Справа № 274/6144/21
Провадження № 2/0274/457/22
Рішення

Іменем України

26.09.2022 року Бердичівський міськрайонний суд Житомирської області в складі: судді Вдовиченко Т.М., за участю секретаря судового засідання Рудич М.О., сторін, представників сторін ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Бердичеві Житомирської області цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини, -

в с т а н о в и в :

В вересні 2021 ОСОБА_3 через свого представника адвоката Кравця М.А. звернувся до суду із зазначеною вище позовною заявою, відповідно до якої просить суд визначити ОСОБА_3 строк для подання заяви про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_5 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 , тривалістю два місці з моменту набуття рішенням законної сили.

Свої позовні вимоги обґрунтовують тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла мати позивача - ОСОБА_5 , після смерті якої відкрилася спадщина, в тому числі і на земельну ділянку, площею 2,5498 га з кадастровим номером :02:002:0027 ( земельна ділянка № НОМЕР_1 ), кадастровим номером :00:01:001:0027 ( земельна ділянка № НОМЕР_2 ), яка розташована на території Мирославської сільської ради, з призначенням - для ведення особистого селянського господарства.

Позивач є спадкоємцем за законом та має право на обов"язкову частку у спадщині звернувся до приватного нотаріуса Бердичівського районного нотаріального округу Житомирської області Юрчук Н.І. із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину, проте у вчиненні такої нотаріальної дії йому було відмовлено у зв"зку з пропуском строку на прийняття спадщини. Позивач вважає, що строк прийняття спадщини ним пропущено з поважних причин: перші кілька місяців після смерті матері позивач перебував в пригніченому стані, зумовленому втратою найріднішої людини. В подальшому, а саме з 12.03.2020 року з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої короновірусом SARS-CoV-2, і з урахуванням рішення Державної комісії з питань техногенно -екологічної безпеки та надзвичайних ситуацій від 10.03.2020 постановою КМ України від 11.03.2020 № 211 встановлено карантин. Вказаною постановою було заблоковано роботу нотаріусів та заборонено рух громадського транспорту, що для позивача, як жителя сільської місцевості стало додатковою вагомою перешкодою у реалізації обов"язку своєчасного подання заяви про прийняття спадщини. Суворі обмеження, зумовлені запровадженням карантину неодноразово продовжувалися і тривали до 22.06.2020 року. Шестимісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини закінчився 30.05.2020 року.

Звертають увагу на те, що позивач - особа похилого віку та перебуває у групі ризику, має ряд захворювань, у зв"язку з якими проходив лікування в період з 06.12.2019 по серпень 2021. Оскільки життя та здоров"я для позивача мають найвищу цінність ніж матеріальні блага, він з метою уникнення захворювання та подальшого його розповсюдження серед членів його сім"ї був змушений мінімізувати перебування поза межами помешкання та чекати покращення епідемічної обстановки.

Ухвалою Бердичівського міськрайонного суду від 05.10.2021 в справі відкрито загальне позовне провадження ( а.с.21).

05.11.2021 відповідачкою ОСОБА_4 подано відзив на позовну заяву, відповідно до якого остання просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 . Свої заперечення обґрунтовує тим, що доданими до позову документами не підтверджується, що позивач не міг прибути до нотаріуса в період з 30.11.2019 року по 30.05.2020 року, оскільки відповідно до виписки з медичної карти вбачається, що 06.12.2019 року позивач хворів на гострий ларинготрахеїт; 10.03.2020 - пяточна шпора, 18.07.2020 - люмбаго, 19.10.2020 - гострий фаренготрахебронхит. Даних про протяжність хвороб відсутня, між хворобами існують достатньо великі проміжки часу, хвороби не є тривалими. Крім того відомо, що позивач після смерті матері щотижня на велосипеді їздить з с. Мирославка до м. Бердичева ( 12 км) по справах ( базар, баня), таким чином позивач мав можливість прибути в м. Бердичів як до введення карантинних заходів, так і після, і лише у вересні 2021 позивач звернувся до нотаріуса для оформлення його спадкових справ. Також позивач мав право не тільки особисто подати заяву до нотаріуса, а й направити поштою, із завіреним підписом особи, яка її склала ( а.с. 25-26).

Ухвалою Бердичівського міськрайонного суду від 18.014.2022 закрито підготовче засідання, справу призначено до розгляду по суті ( а.с. 68).

