Справа № 190/1206/22
Провадження №2-з/190/33/22
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 вересня 2022 року м.П`ятихатки

Суддя П`ятихатського районного суду Дніпропетровської області Кудрявцева Ю.В., розглянувши заяву Приватного підприємства «П`ятихатський комбікормовий завод» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа: Виконавчий комітет П`ятихатської міської ради Дніпропетровської області про забезпечення позову

встановила:

12 вересня 2022 року ПП «П`ятихатський комбікормовий завод» в особі та від імені якого діє адвокат Ольховик Красільнікова Любов Павлівна звернулася до суду з заявою про забезпечення позову поданої одночасно із позовною заявою.

Ухвалою від 13.09.2022 року дану заяву залишено без руху, позивачу надано строк для усунення виявлених недоліків.

28.09.2022 року до суду надійшла заява про усунення недоліків.

Вирішуючи заявлені вимоги, суд виходить з наступного.

Судом встановлено, що заява про забезпечення позову надійшла до суду разом з позовом Приватного підприємства «П`ятихатський комбікормовий завод» в інтересах якого діє адвокат - Ольховик-Красільнікова Любов Павлівна до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа Виконавчий комітет П`ятихатської міської ради Дніпропетровської області про визнання договору недійсним,тобто у порядку передбаченому п.2 ч.1 ст.152 ЦПК України.

Однак, ухвалою П`ятихатського районного суду Дніпропетровської області від 23 вересня 2022 року позовну заяву залишено без руху із наданням позивачу строку для усунення вказаних недоліків строком в 10 днів з дня отримання позивачем копії ухвали.

ПП «П`ятихатський комбікормовий завод» від імені та в інтересах якого діє ОСОБА_4 , звернувся до суду з заявою про забезпечення позову у цивільній справі за позовом Приватного підприємства «П`ятихатський комбікормовий завод» в інтересах якого діє адвокат - Ольховик-Красільнікова Любов Павлівна до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа Виконавчий комітет П`ятихатської міської ради Дніпропетровської області про визнання договору недійсним, в якій просить заборонити особам, уповноваженим виконувати функції державного реєстратора у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно в порядку, встановленому ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» здійснювати будь-які реєстраційні дії, в тому числі, але не обмежуючись, державну реєстрацію речових прав на нерухоме майн, державну реєстрацію обтяжень речових прав на нерухоме майно, скасування державної реєстрації речових прав на нерухоме майно, а також вносити до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно записи про державну реєстрацію речових прав та їх обтяжень, записи про скасування державної реєстрації речових прав та їх обтяжень, зміни до таких записів щодо земельної ділянки площею 5,94 га, кадастровий номер :01:002:0098, цільове призначення: для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, адреса: Дніпропетровська область. П`ятихатський район, Грушуватська сільська рада, в цілому та її частин, звернення стягнення на вказану земельну ділянку і дії по організації та здійсненню її вилучення та примусової реалізації і відчуження.

Заява обґрунтована тим, що 10.02.2015 року між ОСОБА_5 та позивачем було укладено договір оренди землі, відповідно до якого орендодавець надав, а орендар прийняв у строкове платне користування земельну ділянку сільськогосподарського призначення, яка розташована на території Грушуватської сільської ради , кадастровий номер :01:002:0098. У 2017 році ОСОБА_5 померла. Після її смерті, земельну ділянку площею 5,940 га, :01:002:0098, цільове призначення: для ведення товарного сільськогосподарського виробництва в рівних частинах успадкували її діти ОСОБА_2 та ОСОБА_3 . У липні 2020 року позивач засобами поштового зв`язку отримав листа за підписом відповідачів які просять позивача звільнити земельну ділянку кадастровий номер :01:002:0098 до 01.08.2022 року, оскільки вони вирішили займатися селянським господарством особисто. 28.01.2022 року зареєстровано припинення права оренди позивача спірної земельної ділянки кадастровий номер :01:002:0098,індексний номер рішення 63187141. Підставою такої державної реєстрації зазначено додаткову угоду до договору оренди земельної ділянки , серія та номер 1, виданий 20.01.2022 року, видавник: ПП «П`ятихатський комбікормовий завод», ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .. Проте, позивач не укладав жодних правочинів, спрямованих на припинення договору оренди землі від 10.02.2015 року, а директор ОСОБА_6 , додаткову угоду до договору оренди земельної ділянки, серія та номер 1 від 20.01.2022 року не підписував та печатку підприємства не проставляв, тому вважають що неправомірними діями відповідачів порушено право ПП «П`ятихатський комбікормовий завод» яке підлягає захисту.

Суддя, розглянувши заяву про забезпечення позову з доданими документами, зазначає наступне.

Конституцією України визначено принцип обов`язковості судових рішень, який з огляду на положення ст. ст. 18, 153 ЦПК поширюється також на ухвалу суду про забезпечення позову.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до положень п. 3 ч. 1 ст. 152 ЦПК України заява про забезпечення позову подається: до подання позовної заяви за правилами підсудності, встановленими цим Кодексом для відповідного позову, або до суду за місцезнаходженням предмета спору - якщо суд, до підсудності якого відноситься справа, визначити неможливо.

Згідно з п. п. 1, 2, 4 ч. 1 ст. 150 ЦПК України позов забезпечується накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; забороною вчиняти певні дії;шляхом заборони іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору.

Підставою забезпечення позову є обґрунтоване припущення заявника, що невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

За приписами ч. 10 ст. 150 ЦПК України не допускається вжиття заходів забезпечення позову, які за змістом є тотожними задоволенню заявлених позовних вимог, якщо при цьому спір не вирішується по суті.

