Справа № 595/532/22
Провадження № 2/595/214/2022
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29.09.2022

Бучацький районний суд Тернопільської області

у складі: головуючого судді Тхорик І.І.

з участю секретаря судового засідання Пастушака І.Д.

позивача ОСОБА_1

представника відповідача адвоката Суп М.Б.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження в залі суду справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Бучацької міської ради Тернопільської області, про скасування рішення Бучацької міської ради, визнання договору оренди земельної ділянки недійсним,

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_1 , звернулася в суд з позовом до відповідачів ОСОБА_2 , Бучацької міської ради, в якому просить скасувати рішення Бучацької міської ради від 15 грудня 2021 року за №2068, визнати договір оренди земельної ділянки від 15 грудня 2021 року, укладений між Бучацькою міською радою та ОСОБА_2 , недійсним.

В обґрунтування позову вказує, що між Бучацькою міською радою та ОСОБА_2 15 грудня 2021 року укладений договір оренди землі, відповідно до якого останній передано в оренду земельну ділянку площею 0,0071 га за адресою АДРЕСА_1 , кадастровий номер земельної ділянки :02:004:1343. Даний договір укладений на підставі рішення Бучацької міської ради за № 2068 від 15 грудня 2021 року, проте, таке прийняте без врахування того, що 26.07.2017 Бучацькою міською радою вже було прийняте рішення за № 976, в пункті 2 якого передбачено укладення договору сервітуту на земельну ділянку, яка відводиться в оренду ОСОБА_2 у відповідності до п.1 цього рішення, між міською радою, як власником земельної ділянки, та нею, ОСОБА_1 , на право проїзду через земельну ділянку до присадибної земельної ділянки по АДРЕСА_1 . Зазначене рішення оскаржувалось ОСОБА_2 в Бучацькому районному суді (справа №595/764/19, провадження № 2/595/344/2019) та в задоволенні позову ОСОБА_2 було відмовлено, про що 08 листопада 2019 року Бучацьким районним судом ухвалено рішення, яке 27 лютого 2020 року Тернопільським апеляційним судом залишено без змін. Таким чином, рішення Бучацької міської ради № 976 від 26.07.2017 є чинним, і на його виконання Бучацька міська рада підготувала проект договору про встановлення земельного сервітуту. Зазначає, що йдеться про земельну ділянку, якою вона і її родина користувалася, як заїздом, облаштовували її, несли матеріальні та фізичні затрати з дати завершення будівництва будинку, тому в силу ст.119 ЗК України вони мають право претендувати на цю земельну ділянку за набувальною давністю, зокрема на право сервітуту, а ОСОБА_2 чинить перешкоди в реалізації цього права. Зокрема, 02.05.2022 вона була вимушена викликати працівників поліції, оскільки ОСОБА_2 перешкоджала заїзду на земельну ділянку трактором. Іншого заїзду на цю земельну ділянку вона не має, а ОСОБА_2 в свою чергу відмовляється підписувати договір про встановлення земельного сервітуту, тобто вона відмовляється виконувати рішення Бучацької міської ради, правочинність якого підтверджена судами першої та апеляційної інстанції. Вважає, що укладення договору оренди земельної ділянки від 15 грудня 2021 року між Бучацькою міською радою і ОСОБА_2 суперечить чинному рішенню № 976 від 26.07.2017 і її, передбаченому в цьому рішенні, праві на встановлення земельного сервітуту.

Ухвалою суду від 06 червня 2022 року позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Бучацької міської ради, про скасування рішення Бучацької міської ради, визнання договору оренди земельної ділянки недійсним залишено без руху та надано позивачу строк десять днів з дня вручення копії такої для усунення недоліків.

20 червня 2022 року ухвалою Бучацького районного суду Тернопільської області прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за даним позовом та призначено справу до розгляду у підготовчому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження.

08 липня 2022 року від відповідача Бучацької міської ради на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому він просить відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Бучацької міської ради, про скасування рішення Бучацької міської ради, визнання договору оренди земельної ділянки недійсним, через їх безпідставність та необґрунтованість. В даному відзиві посилається на те, що рішення Бучацької міської ради №2068 від 15.12.2021 «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду для городництва громадянці ОСОБА_2 » прийнято в порядку та в спосіб, визначеними нормами Конституції та законами України. В свою чергу, позивачем жодним чином не аргументовано протиправність прийнятого вищезазначеного рішення, не вказано законних підстав для його скасування. Зазначає, що у позовній заяві позивачем вказується, що п.2 рішення Бучацької міської ради №976 від 26.07.2017 передбачено укладення договору сервітуту на земельну ділянку, яка відводиться в оренду ОСОБА_2 для проїзду до присадибної земельної ділянки по АДРЕСА_1 . Однак, згідно висновку відділу містобудування, архітектури, житлово-комунального господарства, інфраструктури та цивільного захисту Бучацької районної державної адміністрації від 16.12.2020 №462/01-22 облаштування проїзду до земельної ділянки по АДРЕСА_1 через земельну ділянку, яка відводиться в оренду ОСОБА_2 , є неможливим. Даним висновком погоджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки без укладення договору сервітуту відповідно до містобудівної документації для ведення городництва в оренду ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_1 . Окрім того, проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду для ведення городництва пройшов державну експертизу про що свідчить висновок від 22.03.2021 №5968/82-21, який підтверджує його відповідність вимогам земельного законодавства. Вказує, що із змісту позовної заяви вбачається, що єдиним аргументом позивача щодо визнання недійсним вищевказаного договору є те, що ОСОБА_2 відмовилась укласти договір земельного сервітуту на частину орендованої земельної ділянки. Вважає обраний засіб захисту інтересів позивача, шляхом скасування такого, неправильним, оскільки, якщо доступ до земельної ділянки ускладнено завдяки існуванню сусідньої земельної ділянки, особа має право вимагати саме встановлення сервітуту щодо такої сусідньої ділянки. За наведених обставин, просить відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