В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав з підстав зазначених в позовній заяві. Вказав, що після смерті матері він захворів, хворів на протязі 2х місяців, тому і не міг поїхати до нотаріуса та подати заяву. Письмово із заявою до нотаріуса він також не звертався, бо не знав, що так можна було зробити. Про те, що відповідачка подала заяву про прийняття спадщини він дізнався в минулому році і теж пішов до нотаріуса. Також до нотаріуса він пішов тому, що відповідачка почала ділити спадщину та подала до суду позовну заяву. Спочатку наміру оформляти спадщину після смерті матерів він не мав. Просить суд виділити йому частину будинку, а якщо можливо то і цілий будинок, який належить позивачці, або землю, хоча більше він претендує на будинок.

Представник позивача ОСОБА_1 доводи позовної заяви заяви підтримала з підстав зазначених в ній. Вказала, що з 11.03.2020 року по всій території України було введено карантині обмеженні і для позивача це стало перешкодою для подання заяви про прийняття спадщини. Позивач дійсно хворів в грудні 2019 року, однак з січня і по 10.03.2020 року в нього не було жодних перешкод для звернення до нотаріуса. Також позивач під час дії суворого карантину уникав спілкування з іншими людьми, тому і по пошті не направив заяву до нотаріуса.

Відповідачка вказала, що позовні вимоги не визнає. Зазначила, що позивач до покійної матері не ходив, в них були погані відносини. До неї після смерті матері він приходив майже кожен день, забрав в неї документи до мотоблока, тому вона і подавала позов до суду. В грудні 2019 року позивач не хворів, кожен тиждень їздив на велосипеді в м. Бердичів в баню. Після смерті матері позивач приходив до неї ділити будинок, а його дочка завезла її до нотаріуса та запропонувала щоб вона відмовилася від частки будинку на її користь, однак вона показала нотаріусу договір дарування на будинок і заповіт. За позивача все робила його дочка, тому йому було відомо, що вона оформлює спадщину після смерті матері, племінниця наполягала, щоб спадщину розділити на половину. Після того як вона відмовилася оформляти будинок на племінницю ( дочку позивача) зі сторони позивач на її адресу були погрози, тому вони з чоловіком писали заяву до поліції.

Представник відповідачки ОСОБА_2 заперечила проти задоволення позовних вимог з підстав, зазначених у відзиві на позовну заяву.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_6 ( сусідка позивача) суду пояснила, що знає сторони по справі на протязі 30 років. Матір сторін померла в 2019 році. Позивача вона постійно бачила на вулиці і навіть взимку, і в період карантину, про те, що він довго хворів нічого не чула. Позивач проживає один. Кожну неділю позивач постійно їздив на велосипеді до м. Бердичева в баню, після смерті його матері він також їздив до ОСОБА_7 на велосипеді. Все село знає, що позивач їздить на велосипеді або електричкою до м. Бердичева.

Свідок ОСОБА_8 вказав, що знає сторони по справі близько 15 років, інколи допомагає відповідачці. Вказав, що позивач постійно по справах їздить на велосипеді, про те, що позивач довго хворів нічого не чув, під час карантину в 2020 році також бачив позивача, останній їхав на велосипеді або на мотоблоці. Зазначив, що позивач йому погрожував місяць тому, оскільки його викликала відповідачка в якості свідка до суду.

Свідок ОСОБА_9 ( чоловік відповідачки) повідомив, що позивач після смерті матері постійно приходив до них та допомагав їм за що відповідачка сплачувала йому гроші. На стан здоров"я він ніколи не скаржився. Пам"ятає, що в 2021 році, коли був карантин, позивач перевозив дрова, також він постійно їздить на велосипеді до м. Бердичева. Зазначив, що влітку 2021 року родина позивача ( його дочка та зять) вимагали у відповідачки половину спадщини. До нотаріуса перший раз ходила його дружина з племінницею ОСОБА_10 , дочкою позивача, остання хотіла щоб його дружина переоформила на неї будинок, однак в його дружини є договір дарування на будинок. Вказав, що нотаріус постійно їм заважала оформити спадщину. Позивач почав претендувати на спадщину лише після того як його дружина подала в суд позов про витребування мотоблока. Коли його дружина подала в суд на позивача до них вночі приходили невідомі люди і погрожували їм, говорили, щоб вони позов забрали із суду, ще їм погрожував зять позивача, вони викликали поліцію. Його дружина злякалася та забрала позов із суду, а позивач навпаки подав до суду позов і претендує на спадщину, хоча після смерті його тещі позивач на спадщину не претендував.

