УХВАЛА

Справа № 495/8954/21

Номер провадження 2/495/958/2022

06 липня 2022 рокум. Білгород-Дністровський

Білгород-Дністровський міськрайонний суд Одеської області в складі:

головуючого одноособово судді Анісімової Н.Д.,

із участю секретаря судового засідання Коліниченко Н.О.,

розглянувши матеріали справи за заявою позивача ОСОБА_1 про забезпечення позову по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Білоус Ірини Олександрівни про визнання протиправними та скасування рішення та запису про реєстрацію права власності,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулась із позовом до ОСОБА_2 , приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Білоус Ірини Олександрівни про визнання протиправними та скасування рішення та запису про реєстрацію права власності.

Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 02.11.2021 року відкрито провадження по справі в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання.

Заявниця звернулась до суду з заявою про забезпечення позову та просить суд вжити заходи забезпечення позову шляхом накладання арешту на нерухоме майно, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_1 до вирішення питання по суті; заборонити вчинення будь-яких дій відносно земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 , а саме розроблення технічної документації, присвоєння кадастрового номеру та проведення державної реєстрації тощо до вирішення спору по суті.

В основі обґрунтування заяви лягло наступне, в провадженні Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області перебуває цивільна справа за моїм позовом про встановлення порядку користування земельною ділянкою за адресою: АДРЕСА_1 . Обґрунтуванням позову є те, що між співвласниками (зокрема з ОСОБА_2 ) нерухомого майна неможливо дійти згоди щодо порядку користування земельною ділянкою за вказаною адресою. Дане нерухоме майно, знаходиться на земельній ділянці за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 0,1806 га., при цьому у нерухомому майні за вказаною адресою, співвласники мають наступні частки: ОСОБА_1 - 71/100; ОСОБА_3 - 12/100; ОСОБА_4 - 9/100; ОСОБА_5 - 8/100. Таким чином іншим співвласникам нерухомого майна належить користування земельною ділянкою у наступних пропорціях: ОСОБА_1 , 71/100 - 0,1282 га, ОСОБА_2 , 12/100 - 0,0282 га, ОСОБА_4 , 9/100 - 0,0162 га., ОСОБА_5 , 8/100 - 0,0144 га. Саме з цих підстав виник спір про право користування у відповідних частках та на відповідний розмір земельної ділянки. Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 09.12.2020 року по справі №495/7451/20, відкрито провадження, однак, отримавши вказану ухвалу, співвласник ОСОБА_2 , який володіє часткою у розмірі 12/100 вчинив незаконні реєстраційні дії, які оскаржуються мною. Після чого я звернулась до суду із позовом про визнання протиправним та скасування рішення державного реєстратора, нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Білоус Ірини Олександрівни, про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 56343234 від 28.01.2021 р., номер запису про право власності №40296522, дата, час державної реєстрації 22.01.2021 року 17:25:46, яким за ОСОБА_2 зареєстровано право власності на розмір частки 1/1 на нерухоме майно у складі будівлі В,Д,Є, градирня, Л, сарай, І за адресою: АДРЕСА_1 . Обґрунтування вищевказаного позову є грубе порушення відповідачами права спільної часткової власності співвласників нерухомого майна, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_1 та проведення реєстраційних дій за ОСОБА_2 , як одним із співвласників цього майна, однак на свою частку, як на одиницю, за іншою адресою, без