11 липня 2022 року на адресу суду надійшов відзив від представника відповідача ОСОБА_2 адвоката Суп М.Б., в якому вона просить позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Бучацької міської ради, про скасування рішення Бучацької міської ради, визнання договору оренди земельної ділянки недійсним, залишити без задоволення, оскільки такий є безпідставним та необґрунтованим. Доводи позивача спростовує тим, що згідно рішення 7-ї сесії 8-го скликання Бучацької міської ради Тернопільської області від 15 грудня 2021 року №2068 «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для городництва на умовах надання в оренду громадянці ОСОБА_2 », Бучацька міська рада вирішила затвердити проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки для городництва на умовах надання в оренду в межах населеного пункту АДРЕСА_1 на території Бучацької міської ради Тернопільської області; надати громадянці ОСОБА_2 в оренду терміном на 7 (сім) років земельну ділянку для городництва площею 0,0071 га, кадастровий номер :02:004:1343, яка розташована в межах населеного пункту АДРЕСА_1 , на умовах надання в оренду в межах населеного пункту Бучацької міської ради Тернопільської області; зареєструвати договір оренди землі у встановленому законом порядку. Реалізуючи своє право як власник комунального майна, Бучацька міська рада 15.12.2021 на підставі рішення №2068 від 15.12.2021, за договором оренди землі від 15.12.2021, надала, а ОСОБА_2 прийняла в строкове платне користування земельну ділянку площею 0,0071 га за адресою АДРЕСА_1 , кадастровий номер якої :02:004:1343 для городництва. Вказує, що в даному договорі зазначено, що сторони діють вільно, цілеспрямовано, свідомо, без впливу обману, бажаючи реального настання правових наслідків. Звертає увагу, що позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження доводів позовної заяви, що зміст правочину спірного договору оренди землі суперечить вимогам законодавства, інтересам держави і суспільства, його моральним засадам, що особи, які його вчинили не мали необхідного обсягу цивільної дієздатності, їх волевиявлення не було вільним і не відповідало їх внутрішній волі; сторонами не дотримано вимоги щодо встановленої форми та змісту укладеного правочину і договір не спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Натомість, передача орендодавцем земельної ділянки в користування та володіння ОСОБА_2 , реєстрація права оренди на земельну ділянку за відповідачем свідчить про реальність настання правових наслідків правочину. Звертає увагу на те, що положення ст.98 та ст.119 ЗК України не можуть застосовуватися в даному випадку як норми матеріального права, як спосіб захисту прав позивача, оскільки, не стосуються предмета спору спірного рішення та договору оренди землі. Вони визначають зміст права сервітуту і порядок набуття громадянами права власності на земельну ділянку за давністю користування, а також такі не встановлюють підстав недійсності актів органів місцевого самоврядування та порядок встановлення земельного сервітуту. Зазначає, що долучені до позовної заяви підписи людей є неналежними та недостовірними доказами, оскільки не стосуються предмета спору і не спростовують обставини укладення договору оренди землі від 15.12.2021, державної реєстрації речового права та презумпції правомірності такого. Вважає висновки позивача про те, що укладення вищезазначеного договору суперечить чинному рішенню №976 від 26.07.2017, незаконними. Дану позицію мотивує тим, що рішенням 17-ї сесії сьомого скликання Бучацької міської ради Тернопільської області від 26 липня 2017 року №976 «Про надання дозволу ОСОБА_2 на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду для ведення городництва за адресою АДРЕСА_1 », надано дозвіл останній на виготовлення проекту землеустрою щодо відвезення земельної ділянки для ведення городництва в оренду терміном на 7 років орієнтовною площею 0,01 га за рахунок земель ненаданих у власність та у постійне користування в межах населеного пункту м.Бучач. Згідно п.2 вказаного рішення, Бучацька міська рада вирішила передбачити укладення договору сервітуту на земельну ділянку, яка відводиться в оренду ОСОБА_2 у відповідності до п.1 даного рішення, міською радою, як власником земельної ділянки, надано дозвіл ОСОБА_1 на право проїзду через земельну ділянку до присадибної земельної ділянки по АДРЕСА_1 . Зауважує, що на підтвердження доводів того, що спірний договір від 15.12.2021 суперечить чинному рішенню №976 від 26.07.2017 і праву позивача, передбаченому в даному рішенні на встановлення земельного сервітуту, остання не надала жодного доказу. Окрім того, саме на виконання вищезазначеного рішення від 26.07.2017 №976, Бучацька міська рада прийняла спірне рішення 7-ї сесії 8-го скликання Бучацької міської ради Тернопільської області від 15.12.2021 №2068 та уклала договір оренди земельної ділянки із ОСОБА_2 . Звертає увагу на те, що згідно п.2 рішення №976, земельний сервітут це право проїзду через земельну ділянку до присадибної земельної ділянки по АДРЕСА_1 , є похідним від реалізації права набуття в оренду земельної ділянки ОСОБА_2 , а тому висновки про те, що спірне рішення №2068 від 15.12.2021 суперечить рішенню №976 від 26.07.2017 є взаємовиключними та необґрунтованими. Оскільки позивач не надала доказів державної реєстрації земельного сервітуту у встановленому порядку, то і права на такий у неї не виникало. За наведених обставин, вважає, що позовні вимоги є безпідставними та незаконними, тому просить відмовити в їх задоволенні.