Свідок ОСОБА_11 ( лікар Мирославської амбулаторії загальної практики) зазначила, що сторони по справі є її пацієнтами. Позивач здебільшого до неї звертався з простудними захворюваннями, також в нього була пяточна грижа, та болі в поясниці. 06.12.2019 року позивач звертався до неї з приводу простудного захворювання, йому було встановлено діагноз : гострий фаренготрахеїт, на цю хворобу хворіють близько 10 днів, перешкод відвідувати громадські місця та спілкуватися з іншими людьми не має, окрім якщо не хворіє на короновірус, дана хвороба не є небезпечною для оточуючих. Також 10.03.2020 року позивач звертався з приводу пяточної шпори, пересуватися він міг самостійно. Інших хвороб в період з 06.12.2019 року по 30.05.2020 року у позивача не було, він не був лежачий, міг самостійно пересуватися, не потребував стороннього догляду, міг спокійно спілкуватися з оточуючими, позивач має задовільний стан здоров`я. Зазначила, що перед судовим засіданням позивач приходив до неї та говорив, що в суд не потрібно приходити, оскільки він відмовиться від свого позову.

Суд, вислухавши пояснення сторін, їх представників, свідків, дослідивши письмові матеріали справи, прийшов до наступного висновку.

Норма ст. 4 ЦПК України вказує, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Як встановлено вимогами ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

У відповідності до ч. 1ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цьогоКодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до змісту ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно зі ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Відповідно до ч. 1ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Мирославка Бердичівського району померла мати сторін по справі - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ( а.с.10).

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 є сином ОСОБА_5 , що підтверджується копією свідоцтва про народження ( а.с.9).

Відповідно до посвідчення № НОМЕР_3 серії НОМЕР_4 ОСОБА_3 отримує пенсію за віком ( а.с. 7).

Як вбачається з виписки із медичної карти амбулаторного хворого, виданої лікарем ОСОБА_11 23.09.2021, ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_3 06.12.2019 року хворів на гострий фарінготрохеїт, 10.03.2020 - пяточна шпора. Після 30.05.2019 року ( сплив шестимісячного строку) позивач хворів 18.07.2020 - люмбаго, 19.10.2020 - гострий ларинготрехеобронхіт ДМ ІІб, 05.05.2021 гострий ларинготрахеїт, 22.09.2021 - скаржився на болі в спині ( а.с.8).

Згідно до Державного Акту на право приватної власності на землю, серії ЖТ 145153, ОСОБА_5 належала земельна ділянка площею 2,5498 га, розташована на території Мирославської сільської ради, для ведення особистого селянського господарства ( а.с.11).

Як вбачається з копії постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 06.09.2021 , приватним нотаріусом Бердичівського районного нотаріального округу Юрчук Н.І. відмовлено ОСОБА_3 у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , оскільки останній не надав документи, які б свідчили про прийняття спадщини у встановлений законом термін та за інші умови вказані в ст. 1268 ЦК України ( прийняття спадщини) ( а.с.13).

Відповідно до матеріалів спадкової справи, судом встановлено, що 10.01.2020 року ОСОБА_4 звернулася до приватного нотаріуса Юрчук Н.ІФ. із заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_5 ( а.с.41).

19.07.2021 року приватним нотаріусом Юрчук Н.І. повідомлено ОСОБА_3 про те, що була заведена спадкова справа № 3/2020 до майна померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 на підставі заяви спадкоємиці за заповітом ОСОБА_4 . Просила в строк до 19.08.2021 надати відомості щодо його статусу особи, яка має інвалідність або щодо його пенсійного віку ( а.с.51).

31.08.2021 року ОСОБА_3 до приватного нотаріуса Юрчук Н.І. було подано заяву про те,що він пропустив шестимісячний термін на прийняття спадщини, а тому буде звертатися до суду щодо встановлення додаткового строку на прийняття спадщини. Просив не вчиняти нотаріальні дії щодо видачі свідоцтва про право на спадщину ОСОБА_4 ( а.с.52).