наявності всіх передбачених документів для проведення такої реєстрації. Однак, з`ясувалось, що ОСОБА_2 , за допомогою тих самих шахраїв, однак за участі іншого корумпованого реєстратора ОСОБА_6 , (нотаріусу Білоус обмежено доступ до реєстрів) 01.04.2021 року проведено ще одну державну реєстрацію, однак вже на як на житловий будинок за літ «Є», та господарські будівлі В,Д,Є, градирня, Л, сарай, І за адресою: АДРЕСА_1 . Реєстр судових рішень, містить безліч судових справ за участю реєстратора Турецького О.C., у тому числі щодо обмеження йому доступу до реєстру, за незаконні реєстраційні дії, таким чином, незважаючи на наявні судові спори, очевидним є факт що ОСОБА_2 намагається вчиняти відносно спірного нерухомого майна дії, направлені на його незаконне переоформлення та подальше відчуження. Штучне проведення оскаржуваної реєстрації, а потім штучне переведення об`єкта із нежитлового (більш того, фактично знищеного майна, фото додаються), в житлове, свідчить виключно про те, що ОСОБА_2 намагається відчужити спірне нерухоме майно, для чого йому потрібно присвоїти кадастровий номер, під новою адресою (ч.6 ст. 120 Земельного кодексу передбачає, що наявність кадастрового номеру є істотною умовою при відчуженні нерухомого майна). Таким чином, будь-які перешкоди у розробленні технічної документації (які він може замовити у будь-якій ліцензованій організації) та отримання кадастрового номеру (який може бути присвоєний будь-яким структурним підрозділом Держгеокадастром) у ОСОБА_2 відсутні, а присвоєння кадастрового номеру відкриє ОСОБА_2 безперешкодне відчуження штучно оформленого майна; за адресою: АДРЕСА_1 на користь інших осіб, наприклад сусідів, які нещодавно здійснили за сусідньою адресою нове будівництво, знесли паркан, який відокремлював наші земельні ділянки, користуються нашою територією загального користування, яким не вистачає для обслуговування своєї будівлі земельної ділянки, тим паче, що за вказаними особами стоять посадовці міської ради. Вказане відчуження, призведе до неможливості виконання рішення суду більш того відсутність обтяжень вже призвела до проведення ОСОБА_2 державної реєстрації на об`єкт нерухомого майна, який виведений у штучну адресу, переведення цього об`єкту у статус житлового, що буде оскаржено мною. ОСОБА_2 будучи достеменно обізнаним про наявний спір про порядок користування земельною ділянкою, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , вирішив не отримувати згоди інших співвласників та не укладати відповідний договір, та після отримання позову про встановлення порядку користування земельною ділянкою, вчинив дії всупереч діючого законодавства, отримавши незаконні висновок та техпаспорт на нібито окреме нерухоме майно, яке фактично є часткою спільного нерухомого майна, звернувся до недобросовісного приватного нотаріуса, яка вчинила незаконні реєстраційні дії на підставі наданих ОСОБА_2 неправомірних документів. Порядок переведення споруд із нежитлового у житлову також не передбачає тільки отримання певної довідки від організації без відповідних дозволів та ліцензій, а передбачає чіткий порядок отримання дозволів та висновків органів місцевої влади у галузі будівництва, чого у даному випадку не було, більш того, у витребуваних документах наявний кваліфікаційний сертифікат інженера Циклінського який жодного відношення до ТОВ «Київ Місто буд», яка видавала ОСОБА_2 недостовірні документи, не має, таким чином, посадовці ТОВ «Київ Місто буд», за вказівкою ОСОБА_2 внесли недостовірні дані в офіційні документи, що є вже кримінальним злочином. Отже ОСОБА_2 не у спосіб передбачений Законом, намагається штучно виділити