20 липня 2022 року на адресу суду надійшла відповідь на відзиви від позивача ОСОБА_1 , в якій вона вважає, що відповідачі трактують законодавство односторонньо, висновки роблять упереджено, тому просить суд задовольнити її вимоги. Зазначає, що останні не хочуть брати до уваги те, що рішення Бучацької міської ради за №976 від 26.07.2017 оскаржувалося у судах першої та апеляційної інстанції і є залишеним в силі, а тому п.2 такого, в якому мова йде про сервітут, мав би бути виконаний. Прийнявши рішення №2068 від 15.12.2021 про надання земельної ділянки в оренду ОСОБА_2 та уклавши з нею договір без права сервітуту, Бучацька міська рада проігнорувала і своє рішення, а також її право на проїзд до земельної ділянки, власником якої вона є, що порушує її права, як землекористувача. Вказує, що цією земельною ділянкою користувалася мати її чоловіка ОСОБА_3 з 1997 року, яка була учасником бойових дій, і, відповідно, користуються нею вони, як її правонаступники. Зазначає, що при виготовленні ОСОБА_2 проекту землеустрою на ділянку, що включає спірну, вона на засіданні земельної комісії погодила їй межі з умовою, що міська рада в договорі оренди з відповідачем передбачить обмеження, що нададуть їй право проїзду (сервітуту) через вказану ділянку, про що міською радою зареєстрована заява 21.08.2020. Свідком цього була депутат міської ради ОСОБА_4 . При погодженні меж позивач переконалася, що в технічній документації ОСОБА_2 був передбачений сервітут, що підтверджується висновком з відділу містобудування, архітектури, житлово-комунального господарства, інфраструктури та цивільного захисту, підписаний начальником цього відділу. Внаслідок чого, вона погодила межі, пересвідчившись, що умови п.2 рішення №976 виконані. Потім, як виявилося, цей висновок був замінений іншим, протилежним за змістом, де сервітут не передбачено, виданий тим самим відділом і підписаний тим же ОСОБА_5 . Даний факт про заміну документа стверджує сама представник відповідача ОСОБА_2 ОСОБА_6 на сесії Бучацької міської ради 02.02.2022. Відтак посилання на висновок відділу містобудування, архітектури, житлово-комунального господарства, інфраструктури та цивільного захисту Бучацької районної державної адміністрації від 16.12.2020 за №462/01-22 про погодження проекту землеустрою без укладання договору сервітуту, яка відведена в оренду ОСОБА_2 , вважає протиправним, а сам висновок надуманим. Вказує, що при прийнятті рішення №976 від 26.07.2017 за висновком до цього відділу не звертались і передбачили право сервітуту, в свою чергу за таким звернулись лише тоді, коли виникла потреба виправдати порушення її прав на заїзд до земельної ділянки. Зазначає, що у висновку вказано про те, що цільове призначення ділянки городництво, сільськогосподарське призначення, однак, за рішенням міської ради від 1993 року її чоловік ОСОБА_7 насадив там фруктових дерев, а також в цілях благоустрою заїзду завіз та висипав на цю земельну ділянку біля 10-ти машин каменю, що видно візуально. Вважає, що там неможливе городництво, оскільки горіхи ростуть впритул до заїзду, а камінь був потрібний для облаштування такого. Окрім того, у вищезгаданому висновку вказано, що відомості про надземні і підземні комунікації відсутні, проте, фактично там наявна газова труба (воздушка висотою два метри), що видно візуально і підземна газова труба середнього тиску, про що було зазначено на 16-ій сесії сьомого скликання Бучацької міської ради головою земельної комісії ОСОБА_8 . Також про наявність підземного газопроводу середнього тиску вказано у витязі з держгеокадасту. Відповідно до висновку з архітектури, проїзд через колію не передбачений, отже і сервітут також. Переконує, що її право на сервітут не стосується колії, оскільки заїзд йде вздовж такої. Отже, залізнична колія до заїзду немає ніякого відношення, про що свідчить технічна схема кадастрового плану сервітуту та акт обстеження земельної ділянки розширеною комісією у складі членів постійної комісії з питань місцевого природокористування, законності, правопорядку, комунальної власності та благоустрою, а також постійної комісії з питань земельних відносин та планування території Бучацької міської ради від 31.01.2022. Вважає неможливим те, що у висновку стверджується, що проїзд до спірної земельної ділянки передбачений з вул. Бічна Миру і те, що вона примикає до АДРЕСА_1 , так як зі сторони ОСОБА_2 ця ділянка заблокована її стайнею та ділянками Помазанської і Левицької, та її ділянка з жодного боку не межує з АДРЕСА_1 . До неї можна дістатися тільки з АДРЕСА_1 , зокрема з АДРЕСА_1 земельна ділянка належить ОСОБА_9 . За наведених обставин вважає висновок, на який посилалася Бучацька міська рада при підготовці рішення №2068 від 15.12.2021, таким, що не відповідає фактичним обставинам. Окрім того, Бучацька міська рада вказує, що даний проект землеустрою пройшов державну експертизу на підставі рішення Бучацької міської ради від 26.07.2017 №976, проте переконана, що експерт проігнорував п.2 цього рішення, у якому було передбачено право встановлення сервітуту, так як даний пункт не скасовувався, а навпаки підтверджений двома судами. Тому, такий висновок не може бути об`єктивний. Окрім того, 04.05.2021 вона зверталася до Бучацької міської ради з проханням укласти договір про встановлення земельного сервітуту, відтак остання знала, що в неї немає іншого заїзду до власної земельної ділянки, проте їй дали усну відповідь, що земельна ділянка ОСОБА_2 ще не сформована, тому без цього вона не зможе розробляти сервітут. Однак, коли вона отримала витяг з державного земельного кадастру помітила, що земельна ділянка була сформована ще 05.04.2021, за місяць до її звернення. 30.07.2021 позивач звернулась до Бучацької міської ради із заявою не затверджувати проект землеустрою ОСОБА_2 у зв`язку з його невідповідністю рішенню від 26.07.2017 №976 та рішенням судів. До участі в даному спорі залучався депутат ОСОБА_10 , який в її та голови земельної комісії присутності сказав представнику ОСОБА_2 ОСОБА_6 , щоб остання привела технічну документацію у відповідність з рішенням сесії та рішенням судів. Не зважаючи на те, що дане питання неодноразово слухалося та відкладалося, на сесії Бучацької міської ради від 15 грудня 2021 року проект землеустрою щодо передачі земельної ділянки в оренду ОСОБА_2 був затверджений, без врахування права позивача проїзду через неї, чим порушили її права щодо обслуговування земельної ділянки, яка належить їй з 1997 року. Стверджує, що Бучацька міська рада з ОСОБА_2 оформили договір оренди заднім числом, про що свідчить зазначений в договорі факт, що нормативна грошова оцінка землі проведена 22.12.2021. Зазначає, що 31.01.2022 розширена комісія у складі постійної комісії з питань місцевого самоврядування, законності, правопорядку, комунальної власності, природокористування, екології, житлово-комунального господарства та благоустрою, а також постійної комісії з питань земельних відносин та планування території Бучацької міської ради провела обстеження і встановила, що спосіб проїзду ОСОБА_1 до її присадибної ділянки немає відношення до перетину колії, а також рекомендувала встановити особистий земельний сервітут для неї. Вищевказана комісія 01.02.2022 на своєму засіданні вирішила рекомендувати Бучацькій міській раді підписати та заключити сервітут на земельну ділянку, яка відведена в оренду ОСОБА_2 для ведення городництва, а також, у разі ненадання згодина на встановлення такого, розпочати процедуру розірвання договору оренди щодо даної земельної ділянки. В свою чергу, Бучацька міська рада своїм рішенням від 02.02.2022 №2346 підготовила проект договору про встановлення земельного сервітуту, який підписаний нею та Бучацькою міською радою, однак, представник відповідача відмовився його підписувати, що підтверджується відповідним поясненням, так як її договір оренди не передбачає сервітуту. 11 травня 2022 року відбулось спільне засідання постійної комісії з питань місцевого самоврядування, законності, правопорядку, комунальної власності, природокористування, екології, житлово-комунального господарства та благоустрою і комісією з питань земельних відносин та планування територій міської ради, на якому вирішили, що у зв`язку з письмовою відмовою ОСОБА_2 у підписанні договору про встановлення земельного сервітуту, їй порекомендували звернутися до суду.

03 серпня 2022 року на адресу суду від Бучацької міської ради Тернопільської області надійло заперечення на відповідь на відзив на позовну заяву, в якому вона просить відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі з підстав, визначених у відзиві. Мотивує дане заперечення тим, що з аналізу аргументів позивача, наведених у відповіді на відзив на позовну заяву приходить до висновку, що остання бажає встановлення сервітуту на частину земельної ділянки, переданої в оренду ОСОБА_2 , однак таких позовних вимог не заявляє. Натомість, у своїй відповіді вказує, що зверталась із заявою про не затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки ОСОБА_2 в оренду, але відповідне рішення було прийнято. Звертає увагу на те, що згідно вимог ч.15 ст.123 Земельного кодексу України єдиною підставою для відмови у затвердженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки може бути лише його невідповідність вимогам законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів. Разом із заявою ОСОБА_2 про затвердження проекту землеустрою було полано висновки експертів про відповідність проекту землеустрою вимогам земельного та містобудівного законодавства. Аргументи позивача про неправильність таких висновків ґрунтуються виключно на особисто вигідному суб`єктивному розумінні, а не на нормативно-правових актах. Зауважує, що п.2 рішення Бучацької міської ради №976 від 26.07.2017, після отримання експертих висновків про відповідність проекту землеустрою, носить формальний характер, оскільки при розробленні проекту землеустрою висновками експертів накладення сервітуту не погоджувалося. Зазначає, що при прийнятті вищевказаного рішення не було виготовлено жодних графічних матеріалів на яких було б зображено на якій частині земельної ділянки позивач бажає встановити сервітут, а технічна документація із землеустрою щодо встановлення меж частини земельної ділянки, на яку поширюється право суборенди, сервітуту виготовлена позивачем вже після передачі земельної ділянки в оренду ОСОБА_2 15.12.2021. Вважає обраний спосіб захисту інтересів позивача шляхом скасування рішення Бучацької міської ради №2180 від 15.12.2021 та договору оренди землі від 15.12.2021 неправильним, оскільки, якщо доступ до земельної ділянки ускладнено завдяки існуванню сусідньої земельної ділянки, особа має право вимагати саме встановлення сервітуту щодо такої сусідньої ділянки.

