27.09.2022 Справа № 756/4589/22
Унікальний номер 756/4589/22
Номер провадження 2/756/3830/22
21 вересня 2022 року м. Київ
Оболонський районний суд м. Києва в складі:
головуючого судді - Шролик І.С.,
секретар судового засідання- Олифіренко Д.М.,
за участю позивача - ОСОБА_1
представника позивача - ОСОБА_2
представника третьої особи - Кулініч І.О.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа: Служба у справах дітей та сім?ї Оболонської районної в м. Києві державної адміністрації про збільшення розміру аліментів та позбавлення батьківських прав,-
Короткий зміст позовних вимог.
В червні 2022 року позивач ОСОБА_1 через свого представника - адвоката Кондратюк О.А., звернулася до суду з вищевказаним позовом, в якому просить суд: збільшити розмір аліментів, який було встановлено, до розміру 3000,00 грн., на утримання малолітньої доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до досягнення нею повноліття; позбавити батьківських прав ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , відносно неповнолітньої доньки ОСОБА_4 , яка народилася ІНФОРМАЦІЯ_3 .
В обгрунтування заявлених вимог зазначає, що 23 липня 2010 року між сторонами зареєстровано шлюб. Від спільного шлюбу ІНФОРМАЦІЯ_3 народилася донька ОСОБА_4 . 10 серпня 2012 року шлюб між подружжям розірвано.
У зв`язку з проведенням антитерористичної операції на сході України у 2014 році позивач змушена переїхати з малолітньою донькою до Києва, де були взяті на облік як внутрішньо переміщені особи.
Зазначає, що з 2012 року відповідач не цікавиться дитиною, не виконує покладених законом обов`язків батька, ніяким чином не піклується про дитину, не проявляє заінтересованості у її долі, не цікавиться її успіхами, станом здоров?я, не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, навчанням, не сприяє отриманню освіти, не забезпечує харчуванням, медичним доглядом, лікуванням, не спілкується з дитиною, не бере педагогічної, матеріальної, грошової або іншої участі у вихованні дитини.
Рішенням Ленінського районного суду міста Луганська від 10 серпня 2012 року стягнуто з ОСОБА_5 аліменти на утримання дитини в розмірі 1000,00 грн. Однак, аліменти останній не сплачує.

На даний час дитина проживає з матір?ю та вітчимом, якого вважає своїм батьком. Вітчим ОСОБА_6 є чоловіком позивача. Позивач зазначає, що на даний час перебуває у декретній відпустці по догляду за дитиною до трьохрічного віку. Враховуючи те, що розмір аліментів в розмірі 1000,00 грн. є замалим для забезпечення нормальних потреб дитини, тому просить збільшити розмір аліментів.

Через відсутність будь-якої зацікавленості батька в житті дитини, донька біологічного батька зовсім не знає, називає батьком іншу людину, який піклується про неї, вважає правові підстави щодо позбавлення відповідача батьківських прав, що відповідає інтересам дитини, а також для збільшення розміру аліментів на утримання неповнолітньої дитини.

Рух справи.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 29 червня 2022 року справу передано на розгляд судді Шролик І.С.

Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 04 липня 2022 року відкрито загальне провадження по справі та призначено справу до підготовчого розгляду на 10 серпня 2022 року.

Ухвалою суду від 10 серпня 2022 року, занесеною до протоколу судового засідання, закрито підготовче провадження по справі та призначено до судового розгляду на 21 вересня 2022 року.

Позивач та її представник в судовому засіданні підтримали позовні вимоги та просили задовольнити в повному обсязі. Позивач повідомила суду, що востаннє спілкувалась із відповідачем у 2017 році, він повідомив, що проживає в Росії, має іншу родину, важкий майновий стан, тому не може сплачувати аліменти. Жодних відносин із колишнім чоловіком не підтримувала, із дитиною він ніколи не спілкувався, сплачував востаннє аліменти на утримання доньки в 2012 році, не в повному обсязі. До примусового виконання рішення суду щодо стягнення аліментів позивач не зверталась. Донька вважає батьком ОСОБА_6 , який про неї піклується, займається її вихованням та утриманням.

Відповідач в судове засідання не з?явився, про розгляд справи повідомлявся судом належним чином шляхом розміщення оголошення про виклик на сайті Судової влади. Судом не було скеровано поштову кореспонденцію за адресою реєстрації відповідача: АДРЕСА_1 , оскільки призупинено з 2014 року надсилання поштових відправлень в м. Луганськ і повертаються у зворотному напрямку. Клопотання про відкладення розгляду справи, до суду відповідач не надіслав, про причину неявки суд не повідомив, відзив та інші заяви з процесуальних питань від нього до суду не надходили.

Представник Служби у справах дітей та сім?ї Оболонської районної в м. Києві державної адміністрації в судовому засіданні підтримала позовні вимоги та не заперечувала проти задоволення позовних вимог. Підтримала висновок служби про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав щодо дитини.

Відповідно до ч. 8 ст. 178 ЦПК України в разі ненадання відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутність відповідача та ухвалити заочне рішення відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України, оскільки представник позивача не заперечувала проти заочного розгляду справи.

Заслухавши пояснення позивача та його представника, представника третьої особи, дослідивши докази в їх сукупності суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог.

Встановлені судом обставини справи.

Судом встановлено, що 23 липня 2010 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 зареєстровано шлюб відділом реєстрації актів громадянського стану Ленінського відділу реєстрації актів цивільного стану Луганського обласного управління юстиції, актовий запис № 268.

