфорту» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подачі апеляційної скарги до Київського апеляційного суду безпосередньо або через Переяслав-Хмельницький міськрайонний суд Київської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повні найменування сторін та інших учасників справи:

Товариство з обмеженою відповідальністю «будинок комфорту», - місцезнаходження: вул.Алмазова Генерала, 13 А, кім.200, м. Київ, 01133;

ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 - зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ; фактичне місце проживання: АДРЕСА_2 .

Суддя: Д. В. Свояк