Ухвалою Бучацького районного суду Тернопільської області від 04 серпня 2022 року закрито підготовче провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Бучацької міської ради, про скасування рішення Бучацької міської ради, визнання договору оренди земельної ділянки недійсним та призначено справу до судового розгляду.

Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні заявлені вимоги підтримала з підстав, викладених у позові та відповіді на відзиви та просила такі задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не прибула.

Представник відповідача адвокат Суп М.Б. позовні вимоги заперечила з підстав викладених у відзиві на позовну заяву та просила у позові відмовити.

Представник відповідача Бучацької міської ради в судове засідання не прибув, у поданих до суду відзиві та запереченні на відповідь на відзив на позовну заяву просив відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі, розгляд справи проводити за його відсутності.

Суд, заслухавши позивача, представника відповідача, дослідивши обставини, на які сторони посилаються, як на обґрунтування своїх позицій, оцінивши надані ними докази, суд приходить до висновку, що в задоволенні позовних вимог слід відмовити, виходячи з наступного.

Так, рішенням 17-ї сесії сьомого скликання Бучацької міської ради Тернопільської області від 26 липня 2017 року №976 «Про надання дозволу гр. ОСОБА_2 на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду для ведення городництва за адресою АДРЕСА_1 », вирішено: п.1) надати дозвіл ОСОБА_2 на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду терміном на 7 років для ведення городництва орієнтовною площею 0,01 га за рахунок земель не наданих у власність та постійне користування в межах населеного пункту АДРЕСА_1 ) передбачити укладення договору сервітуту на земельну ділянку, яка відводиться в оренду ОСОБА_2 у відповідності до п.1 даного рішення, між міською радою (як власником земельної ділянки) та ОСОБА_1 на право проїзду через земельну ділянку до присадибної земельної ділянки по АДРЕСА_1 .

Як вбачається з рішення Бучацького районного суду Тернопільської області від 08 листопада 2019 року, яке 27 лютого 2020 року залишено без змін Тернопільським апеляційним судом, в позові ОСОБА_2 до Бучацької міської ради Тернопільської області та ОСОБА_1 про визнання недійсним та скасування п.2 рішення 17-ї сесії сьомого скликання Бучацької міської ради Тернопільської області від 26 липня 2017 року №976 «Про надання дозволу гр. ОСОБА_2 на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду для ведення городництва за адресою АДРЕСА_1 », яким вирішено передбачити укладення договору сервітуту на земельну ділянку, яка відводиться в оренду ОСОБА_2 у відповідності до п.1 даного рішення, між міською радою (як власником земельної ділянки) та ОСОБА_1 на право проїзду через земельну ділянку до присадибної земельної ділянки по АДРЕСА_1 , відмовлено з тих підстав, що позивачка, яка не являється власником чи користувачем спірної земельної ділянки в розумінні статей 79-1, 116, 118, 125, 126 ЗК України, не довела, що її речове право (власності, користування) порушене, бо таке право у неї не виникло.

Згідно заяви ОСОБА_1 від 21 серпня 2020 року, адресованої голові Бучацької міської ради П.М.Мосціпану, вона не заперечувала особисто погодити межі земельної ділянки, що надається в оренду ОСОБА_2 , при умові, якщо в договорі оренди будуть вказані обмеження, що нададуть їй право проїзду (сервітуту) через вказану ділянку, яке їй належить на підставі п.2 рішення 17-ї сесії 7-го скликання Бучацької міської ради Тернопільської області від 26 липня 2017 року №976.

Відповідно до витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку НВ-020, сформованого 11 вересня 2020 року на заяву ОСОБА_1 від 11.09.2020, інформація про зареєстроване право в Державному земельному кадастрі щодо земельної ділянки площею 0,1800 га, кадастровий номер :02:004:1314, яка розташована в АДРЕСА_1 відсутня. Державна реєстрація вказаної ділянки здійснена на підставі проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок 13.08.2020; ФОП ОСОБА_11 .

У висновку до проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду терміном на 7 років, виданого начальником відділу містобудування, архітектури, житлово-комунального господарства, інфраструктури й цивільного захисту ОСОБА_5 №462/01-22 від 16 грудня 2020 року, зазначено про те, що наявні обмеження на використання земельної ділянки площею 0,0071 га, яка розташована в АДРЕСА_1 , а саме, згідно містобудівної документації (генплан м.Бучач), заїзд до даної земельної ділянки через під`їздну колію до цукрового заводу не передбачений; земельна ділянка, яка відводиться, примикає до АДРЕСА_1 , відповідно заїзд до неї можливий тільки зі сторони АДРЕСА_1 . Даним висновком погоджено проект землеустрою відведення земельної ділянки без укладання договору сервітуту, відповідно до містобудівної документації (генплан м.Бучач) для ведення городництва в оренду ОСОБА_2 за адресою АДРЕСА_1 .

Висновком державної експертизи про розгляд документації із землеустрою №5968/82-21 від 22 березня 2021 року погоджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки громадянці ОСОБА_2 для городництва на умовах надання в оренду в межах населеного пункту на території АДРЕСА_1 . Також у вказаному висновку зазначено про те, що проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки гр. ОСОБА_2 для городництва на умовах надання в оренду в межах населеного пункту на території АДРЕСА_1 відповідає земельному законодавству та прийнятим відповідно до нього нормативно-правовим актам.

04 травня 2021 року ОСОБА_1 звернулася із письмовою заявою до голови Бучацької ОТГ Фреяка В.Й., в якій просила укласти договір про встановлення земельного сервітуту між нею (власником земельної ділянки для ведення ОСГ, кадастровий номер :02:004:1314) та міською радою (власником землі, яка слугувала їм впродовж 24-ох років в якості заїзду, ними облаштованого) для обслуговування її ділянки. Вказує, що так як ця ділянка була у тимчасовому користуванні в них, то вони мають охоронюване законом право в силу набувальної давності за терміном користування, на підставі ст.119 ЗК України, як не на всю ділянку, то принаймні на заїзд.