належну йому частку у спільній частковій власності, з метою подальшого розпорядження вже без необхідності отримання згоди інших співвласників, оскільки формально має іншу адресу, при цьому таке розпорядження може відбутися виключно у разі присвоєння адреси: АДРЕСА_1 кадастрового номеру та затвердження розробленої технічної документації ОСОБА_2 за вказаною адресою. Більш того у подальшому, я буду змушена оскаржувати подальші дії рішення щодо нерухомого майна та земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 , зокрема державної реєстрації (вже позов поданий), присвоєння кадастрового номеру та подальшої державної реєстрації земельній ділянці за адресою: АДРЕСА_1 та правочини укладені ОСОБА_2 на майно за вказаною адресою. Крім того, наразі мені стало відомо, що ОСОБА_2 замовив розробку технічної документації за адресою: АДРЕСА_1 , однак вже не на відповідну площу земельної ділянки під своєю часткою у спільному частковому майні у розмірі 0,0282 га, а вже на майже половину земельної ділянки у розмірі 0,0754 га, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , але незаконно відображена у його документах за №78-В. Для цієї мети, він становив незаконні ворота та паркан, перешкоджаючи мені котуватися земельною ділянкою, за яку я сплачую у місцевий бюджет, відповідні скарги подані до органів місцевого самоврядування, однак, враховуючи те, що ОСОБА_7 «покривають» посадовці вищого рангу нашого міста, вказані скарги залишаються без належного реагування. Письмових відповідей я не отримала, однак усно, 02.03.2021 року на засіданні комітету комісії з питань містобудування, землекористування, охорони навколишнього середовища та історичної спадщини Білгород-Дністровської міської ради, куди я також звернулась, мені повідомили, що фактичних підстав для не допуску розробленої технічної документації за адресою: АДРЕСА_1 у посадових осіб Білгород-Дністровської міської ради не має, а враховуючи наявність судових спорів, призупинити таке затвердження можливо виключно за ухвалою суду. Крім того, у Міськрайонному управлінні у Білгород-Дністровському районі та м у Білгород-Дністровському ГУ Держгеокадастру в Одеській області також повідомили, що підстав для відмови у присвоєнні кадастрового номеру, за наявності не скасованих правовстановлюючих документів на нерухоме майно та/або арешту або заборони суду за конкретною адресою на земельну ділянку не має. Частка ОСОБА_2 у розмірі 12/100 за адресою: АДРЕСА_1 належить йому на підставі договору дарування частини комплексу будівель, серія номер: 2427, виданий 31.07.2008 року приватним нотаріусом Білгород-Дністровського міського нотаріального округу Тітовою Т.С., яке складається з будівлі В,Д,Є, градирня, Л, сарай, І. Як вбачається з реєстраційної довідки 22.01.2021 року за ОСОБА_2 у Реєстрі прав власності було зареєстровано право власності на розмір частки 1/1 на нерухоме майно також у складі будівлі В,Д,Є, градирня, Л, сарай, І однак, вже за адресою: АДРЕСА_1 . Підставою для державної реєстрації стали: висновок, серія та номер: б/н, виданий 18.01.2021 року, видавник: ТОВ «Київ Місто Буд»; технічний паспорт, серія та номер: б/н, виданий 18.01.2021 року, видавник: ТОВ «Київ Місто Буд»; та також договір дарування частини комплексу будівель, серія номер: 2427, виданий 31.07.2008 року приватним нотаріусом Білгород-Дністровського міського нотаріального округу Тітовою Т.С. Отже, проведена державна реєстрація права власності ОСОБА_2 на одне і те саме нерухоме майно, однак за різними адресами відбулась за одним і тим самим документом - договором дарування частини комплексу будівель, серія номер: 2427, виданий 31.07.2008 року.