Як зазначено у постанові Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року N 9 "Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову", забезпечення позову це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог. Точне і неухильне додержання судами України норм чинного законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову є необхідною умовою здійснення завдань цивільного судочинства, які полягають у справедливому, неупередженому та своєчасному розгляді й вирішенні цивільних справ із метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Пунктом 4 зазначеної постанови передбачено, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

При встановленні зазначеної відповідності слід враховувати, що вжиті заходи не повинні перешкоджати господарській діяльності юридичної особи або фізичної особи, яка здійснює таку діяльність і зареєстрована відповідно до закону як підприємець.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Таким чином, у вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Заходи до забезпечення позову повинні бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів до забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Постановляючи ухвалу про забезпечення позову, необхідно враховувати, що прийняття такого рішення доцільне лише в разі достатньо обґрунтованого припущення, що невжиття заходів забезпечення може у майбутньому утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Відповідно до п. 27 Постанови Пленуму ВСУ № 14 від 18.12.2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» під час судового розгляду предметом доказування є факти, якими обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше юридичне значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні рішення.

Згідно роз`яснень, даних у пункті 10 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22 грудня 2006 року "Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову" заходи забезпечення позову мають тимчасовий характер і діють до виконання рішення суду, яким закінчується розгляд справи по суті. Зважаючи на це, суд при задоволенні позову не вправі скасовувати вжиті заходи до виконання рішення або зміни способу його виконання, за винятком випадків, коли потреба в забезпеченні позову з тих чи інших причин відпала або змінились обставини, що зумовили його застосування.

Мета забезпечення позову - це хоча і негайні, проте тимчасові заходи, направлені на недопущення утруднення чи неможливості виконання судового акту, а також перешкоджання спричинення значної шкоди позивачу.

При розгляді заяви про забезпечення позову вирішується лише питання про наявність підстав для вжиття заходів забезпечення позову і не вирішуються матеріально-правові вимоги та наперед результат розгляду справи по суті позову.

Позивачем суду надано достатньо відомостей та доказів, що можуть свідчити про можливі недобросовісні дії Відповідачів, а тому існує достатньо обґрунтоване припущення суду, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання судового рішення або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача.

Таким чином, невжиття заходів забезпечення позову, може призвести до утруднення виконання рішення суду, а відтак й до порушення права особи на доступ до правосуддя в аспекті ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Проте, суд не вбачає за можливе задовольнити вимоги позивача в частині заборони звернення стягнення на земельну ділянку площею 5,94 га, кадастровий номер :01:002:0098 і вчинення дій по організації та здійсненню її вилучення та примусової реалізації і відчуження.

При цьому, державний реєстратор самостійно приймає рішення за результатом розгляду заяв у сфері державної реєстрації прав (ч.1 ст.11 Закону №1952-IV), тобто при проведенні державної реєстрації прав та їх обтяжень державний реєстратор відповідно до встановленого Законом порядку, відповідне рішення приймає на власний адміністративний розсуд, тобто має певні дискреційні повноваження.

Як випливає зі змісту Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи № R (80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів 11.03.1980 на 316-й нараді, під дискреційними повноваженнями розуміються повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду - тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим з даних обставин.

Суд погоджується з обґрунтованим припущенням заявника про те, що вжиття заходів забезпечення позову сприятиме запобіганню порушення прав позивача на час вирвшення спору в суді.

Вживаючи заходи забезпечення позову, суд також звертає увагу на те, що вказані заходи забезпечення позову не зумовлюватимуть фактичному вирішенню спору по суті, не перешкоджатимуть діяльності відповідачів, а спрямовані на збереження існуючого становища сторін до розгляду справи по суті.

Отже, проаналізувавши зміст позовних вимог, розглянувши подану заяву про вжиття заходів забезпечення позову, виходячи із пов`язаності заходів забезпечення позову з його предметом, співмірності таких заходів заявленим позовним вимогам і відповідності виду забезпечення позову позовним вимогам, суд приходить до висновку про часткове задоволення заяви про забезпечення позову.

Керуючись ст.ст. 149-153, 354 ЦПК України, суд-

УХВАЛИВ:

Заяву про забезпечення позову задовольнити частково.

Заборонити особам, уповноваженим виконувати функції державного реєстратора у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно в порядку, встановленому ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» здійснювати будь-які реєстраційні дії, в тому числі, але не обмежуючись, державну реєстрацію речових прав на нерухоме майн, державну реєстрацію обтяжень речових прав на нерухоме майно, скасування державної реєстрації речових прав на нерухоме майно, а також вносити до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно записи про державну реєстрацію речових прав та їх обтяжень, записи про скасування державної реєстрації речових прав та їх обтяжень, зміни до таких записів щодо земельної ділянки площею 5,94 га, кадастровий номер :01:002:0098, цільове призначення: для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, адреса: Дніпропетровська область. П`ятихатський район, Грушуватська сільська рада, в цілому та її частин.

В іншій частині вимог відмовити.

Суд роз`яснює відповідачам, що вони можу у відповідності до положень ч. 6 ст. 154 ЦПК України звернутися до суду із клопотанням про зустрічне забезпечення. Питання про зустрічне забезпечення вирішується судом протягом десяти днів після подання такого клопотання.

Ухвала набирає чинності з моменту її підписання суддею.

Ухвала підлягає негайному виконанню

Ухвала може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду шляхом подачі в 15-денний строк з дня винесення ухвали апеляційної скарги.

Оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання, а також не перешкоджає подальшому розгляду справи.

Суддя: Ю.В.Кудрявцева