06.09.2021 до приватного нотаріуса Юрчук Н.І. надійшла заява від ОСОБА_3 про те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла його мати ОСОБА_5 . Він спадщину після смерті матері прийняв, просив видати йому свідоцтво про право на спадщину за законом на підставі ст. 1241 ЦК України на 1/4 частку земельної ділянки площею 2,5498 га, яка належить спадкодавцю на підставі Державного акту на право приватної власності на землю ЖТ № 145153 виданого 09.09.2002 року Бердичівською райдержадміністрацією ( а.с.55).

Як вбачається з відповіді приватного нотаріуса Юрчук Н.І. на ухвалу суду про витребування доказів від 18.02.2022 , остання повідомила, що прийом заяв від спадкоємців в період введення карантинних заходів приймались як особисто від заявників так і поштою без будь-яких обмежень ( а.с.69).

Відповідно до ст.ст. 1216, 1217 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

За правилами ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у ст. 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

Згідно ч. 1 ст. 1241 ЦК України малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов`язкова частка).

Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (ч. 1 ст. 1270 ЦК України).

За правилами ч. 1 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Відповідно до ст. 1269 ЦК України, спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини.

Подання заяви про прийняття спадщини є дією, яку повинен вчинити спадкоємець, який бажає прийняти спадщину тоді, коли такий спадкоємець не проживав на час відкриття спадщини постійно зі спадкодавцем. Відповідно, пропустити строк на прийняття спадщини може спадкоємець, який постійно не проживав на час відкриття спадщини зі спадкодавцем.

Відповідно до ч. 3 ст. 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

За змістом цієї статті поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є причини, які пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

Правила ч. 3 ст. 1272 ЦК України про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; 2) ці обставини визнані судом поважними. Поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є причини, які пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

Якщо ж у спадкоємця перешкод для подання заяви не було, а він не скористався правом на прийняття спадщини через відсутність інформації про смерть спадкодавця, незнання норм закону, тощо, то правові підстави для визначення додаткового строку для прийняття спадщини відсутні.

Такий правовий висновок висловлений Верховним Судом України у постановах від 04 листопада 2015 року 6-1486цс15 та від 23 серпня 2017 року № 6-1320цс17, а також у постановах Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду: від 26 червня 2019 року у справі № 565/1145/17 (провадження № 61-38298св18), від 17 жовтня 2019 року у справі № 766/14595/16 (провадження № 61-6700св19), від 30 січня 2020 року у справі № 487/2375/18 (провадження № 61-10136св19), від 31 січня 2020 року у справі № 450/1383/18 (провадження № 61-21447св19).

За правилами ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Зважаючи на вимоги закону, суд зауважує, що якщо спадкоємець пропустив шестимісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини з поважних причин, закон гарантує йому право на звернення до суду з позовом про визначення додаткового строку на подання такої заяви.

Вирішуючи питання визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

Судом не можуть бути визнані поважними такі причини пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини, як юридична необізнаність позивача щодо строку та порядку прийняття спадщини, необізнаність особи про наявність спадкового майна, похилий вік, непрацездатність, незнання про існування заповіту, встановлення судом факту, що має юридичне значення для прийняття спадщини, невизначеність між спадкоємцями, хто буде приймати спадщину, відсутність коштів для проїзду до місця відкриття спадщини, проживання у спадковому майні після відкриття спадщини, несприятливі погодні умови тощо.

Відповідно до п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008року №7 "Про судову практику справах про спадкування" суди відкривають провадження в такій справі у разі відсутності письмової згоди спадкоємців, які прийняли спадщину, а також за відсутності інших спадкоємців, які прийняли спадщину, а також за відсутності інших спадкоємців, які могли б дати письмову згоду на подання заяви до нотаріальної контори про прийняття спадщини. Вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причин пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

При цьому поважними причинами пропуску строку визнаються, зокрема: 1) тривала хвороба спадкоємців; 2) велика відстань між місцем постійного проживання спадкоємців і місцем знаходження спадкового майна; 3) складні умови праці, які, зокрема, пов`язані з тривалими відрядженнями, в тому числі закордонними; 4) перебування спадкоємців на строковій службі у складі Збройних Сил України; 5) необізнаність спадкоємців про наявність заповіту тощо.

Враховуючи, що ОСОБА_5 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , тому останнім днем визначеного законом строку прийняття спадщини було 30.05.2020. До нотаріуса позивач звернувся 06.09.2021 року, а відтак пропуск позивачем строку для подання заяви про прийняття спадщини складає 1 рік 3 місяці 7 днів. До суду позивач звернувся 24.09.2021.