Крім того, 30 липня 2021 року ОСОБА_1 адресувала голові Бучацької ОТГ В.Й.Фреяку заяву, в якій просила не затверджувати проект землеустрою щодо відведення земельної длянки ОСОБА_12 в оренду та не укладати договору оренди між міською радою та даною громадянкою, у зв`язку з тим, що у даному проекті землеустрою не виконано рішення Бучацького районного суду, постанову Тернопільського апеляційного суду та п.2 рашення 17-ї сесії 7-го скликання Бучацької міської ради Тернопільської області від 26 липня 2017 року №976, яке передбачає укладення договору сервітуту на земельну ділянку, яка відводиться в оренду ОСОБА_13 .

Відповідно до рішення 7-ї сесії восьмого скликання Бучацької міської ради Тернопільської області від 15 грудня 2021 року №2068 «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду для городництва гр. ОСОБА_2 », яке прийнято з врахуванням рекомендації постійної комісії з питань земельних відносин та планування територій, затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки для городництва на умовах надання в оренду в межах населеного пункту АДРЕСА_1 на території Бучацької міської ради Тернопільської області; надано гр. ОСОБА_2 в оренду терміном на 7 (сім) років земельну ділянку для городництва площею 0, 0071 га, кадастровий номер :02:004:1343, яка розташована в межах населеного пункту АДРЕСА_1 , на території Бучацької міської ради Тернопільської області.

Як вбачається з договору оренди землі від 15 грудня 2021 року, укладеного між Бучацькою міською радою, як орендодавцем, в особі міського голови Фреяка В.Й. з одного боку та орендарем ОСОБА_2 з другої, орендодавець на підставі рішення міської ради від 15.12.2021 №2068 надає, а орендар приймає в строкове платне користування для городництва земельну ділянку площею 0,0071 га, яка знаходиться в межах населеного пункту АДРЕСА_1 , кадастровий номер якої :02:004:1343. Даний договір укладено сторонами строком на 7 (сім) років.

За даними Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права №294095000, сформованого 11 січня 2022 року, право оренди земельної ділянки площею 0,0071 га, кадастровий номер :02:004:1343, зареєстровано за ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , на підставі договору оренди землі від 15.12.2021, орендодавцем виступає Бучацька міська рада.

Відповідно до Витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку №НВ-022, сформованого 21.01.2022, земельна ділянка площею 0,0071 га, кадастровий номер :02:004:1343, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , має цільове призначення городництво. Підставою здійснення державної реєстрації земельної ділянки є проект землеустрою щодо відведення земельних ділянок, 15.03.2021 ДП «Тернопільська регіональна філія Центр ДЗК». Дана реєстрація здійснена 05 квітня 2021 року. Згідно даних, що містяться в Державному реєстрі земель, ОСОБА_1 передбачено право проїзду на транспортному засобі по наявному шляху земельної ділянки площею 0,0042 га на підставі рішення Бучацької міської ради та договору.

31 січня 2022 року розширеною комісією у складі постійної комісії з питань місцевого самоврядування, законності, правопорядку, комунальної власності, природокористування, екології, житлово-комунального господарства та благоустрою, а також постійною комісії з питань земельних відносин та планування території Бучацької міської ради, рекомендовано встановити особистий земельний сервітут в інтересах сервітуарія ОСОБА_1 на право проїзду і проходу через земельну ділянку з кадастровим номером :02:004 :1343 для обслуговування присадибної земельної ділянки по АДРЕСА_1 , яка є власністю ОСОБА_1 (кадастровий номер :02:004:1314). Зазначається, що у відповідності із листом відділу містобудування, архітектури та житлово-комунального господарства, інфраструктури та цивільного захисту Бучацької РДА від 25 січня 2018 року №4/01-11 проїзд транспортним засобом необхідно, рекомендовано здійснювати з вулиці Миру з південної сторони ділянки, яка є приватною власністю ОСОБА_1 , вздовж дренажної канави, не перетинаючи залізничну колію. Інший спосіб проїзду на думку комісії є неможливий (актом обстеження земельної ділянки від 31 січня 2022 року).

Згідно протоколу засідання постійної комісії з питань місцевого самоврядування, законності, правопорядку, комунальної власності, природокористування, екології, житлово-комунального господарства та благоустрою, восьмого скликання Бучацької міської ради Тернопільської області від 01 лютого 2022 року, вирішено рекомендувати Бучацькій міській раді підписати і заключити сервітут на земельну ділянку, яка відведена в оренду ОСОБА_2 для ведення городництва. Одночасно, зазначається, що в разі ненадання ОСОБА_2 згоди на накладення сервітуту, розпочати процедуру розірвання договору оренди на дану земельну ділянку.

Рішенням восьмої сесії восьмого скликання Бучацької міської ради Тернопільської області №2346 від 02 лютого 2022 року «Про затвердження технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж частини земельної ділянки, на яку поширюється право суборенди (сервітуту) право проїзду на транспортному засобі по наявному шляху громадянці ОСОБА_1 », вирішено затвердити технічну документацію із землеустрою щодо встановлення меж частини земельної ділянки, на яку поширюється право суборенди (сервітуту) право проїзду на транспортному засобі по наявному шляху (код згідно КВЦПЗ 07.02) громадянці ОСОБА_1 в АДРЕСА_1 . Окрім того, передбачено укласти з громадянкою ОСОБА_1 договір строкового сервітуту на частину земельної ділянки, на яку поширюється право сервітуту (право проїзду на транспортному засобі по наявному шляху), кадастровий номер земельної ділянки :02:004:1343, площею 0,0042 га, строком на 7 (сім) років за адресою: АДРЕСА_1 .

02 лютого 2022 року передбачалось укладення трьохстороннього догову про встановлення земельного сервітуту між Бучацькою міською радою, в особі ОСОБА_14 , як власника, з однієї сторони, ОСОБА_2 , як орендаря, з другої сторони, та ОСОБА_1 , як сервітуарія, з третьої, предметом якого було встановлення особистого земельного сервітуту на підставі рішення сесії Бучацької міської ради від 02.02.2022 №2346 «Про затвердження технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж частини земельної ділянки, на яку поширюється право суборенди (сервітуту) право проїзду на транспортному засобі по наявному шляху громадянці ОСОБА_1 » стосовно частини земельної ділянки сільськогосподарського призначення площею 0,0071 га (категорія земель для городництва, код КВЦПЗ А 01.07), кадастровий номер :02:004:1343, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 . Зазначено, що особистий земельний сервітут встановлюється в інтересах сервітуарія на право проїзду на транспортному засобі по наявному шляху до власної земельної ділянки ОСОБА_1 . Такий встановлюється на частину земельної ділянки площею 0,0042 га, що становить 59,15% від загальної площі такої у відповідності до кадастрового плану, який є невід`ємною частиною даного договору. Договір підписаний Бучацькою міською радою та ОСОБА_1 , натомість ОСОБА_2 вищезазначений договір не підписала.