За таких обставин, невжиття заходів забезпечення мого позову шляхом накладення арешту на нерухоме майно та заборони вчинення будь-яких дії щодо земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 , зокрема розроблення технічної документації, присвоєння кадастрового номеру, державної реєстрації, може призвести до порушення моїх прав та істотно ускладнити виконання рішення суду у разі його задоволення, при цьому, така заборона не призведе до порушення будь-яких прав ОСОБА_2 стосовно його майна яке складається з будівлі В,Д,Є, градирня, Л, сарай, І.

Розглянувши заяву про забезпечення позову, матеріали цивільної справи, а також додані до позову письмові докази, суд приходить до наступного.

Відповідно ст.2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно ст.5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Для належної реалізації завдань цивільного судочинства слугує, зокрема те, що відповідно до ст.124 Конституції України судові рішення є обов`язковим до виконання на всій території України.

Таким чином, порушене, невизнане, оспорюване право особи буде захищене та відновлене тільки після реального виконання рішення суду, яким спір буде вирішено по суті.

Стаття 6 Конвенції гарантує кожному при вирішенні питання щодо його цивільних прав та обов`язків право на справедливий і відкритий розгляд у продовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод «Право на ефективний засіб юридичного захисту» встановлено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Одним з механізмів забезпечення ефективного юридичного захисту є передбачений законодавством України інститут вжиття заходів до забезпечення позову.

Частиною 1 статті 149 ЦПК України передбачено, що суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Частиною 2 цієї ж статті встановлено, що забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Частиною третьою статті 150 ЦПК України передбачено, що заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Відповідно до пункту 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року №9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» роз`яснено, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Отже, метою забезпечення позову є вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача та третьої особи, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на його користь, в тому числі з метою запобігання потенційним труднощам у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову - це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог. Заходи забезпечення позову мають тимчасовий характер і діють до виконання рішення суду, яким закінчується розгляд справи по суті, або до набрання законної сили рішенням про відмову в позові.

Заходи забезпечення позову повинні бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Співмірність передбачає співвіднесення судом негативних наслідків від вжиття заходів до забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, та майнових наслідків заборони вчиняти певні дії.

Метою вжиття заходів щодо забезпечення позову є уникнення можливого порушення в майбутньому прав та охоронюваних законом інтересів позивача, а також можливість реального виконання рішення суду та уникнення будь-яких труднощів при виконанні у випадку задоволення позову.

Таким чином, керуючись наведеними нормами цивільного процесуального законодавства та враховуючи роз`яснення Верховного Суду України, при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття заходів забезпечення позову з урахуванням розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Особа, яка подала заяву про забезпечення позову, виходячи з вимог п.3 ч.1 ст.151 ЦПК України, повинна обґрунтувати причини звернення із відповідною заявою. З цією метою та з урахуванням загальних вимог, передбачених ст.81 ЦПК України, обов`язковим є доведення підстав та подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу до забезпечення позову.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду, наприклад реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації. Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

При вирішенні питання про забезпечення позову судом беруться до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Частина 1 статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлює, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном; ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. За змістом наведеного, жодне з положень Конвенції не може бути витлумачене як таке, що легітимізує набуття права власності одним суб`єктом за рахунок протиправного позбавлення майнового права іншого суб`єкта, із відмовою, до того ж, у можливості захисту порушеного права. Кожен, чиї права та свободи було порушено має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження (Статті 13 і 14 Конвенції). Таким чином накладення арешту на вказане нерухоме майно позбавить власника можливості користуватися вказаним майном, що є порушенням його прав. Однак не накладення заборони саме на користування майном, жодним чином не вплине на виконання рішення суду.

Диспозиція статей 149-153 ЦПК України, яка дозволяє суду забезпечити позов шляхом накладення арешту на майно носить оціночний характер судом ризиків заподіяння шкоди інтересам позивача.

З приписів норм цивільно-процесуального законодавства України вбачається, що процесуальне законодавство обумовлює допустимість застосування заходів із забезпечення позову наявністю обставин, які свідчать про те, що невжиття таких заходів може ускладнити чи зробити неможливим виконання рішення суду. Забезпечення позову застосовується як засіб запобігання можливим порушенням майнових чи охоронюваних законом інтересів особи.

Вирішуючи питання про забезпечення позову суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, у зв`язку із застосуванням відповідних заходів, оскільки накладення арешту на майно та інших заходів, про які просить заявник, може обмежити відповідача розпоряджатися майном на власний розсуд, що однозначно завдасть шкоди його правам та інтересам у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Забезпечення позову покликано, не порушуючи принципів змагальності і процесуального рівноправ`я сторін.

Відповідно до ч.1 ст.317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Згідно змісту Закону України «Про виконавче провадження» елементами арешту майна є його опис, оголошення заборони розпоряджатися майном, обмеження в праві користування ним або його вилучення у боржника та передача на зберігання іншим особам. Отже, арешт передбачає обмеження в праві користування майном.

Арешт майна - це накладення заборони на право розпоряджатися майном з метою його збереження до визначення подальшої долі цього майна.