Верховний Суд в постанові від 20 жовтня 2021 року у справі № 405/7111/19-ц (провадження № 61-10591св21) зробив правовий висновок, згідно з яким при оцінці наявності поважних причин для визначення додаткового строку на прийняття спадщини, суди повинні розмежовувати два періоди та оцінювати наявність об`єктивних, непереборних перешкод для реалізацією особою права на прийняття спадщини. Перший період - період визначений законом для прийняття спадщини (6 місяців від дня відкриття спадщини), а другий період - від дня закінчення шестимісячного строку для прийняття спадщини до дня звернення до суду із позовом при визначенні додаткового строку для прийняття спадщини.

Оцінка поважності причин пропуску строку звернення із заявою про прийняття спадщини повинна, у першу чергу, стосуватися періоду від моменту відкриття спадщини й до спливу шестимісячного строку, встановленого законом для її прийняття. Саме протягом цього періоду мають існувати об`єктивні та істотні перешкоди для прийняття спадщини. Інші періоди досліджуються, якщо ці перешкоди почали існувати протягом шестимісячного строку та тривали до моменту звернення до нотаріуса або до суду.

Мотивуючи поважність причин пропуску строку для прийняття спадщини в період передбачений ст. 1270 ЦК України ОСОБА_3 посилається на оголошений карантин та те, що він віднесений до "групи ризику", в період з 06.12.2019 по серпень 2021 включно проходив лікування. Проте надані позивачем докази щодо неможливості подання заяви про прийняття спадщини у зв`язку з введеними карантинними обмеженнями та його тривалим лікуванням не є об`єктивними і переконливими доказами, оскільки охоплюють лише частину строку, встановленого на прийняття спадщини.

Позивач та його представник, як на поважність пропуску строку встановленого ст. 1270 ЦК України зазначили похилий вік позивача, а також те, що в період з 06.12.2019 року по серпень 2021 року ( включно) останній проходив лікування, однак такі твердження позивача та його представника спростовуються матеріалами справи, та показами свідка - лікаря ОСОБА_11 , з яких судом достовірно встановлено, що в період з 30.11.2019 року по 12.03.2020 року ( до запровадження карантину) позивач лише двічі - 06.12.2019 року та 10.03.2020 звертався до лікаря з приводу нетяжких захворювань, що не перешкоджали йому звернутися до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини особисто в грудні 2019, січні 2020, лютому 2020 року і по 11.03.2020, в період з 12.03.2020 по 30.05.2020 позивач жодного разу не звертався до лікарів, що також не перешкоджало йому звернутися до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини особисто або направити відповідну заяву на ім"я приватного нотаріуса поштою. Після спливу шестимісячного строку з 30.05.2020 року і до 06.09.2021 позивач звертався до лікаря 18.07.2020, 19.10.2020, 05.05.2021, також з приводу незначних захворювань, проміжок часу між даними зверненнями є тривалим, що вказує на те, що і після спливу строку, передбаченого ст. 1270 ЦК України позивач також без поважних причин зволікав із зверненням до нотаріуса.

Щодо посилання позивача та його представника на запровадження в Україні з 12.03.2020 року карантинних заходів, які також перешкоджали позивачу своєчасно звернутися до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, то суд вважає за необхідне звернути увагу на наступне.

Так, спадщина відкрилась 30.11.2019, а останнім днем звернення до нотаріуса із заявою було 30.05.2020, позивач звернувся до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини 06.09.2021 року, лише після того як отримав від нотаріуса відповідне повідомлення.

Постановами Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби СОVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2», від 20 травня 2020 року № 392 «Про встановлення карантину з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби СОVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» та від 22 липня 2020 року № 641 «Про встановлення карантину та запровадження посилених протиепідемічних заходів на території із значним поширенням гострої респіраторної хвороби СОVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» з 12 березня 2020 року до 31 серпня 2020 року в Україні було запроваджено карантин. Внаслідок даних карантинних обмежень був зупинений рух громадського транспорту, зокрема міжобласного сполучення, обмежувалось пересування громадян та вводилось ряд інших обмежень.

Також, листом Міністерства юстиції України від 17 березня 2020 року №1534/19.5/32-20 «Щодо організації роботи державних нотаріальних контор та приватних нотаріусів на час дії карантину» було рекомендовано державним та приватним нотаріусам обмежити прийом громадян та вчиняти лише невідкладні нотаріальні дії.