Згідно письмових пояснень ОСОБА_2 (уповноважена особа ОСОБА_15 ) від 11 травня 2022 року, остання зазначала, що відмовляє у підписанні вищезгаданого договору з тих підстав, що ОСОБА_1 має інші шляхи для проїзду до своєї ділянки, а ділянка, яка їй відведена в оренду має цільове призначення городництво. Відтак, вона планує використовувати дану земельну ділянку згідно цільового призначення, а проїзд через неї унеможливлює таке.

Відповідно до протоколу спільного засідання комісії з питань місцевого самоврядування, законності, правопорядку, комунальної власності, природокористування, екології, житлово-комунального господарства та благоустрою, та комісії з питань земельних відносин та планування території міської ради восьмого скликання Бучацької міської ради Тернопільської області №35/61 від 11 травня 2022 року, у зв`язку із письмовою відмовою ОСОБА_2 у підписанні договору про встановлення земельного сервітуту, рекомендовано ОСОБА_1 вирішувати дане питання в судовому порядку.

Позивачем долучено лист з підписами Попрового, Леськіва, ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , Зелінської, Павликівського, Абрамця про те, що проїзд на її земельну ділянку є можливий тільки зі сторони під`їзної залізничної колії. Вказує, що зі сторони будинку за адресою: АДРЕСА_1 , що належить ОСОБА_3 , на шляху до городу насаджені фруктові та інші багаторічні насадження, а також є каналізаційний колодязь, технічна конструкція якого не передбачає проїзд через нього с/г технікою, встановлена стаціонарна гойдалка, яку неможливо перемістити без значних матеріальних затрат і фізичних зусиль. Одночасно повідомляє, що проїзд зі сторони АДРЕСА_2 , неможливий, оскільки, там з одного боку присутня дренажна канава глибиною до 4-ох та шириною 5 метрів, а з другого боку дамба висотою від 2-х до трьох метрів, і ростуть багаторічні фруктові дерева. Окрім того, позивач долучила лист з підписами людей, в якому стверджує достовірність інформації щодо облаштування ОСОБА_7 заїзду до земельної ділянки зі сторони під`їзду колії Бучацького цукрового заводу, яке потягло за собою матеріальні та фізичні затрати.

Разом з тим, суд ставить під сумнів надані суду, як докази, листи з підписами осіб на підтвердження факту неможливості іншого проїзду до її власної земельної ділянки, та вважає такі недопустимими, оскільки позивач не клопотала про виклик даних осіб в судове засідання для надання пояснень.

Крім того, позивачем також надано в якості доказу відеозапис, який було переглянуто в судовому засіданні, згідно якого, як стверджує позивач, чітко видно, що іншого проїзду до її земельної ділянки, аніж через спірну земельну ділянку, немає, проте слід зазначити, що в силу ч.2 ст.78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до вимог ст.ст. 15, 16 ЦК України, кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання у спосіб, що визначений законом.

Відповідно до вимог ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

З аналізу вказаних норм закону, вбачається, що правом на звернення до суду за захистом наділена особа, в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову у їх задоволенні.

Згідно ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визнається право людини на доступ до правосуддя, а за ст.13 Конвенції на ефективний спосіб захисту прав, тобто особа має право пред`явити у суді таку вимогу на захист цивільного права, яка відповідає змісту порушеного права та характеру правопорушення. Пряма чи опосередкована заборона законом на захист певного цивільного права чи інтересу не може бути виправданою.

Європейський суд з прав людини, ухвалюючи рішення у справі «Буланов та Купчик проти України» від 09 грудня 2010 року, вказав, що п.1 ст.6 Конвенції гарантує кожному право звернутись до суду з будь-якою вимогою щодо цивільних прав та обов`язків. У такий спосіб здійснюється «право на суд», яке включає не тільки право ініціювати провадження, але й право отримати «вирішення» спору судом (П. 25 рішення у справі «Кутій проти Хорватії» № 48778/99).

Також Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях «Артіко проти Італії» від 13 травня 1980 року, «Михайленко проти України» від 30 травня 2013 року зазначає, що Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод призначена для гарантування не теоретичних або примарних прав, а прав практичних та ефективних.

Вирішуючи даний спір, який стосується скасування рішення Бучацької міської ради №2068 від 15.12.2021 та визнання договору оренди землі від 15.12.2021, що укладено між Бучацькою міською радою та ОСОБА_2 недійсним, суд з`ясовує, чи існує у позивача право або законний інтерес; якщо так, то чи має місце його порушення, невизнання або оспорювання відповідачем; якщо так, то чи підлягає право або законний інтерес захисту і чи буде такий захист ефективний за допомогою того способу, який визначено відповідно до викладеної в позові вимоги. В іншому випадку у позові слід відмовити (пункт 8.5 постанови об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 14.06.2019 у справі № 910/6642/18).

Додатково, в контексті обраного способу захисту, розглядаючи справу, суд має з`ясувати: 1) з яких саме правовідносин сторін виник спір; 2) чи передбачений обраний позивачем спосіб захисту законом або договором; 3) чи передбачений законом або договором ефективний спосіб захисту порушеного права позивача; 4) чи є спосіб захисту, обраний позивачем, ефективним для захисту його порушеного права у спірних правовідносинах. Якщо суд дійде висновку, що обраний позивачем спосіб захисту не передбачений законом або договором та/або є неефективним для захисту порушеного права позивача, у цих правовідносинах позовні вимоги останнього не підлягають задоволенню (пункт 43 постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.01.2021 у справі № 916/1415/19).

Судом встановлено, що позивач у позовних вимогах просить скасувати оспорюване рішення та визнати недійсним договір оренди, посилаючись на те, що він суперечить рішенню Бучацької міської ради за № 976 від 26.07.2017, в пункті 2 якого було передбачено укладення договору сервітуту на земельну ділянку, яка відводиться в оренду ОСОБА_2 у відповідності до п.1 цього рішення, між міською радою, як власником земельної ділянки, та нею, ОСОБА_1 , на право проїзду через земельну ділянку до присадибної земельної ділянки по АДРЕСА_2 . Окрім того, вказує, що зазначене рішення оскаржувалось ОСОБА_2 в Бучацькому районному суді (справа №595/764/19, провадження № 2/595/344/2019) та в задоволенні позову ОСОБА_2 було відмовлено, про що 08 листопада 2019 року Бучацьким районним судом ухвалено рішення, яке 27 лютого 2020 року Тернопільським апеляційним судом залишено без змін. Таким чином, рішення Бучацької міської ради № 976 від 26.07.2017 є чинним, і на його виконання Бучацька міська рада підготовила проект договору про встановлення земельного сервітуту.

Слід зазначити, що усі доводи позивача на обгрунтування заявлених позовних вимог зводяться до того, що позивач має право на встановлення земельного сервітуту на спірній земельній ділянці, проте, обраний спосіб захисту, а саме скасування рішення міської ради та визнання недійсним договору оренди землі не забезпечить позивачу її права на земельний сервітут, яке, як вважає позивач, є порушеним.

Частиною 1 статті 2 Земельного кодексу України визначено, що земельні відносини - це суспільні відносини щодо володіння, користування і розпорядження землею.