Заборона на відчуження об`єкта нерухомого майна це перешкода у вільному розпорядженню майном.

Враховуючи мету застосування заходів забезпечення позову, їх вжиття щодо нерухомого майна не вимагає обмеження в користуванні ним, оскільки для найменшого порушення інтересів позивача та збереження нерухомого майна обґрунтованою може бути визнана лише заборона відчуження такого нерухомого майна без позбавлення відповідача та інших осіб права користування ним.

При вжитті заходів забезпечення позову повинна бути наявність зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову.

Заявляючи про необхідність застосування заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на нерухоме майно, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , позивачем не враховано, що арешт передбачає не лише заборону реалізації (відчуження) майна, а й заборону користування майном, що на думку суду є невідповідним заходом.

Вирішуючи питання про забезпечення позову шляхом накладення арешту на нерухоме майно, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів, на підставі чого, суд вважає за необхідне у задоволенні застосування заходів забезпечення позову у вигляді накладення арешту на нерухоме майно, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_1 відмовити.

Проте, враховуючи, що предметом спору є визнання протиправним та скасування рішення державного реєстратора, нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Білоус І.О., про державну реєстрацію права та їх обтяжень, за яким за ОСОБА_2 зареєстровано права власності на розмір 1/1 на нерухоме майно у складі будівлі В,Д,Є, градирня, Л, сарай І, за адресою: АДРЕСА_1 , з матеріалів справи вбачається наявність об`єктивного спору між сторонами та беручи до уваги доводи представника позивача про забезпечення позову, суд вважає за можливе задовольнити вимоги позивача щодо забезпечення позову шляхом заборони вчинення будь-яких дій відносно земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 , а саме розроблення технічної документації, присвоєння кадастрового номеру та проведення державної реєстрації до вирішення справи по суті.

Таким чином, забезпечення позову у вигляді заборони вчинення будь-яких дій відносно земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 , гарантує фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову. Суд при постановленні ухвали про заборону відчуження майна враховує принцип співмірності заходів забезпечення позову із заявленими позовними вимогами.

При цьому вжиття заходу забезпечення позову у вигляді заборони вчинення будь-яких дій відносно вказаного об`єкту нерухомого майна не виключає його з використання, а тому додаткових обмежень крім неможливості його відчуження для відповідача не існує.

Суд звертає увагу, що забезпечення позову шляхом заборони вчинення будь-яких дій відносно нерухомого майна не порушує принципів змагальності і процесуального рівноправ`я сторін, не порушує речове право володіння особи спірним майном, оскільки мета забезпечення позову - це негайні, проте тимчасові заходи, направлені на недопущення утруднення чи неможливості виконання судового рішення, а також перешкоджання завдавання значної шкоди позивачу.

Заходи забезпечення позову носять тимчасовий характер і зберігають свою дію до фактичного виконання рішення суду, яким закінчується вирішення спору по суті.

З огляду на викладені обставини, суд вважає, що захід забезпечення позову у вигляді вчинення будь-яких дій відносно нерухомого майна є достатнім для забезпечення виконання майбутнього рішення суду у разі задоволення позовних вимог позивача та виключить можливість обмеження прав відповідача на користування нерухомим майном у повному обсязі.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.149-153, 353-355 ЦПК України, -

ПОСТАНОВИВ:

Заяву позивача ОСОБА_1 про забезпечення позову по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Білоус Ірини Олександрівни про визнання протиправними та скасування рішення та запису про реєстрацію права власності задовольнити частково.

Заборонити вчинення будь-яких дій відносно земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 , а саме розроблення технічної документації , присвоєння кадастрового номеру та проведення державної реєстрації до вирішення справи по суті.

В задоволенні інших вимог заяви відмовити.

Виконання ухвал з питань забезпечення позову здійснюється негайно в порядку, встановленому законом для виконання судових рішень.

Оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання, а також не перешкоджає подальшому розгляду справи.

Ухвала може бути оскаржена до Одеського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня отримання її копії.

Суддя Н.Д. Анісімова