Крім того, постановами Кабінету Міністрів України «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби СОVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» від 26.08.2020 року № 760 до 31.10.2020; від 13.10.2020 №956 до 31.12.2020; від 23.12.2020 №1301 до 28.02.2021; від 17.02.2021 №104 до 30.04.2021; від 21.04.2021 №405 до 30.06.2021; від 16.06.2021 №611 до 31.08.2021; від 11.08.2021 № 855 до 01.10.2021; від 22.09.2021 №981 до 31.12.2021; від 15.12.2021 № 1336 до 31.03.2022; від 23.02.2022 №229 до 31.05.2022; від 27.05.2022 № 630 до 31.08.2022; від 19.08.2022 № 928 до 31.12.2022 продовжено карантин на всій території України.

Тобто позивач, обґрунтовуючи неможливість своєчасного звернення з заявою про прийняття спадщини, фактично на увазі мав період часу починаючи з 11 березня 2020 року до 06.09.2021 року.

В порушення вимог ст. 81 ЦПК України позивачем та його представником не надано жодних доказів щодо поважності причин зволікання зі зверненням до нотаріуса позивачем після 22 травня 2020 року (пом`якшення карантинних обмежень) до 30.05.2020 ( закінчення строку передбаченого ст. 1270 ЦК України) та до дати звернення із заявою про прийняття спадщини - 06.09.2021 року, минуло 1 рік 3 місяці 16 днів.

Перебування особи на карантинних заходах, як причина пропуску строку для прийняття спадщини, не може бути визнана поважною, оскільки сама по собі ця обставина без встановлення інших об`єктивних, непереборних, істотних труднощів на вчинення дій щодо прийняття спадщини не свідчить про поважність пропуску зазначеного строку, чого позивачем доведено не було ( правовий висновок висловлений в постанові Верховного Суду від 08.06.2022, справа № 571/731/21 провадження № 61-3430св22).

Крім того з відповіді нотаріуса на ухвалу суду в судовому засіданні достовірно встановлено, що прийом заяв від спадкоємців в період введення карантинних заходів приймались як особисто від заявників так і поштою без будь-яких обмежень ( а.с.69).

Таким чином позивачем та його представником не надано належних і допустимих доказів на підтвердження поважності причин пропуску строку для звернення із заявою про прийняття спадщини, як до введення на території України з 11.03.2020 року карантину, так і в період з 11.03.2020 року до 06.09.2021, не доведено наявності об`єктивних, непереборних, істотних труднощів, які перешкоджали поданню заяви про прийняття спадщини у встановлений законом строк, так і після його спливу, що у силу ст. 81 ЦПК України є їх процесуальним обов`язком. Отже, позов не є доведеним, та таким, що не підлягає до задоволення.

Похилий вік позивача не може бути визнаний поважною і причиною пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини.

Також суд вважає за необхідне звернути увагу на моральну складову дій позивача, оскільки з пояснень самого позивача в судовому засіданні судом достовірно встановлено, що останній претендує на будинок відповідачки, як спадкове майно, хоча будинок на підставі договору дарування належить на праві приватної власності останній та не є спадковим майном, позивачу все одно з чого буде складатися його спадщина і він взагалі покладається на розсуд суду, або те, що присудить суд, хоча більше претендує на будинок, який належить позивачці, до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини він не збирався звертатися, свідомо пропустив шестимісячний строк звернення із заявою, однак в подальшому до суду прийшов лише тому, що відповідачка подавала до суду позов до нього про витребування мотоблока з його володіння. Отже враховуючи вище наведене суд вважає, що позивач свідомо пропустив шестимісячний термін звернення до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, так як і звернувся до нотаріуса через тривалий проміжок часу, після закінчення строку передбаченого ст. 1270 ЦК України без поважних на то причин, до суду з даним позовом звернувся з метою перешкодити оформити відповідачці її права на спадкове майно згідно наявного у неї заповіту, претендуючи на особисте майно останньої, що вказує на недобропорядочність його дій по відношенню до рідної сестри, яка є відповідачкою по даній справі.

Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України судові витрати в разі відмови в задоволенні позовних вимог покладаються на позивача.

Керуючись ст. ст. 4,12- 13, 76-81, 89, 258-261, 263-265, 273, 354 ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в :

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Житомирського апеляційного суду.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження , якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення виготовлено 04.10.2022.

Суддя Т.М. Вдовиченко