Так, Земельним кодексом України в главі 16 врегульовано "Право земельного сервітуту", яке розглядається як право власника або землекористувача земельної ділянки чи іншої заінтересованої особи на обмежене платне або безоплатне користування чужою земельною ділянкою (ділянками) (частина 1 статті 98 Земельного кодексу України).

Статтею 401 Цивільного кодексу України закріплено, що право користування чужим майном (сервітут) може бути встановлене щодо земельної ділянки, інших природних ресурсів (земельний сервітут) або іншого нерухомого майна для задоволення потреб інших осіб, які не можуть бути задоволені іншим способом. Сервітут може належати власникові (володільцеві) сусідньої земельної ділянки, а також іншій, конкретно визначеній особі (особистий сервітут).

В контексті спору, що розглядається, при визначенні способу захисту слід виходити з того, що сервітут може бути встановлений договором, законом, заповітом або рішенням суду (частина перша статті 100 Земельного кодексу України, частина перша статті 402 Цивільного кодексу України).

При цьому, за змістом частини 3 статті 402 ЦК України у разі недосягнення домовленості про встановлення сервітуту та про його умови спір вирішується судом за позовом особи, яка вимагає встановлення сервітуту.

Спосіб встановлення сервітуту впливає на можливість обрання способу захисту і, як вбачається, якщо законом передбачено можливість встановлення сервітуту як договором, так і рішенням суду, то, відповідно, і способами захисту в цьому випадку можуть бути як звернення до суду з вимогою про визнання договору укладеним, так і з вимогою про встановлення сервітуту за рішенням суду.

Зазначене підтверджується практикою Верховного Суду відповідно до якої переглядались рішення у справах з вимогами як про визнання укладеним договору сервітуту (див., наприклад, постанови від 20.09.2018 по справі № 918/370/17, від 03.12.2020 у справі № 925/27/18), так і про встановлення сервітуту судом без укладення відповідного договору (див., наприклад, постанови Великої Палати Верховного Суду від 25.06.2019 у справі № 911/2701/17, Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 21.03.2019 у справі № 915/483/17, від 29.01.2020 у справі № 920/1204/17).

Статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Статтею 15 Цивільного кодексу України закріплено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Способи захисту цивільного права чи інтересу - це визначені законом матеріально-правові заходи охоронного характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав, інтересів і вплив на правопорушника і такі способи мають бути доступними й ефективними.

Особа, права якої порушено, може скористатися не будь-яким, а цілком конкретним способом захисту свого права. Переважно, спосіб захисту порушеного права прямо визначається спеціальним законом і регламентує конкретні цивільні правовідносини.

Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Це право чи інтерес суд має захистити у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Вимога захисту цивільного права чи інтересу має забезпечити їх поновлення, а у разі неможливості такого поновлення - гарантувати особі отримання відповідного відшкодування.

Зазначені правові позиції неодноразово висловлювалась Верховним Судом, та узагальнено містяться у постанові Великої Палати Верховного Суду від 31.08.2021 у справі № 903/1030/19.

Отже, з урахуванням вищевикладеного, особа має право на власний розсуд обрати будь-який з можливих способів захисту, які передбачені законом або договором, за виключенням випадків, коли законом встановлено імперативний характер щодо застосування конкретного способу захисту.

В такий спосіб, позивач, який вважає, що його право або законний інтерес порушені, не визнаються або оспорюються має право звернутись до суду за їх захистом, обравши будь-який з передбачених законом або договорів спосіб захисту.

Статтею 124-1 ЗК України передбачено порядок встановлення земельних сервітутів на землях державної, комунальної власності, відповідно до ч. 1 якої особа, заінтересована у встановленні земельного сервітуту на землях державної, комунальної власності, звертається з клопотанням у разі, якщо: а) земельна ділянка не передана у користування або у разі необхідності встановлення земельного сервітуту на землях, не сформованих у земельні ділянки, - до органу виконавчої влади, органу місцевого самоврядування, що здійснює розпорядження земельною ділянкою державної, комунальної власності; б) земельна ділянка перебуває у користуванні - до органу виконавчої влади, органу місцевого самоврядування, що здійснює розпорядження земельною ділянкою державної, комунальної власності, або до землекористувача.

Відповідно до ч. 2 ст.124-1 ЗК України, у разі необхідності встановлення земельного сервітуту на сформованій земельній ділянці: особа відповідно до пункту "а" частини першої цієї статті приймає рішення про надання згоди на встановлення земельного сервітуту та забезпечує укладення договору про встановлення земельного сервітуту або надає мотивовану відмову у його встановленні; особа відповідно до пункту "б" частини першої цієї статті забезпечує укладення договору про встановлення земельного сервітуту або надає мотивовану відмову у його встановленні. Укладення договору про встановлення земельного сервітуту з органом виконавчої влади, органом місцевого самоврядування здійснюється на підставі рішення цього органу. У разі відмови в укладенні договору про встановлення земельного сервітуту щодо сформованої земельної ділянки державної, комунальної власності такий договір визнається укладеним за рішенням суду.

У разі відмови особи відповідно до пункту "а" частини першої цієї статті у прийнятті рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та/або укладення договору про встановлення земельного сервітуту, такий земельний сервітут встановлюється за рішенням суду за позовом особи, заінтересованої у встановленні земельного сервітуту (частина п`ята статті 124-1 Земельного кодексу України).

Судом встановлено, що ОСОБА_1 у позовних вимогах просить скасувати рішення Бучацької міської ради від 15.12.2021 №2068 та визнати договір оренди землі від 15.12.2021 недійсним, посилаючись на те, що такі суперечать чинному рішенню за №976 від 26.07.2017 та нормам ст.203 ЦК України.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Згідно ст. 144 Конституції України передбачено, що органи місцевого самоврядування в межах повноважень, визначених законом, приймають рішення, які є обов`язковими до виконання на відповідній території. Рішення органів місцевого самоврядування з мотивів їх невідповідності Конституції чи законам України зупиняються у встановленому законом порядку з одночасним зверненням до суду.

Згідно ст.11 ЦК України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки, й серед підстав виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, передбачає договори та інші правочини.

Спеціальним законом, що регулює питання оренди землі, є Закон України "Про оренду землі", яким встановлено, що відносини, пов`язані з орендою землі, регулюються Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, цим Законом, законами України, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них, а також договором оренди землі.

Згідно ч. 2 ст. 4 Закону України "Про оренду землі" орендодавцями земельних ділянок, що перебувають у комунальній власності, є сільські, селищні, міські ради в межах повноважень, визначених законом.

Згідно із частиною першою статті 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків.

Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 ЦК України).

Статтею 13 Закону України «Про оренду землі» визначено, що договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Частиною першою статті 792 ЦК України визначено, що за договором найму (оренди) земельної ділянки наймодавець зобов`язується передати наймачеві земельну ділянку на встановлений договором строк у володіння та користування за плату.

Відповідно до п. «в» ст. 12 ЗК України до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин, належить надання земельних ділянок у користування із земель комунальної власності відповідно до цього Кодексу.

Згідно ст.116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.

Згідно ст. 124 ЗК України передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування згідно з їх повноваженнями, визначеними статтею 122 цього Кодексу.

Відповідно до ч.1 ст.122 ЗК України сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб.

Згідно ч.2 ст.123 ЗК України особа, зацікавлена в одержанні у користування земельної ділянки із земель державної або комунальної власності за проектом землеустрою щодо її відведення, звертається з клопотанням про надання дозволу на його розробку до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, які відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, передають у власність або користування такі земельні ділянки. У клопотанні зазначаються орієнтовний розмір земельної ділянки та її цільове призначення. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування та розмір земельної ділянки, письмова згода землекористувача, засвідчена нотаріально (у разі вилучення земельної ділянки). Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування в межах їх повноважень у місячний строк розглядає клопотання і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування земельної ділянки вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, а також генеральних планів населених пунктів, іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування території населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку. Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування у двотижневий строк з дня отримання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки приймає рішення про надання земельної ділянки у користування.

Аналіз вказаних норм закону дозволяє стверджувати, що наявний чітко визначений порядок і повноваження органу місцевого самоврядування щодо можливості оренди громадянином земельної ділянки, а також чітко визначена процедура такої, зокрема випадки надання дозволу на розроблення проекту землеустрою, його затвердження, а також затвердження технічної документації.

Вирішення питань регулювання земельних відносин здійснюється виключно на пленарних засіданнях міської ради відповідно до п.34 ч.1 ст.26 ЗУ «Про місцеве самоврядування».

Разом із тим відповідно до ч.ч.1,2 ст.59 ЗУ «Про місцеве самоврядування» рада в межах своїх повноважень приймає нормативні та інші акти у формі рішень. Рішення ради приймаються на її пленарному засіданні після обговорення більшістю депутатів від загального складу ради.

В судовому засіданні встановлено, що оспорюваний договір оренди землі, укладений між Бучацькою міською радою та ОСОБА_2 від 15 грудня 2021 року, на підставі рішення міської ради №2068 від 15 рудня 2021 року, згідно з яким Бучацька міська рада вирішила надати ОСОБА_2 в строкове платне користування земельну ділянку, площею 0,0071 га, яка знаходиться в межах населеного пункту АДРЕСА_1 (кадастровий номер :02:004:1343). Вказаний договір є чинний.

Таким чином, судом встановлено, що органом місцевого самоврядування, який у межах, визначених законом повноважень наділений дискреційними повноваженнями на прийняття рішення про надання в оренду земельної ділянки на підставі наданої документації у порядку та у спосіб, визначений законом, згідно дослідженого договору виділено ОСОБА_2 у користування земельну ділянку площею 0,0071 га Миру (кадастровий номер :02:004:1343).

Позивач зазначає, що у спірному договорі оренди землі від 15.12.2021 в п. 5 міститься поклинання на нормативу грошову оцінку земельної ділянки станом на 22.12.2021 №121/32-21, тобто отриману уже після укладення договору оренди землі, проте, саме по собі посилання у зазначеному договорі на нормативну грошову оцінку від 22.12.2021 не є підставою для визнання його недійсним.

Відтак, в контексті заявлених позивачем ОСОБА_1 позовних вимог, суд приходить до висновку про відсутність порушених, оспорюваних чи невизнаних прав позивача, оскільки надання в оренду земельних ділянок є дискреційними повноваженнями органу місцевого самоврядування, яке приймається у спосіб та межах визначених законом, а скасування оскаржуваного рішення міської ради та визнання договору оренди землі недійсним не призведе до поновлення порушених, оспорюваних чи невизнаних прав позивача.

Згідно вимог ст. 12, 81 ЦК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини на які посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Натомість, заслуговують на увагу доводи відповідачів про обрання позивачем неналежного способу захисту, що є підставою для відмови в позові, оскільки скасування рішення Бучацької міської ради та визнання договору оренди земельної ділянки недійсним не може призвести до поновлення прав позивача.

Судовий захист повинен бути повним та відповідати принципу процесуальної економії, тобто забезпечити відсутність необхідності звернення до суду для вжиття додаткових засобів захисту. Такі висновки сформульовані в пункті 63 постанови Великої Палати Верховного Суду від 22.09.2020 в справі № 910/3009/18.

Обрання позивачем неналежного способу захисту своїх прав є самостійною підставою для відмови у позові (правовий висновок, викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 02.02.2021 в справі № 925/642/19 (провадження № 12-52гс20)).

Відповідно до частин першої та другої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Одним із засад (принципів) цивільного судочинства є принцип диспозитивності (пункт 5 частини третьої статті 2 ЦПК України).

За змістом статті 13 ЦПК України, яка дає визначення диспозитивності цивільного судочинства, відповідно до частини першої якої суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

В зв`язку з тим, що вимоги позивача, заявлені нею в позовній заяві не призведуть до поновлення її прав, оскільки скасування рішення Бучацької міської ради та визнання договору оренди земельної ділянки недійсним не свідчитиме про право користування позивачем спірною земельною ділянкою для проїзду чи проходу до її земельної ділянки (право земельного сервітуту), суд приходить до висновку, що обраний нею спосіб захисту не є ефективним, та, з урахуванням принципу диспозитивності цивільного судочинства, приходить до висновку про відмову у задоволенні зазначених вимог ОСОБА_1 з цих підстав.

Європейський суд з прав людини наголошує на тому, що право на доступ до суду має бути ефективним. Реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції, кожна держава-учасниця Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух. Разом із тим не повинно бути занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, так як доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним, але і реальним (§ 59 рішення ЄСПЛ у справі "De Geouffre de la Pradelle v. France" від 16 грудня 1992 року, заява № 12964/87).

Водночас, суд не погоджується з твердженнями позивача, що не вирішення зазначених позовних вимог про скасування рішення Бучацької міської ради та визнання договору оренди земельної ділянки недійсним, унеможливить реалізацію позивачем ОСОБА_1 її права на земельний сервітут.

Позивач ОСОБА_1 для забезпечення потреби проїзду чи проходу через земельну ділянку, яка відведена в оренду ОСОБА_2 , за наведених обставин, вправі звернутись до суду з позовом про визнання договору земельного сервітуту укладеним або про встановлення земельного сервітуту.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Керуючись ст.ст.2, 5, 12, 13, 19, 76, 77, 81, 258, 263-265, 268, 352, 354 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В :

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Бучацької міської ради Тернопільської області, про скасування рішення Бучацької міської ради, визнання договору оренди земельної ділянки недійсним, відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скарги не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення суду, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення суду або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до Тернопільського апеляційного суду.

Повне судове рішення складено 07 жовтня 2022 року.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 .

Відповідач: Бучацька міська рада Чортківського району Тернопільської області, місцезнаходження: 48401, вул. Майдан Волі, 1, м.Бучач Тернопільської області, ЄДРПОУ 0458479.

Суддя: І. І. Тхорик