Згідно свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 від 04 березня 2011 року, виданого Ленінським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Луганського міського управління юстиції у Луганській області, ІНФОРМАЦІЯ_3 народилася ОСОБА_4 . Батьками дитини вказано: ОСОБА_3 та ОСОБА_7 . (15).

Рішенням Ленінського районного суду міста Луганська від 10 серпня 2012 року шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_7 розірвано; стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_7 аліменти на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 в розмірі 1000,00 грн. щомісячно, починаючи з 12 липня 2012 року, до досягнення дитиною повноліття. (а.с. 20).

Згідно зі свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_2 , виданого 11 липня 2017 року Оболонським районним відділом держаної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у м. Києві, 11 липня 2017 року між ОСОБА_6 та ОСОБА_7 зареєстровано шлюб. (а.с. 27).

Відповідно до довідки від 15 липня 2020 року № 3005-6027, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , уродженка м. Олександрівськ Луганської області, зареєстроване місце проживання якої: АДРЕСА_2 , взята на облік як внутрішньо переміщена особа за адресою: АДРЕСА_3 (а.с. 10).

Відповідно до довідки від 15 липня 2020 року № 3005-17217, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженка м. Луганськ, зареєстроване місце проживання якої: АДРЕСА_2 , взята на облік як внутрішньо переміщена особа за адресою: АДРЕСА_3 (а.с. 16).

Як вбачається з довідки про доходи виданої ТОВ «Експерт з кліматичної техніки» № 26/05/22 від 26 травня 2022 року, ОСОБА_1 працює в ТОВ «Експерт з кліматичної техніки» на посаді адміністратора даних з 09 квітня 2019 року по теперішній час. З липня 2020 року і по даний момент знаходиться у відпустці по догляду за дитиною до досягнення неї трирічного віку. Заробітна плата за період з квітня 2019 року по березень 2020 року становила 65650,16 грн. (а.с. 23).

Згідно характеристики за підписом класного керівника ОСОБА_8 , ОСОБА_4 за час навчання у школі зарекомендувала себе старанною, сумлінною, дисциплінованою, працелюбною, уважною ученицею. Володіє достатнім рівнем навчальних досягнень. На уроках активна, виконує домашні завдання. Дитина зростає у благополучній родині, яку створила її рідна мати ОСОБА_1 зі своїм теперішнім чоловіком - ОСОБА_6 . Мати бере активну участь у навчанні та вихованні доньки, систематично відвідує батьківські збори. Рідний батько дитини, за період її навчання, жодного разу до школи не з?являвся та не телефонував, шкільним життям доньки не цікавився жодного разу, про участь у вихованні доньки інформації не має. (а.с. 26).

Як вбачається з довідки АТ КБ «Приватбанк» від 25 травня 2022 року відповідач здійснював перерахування коштів на утримання дитини, але в розмірі меншому ніж стягнуто за рішенням суду, а саме: 16.03.2013 року - 398,00 грн.; 15.01.2013 року - 301,90 грн.; 10.12.2012 року - 702,90 грн.; 15.10.2012 року - 550,44 грн.; 03.10.2012 року - 450,45 грн.; 10.09.2012 року - 500,94 грн. (а.с. 21, 22).

Оболонською РДА в м. Києві суду надано висновок № 104-3721 від 02 серпня 2022 року про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_3 відносно малолітньої дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1

З наданого висновку вбачається, що відповідно до акту обстеження умов проживання за адресою: АДРЕСА_3 , складеного Службою у справах дітей та сім?ї Оболонської районної в м. Києві державної адміністрації встановлено, що квартира відремонтована, світла затишна, облаштована необхідними меблями та побутовою технікою. Створенні належні умови для проживання та розвитку дитини. Дитина забезпечена шкільним приладдям, одягом та взуттям за сезоном. ОСОБА_9 є ученицею школи І-ІІІ ступенів № 8 Оболонського району м. Києва. З характеристики відомо, що мати дівчинки приділяє належну увагу вихованню та навчанню дитини. Батько в школі жодного разу не з?являвся, шкільним життям дитини не цікавиться. Батько дитини, ОСОБА_3 про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною до служби у справах дітей та сім?ї Оболонської РДА в м. Києві не звертався. Станом на 28 липня 2022 року пояснень чи заперечень стосовно пояснення його батьківських прав не надав.

Застосовані норми права та мотиви, з яких виходить суд при прийнятті рішення.

Відповідно до ст. 164 СК України підставами для позбавлення батьківських прав батьків є: якщо мати, батько не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків з виховання дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини.

Пунктом 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» зазначається, що особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК України.

Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Статтею 164 Сімейного кодексу України, законодавчо визначає, що підставою позбавлення батьківських прав є ухилення від виконання своїх батьківських обов`язків по вихованню дитини.

Бездіяльність батьків повністю співпадає з ознаками, викладеними у положеннях ст. 164 СК України та п. 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення батьківських прав», оскільки вона не бере участі у вихованні своєї дитини, не виявляє турботи щодо дитини, не підтримує її матеріально, нехтує обов`язком батьків утримувати дитину.

Частина четверта статті 5 Сімейного кодексу України закріплює, що держава бере під свою охорону кожну дитину-сироту і дитину, позбавлену батьківського піклування.

Згідно з статтею 155 Сімейного кодексу України, ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.

Стаття 3 Закону України «Про охорону дитинства» передбачає, що у порядку, встановленому законодавством, держава гарантує всім дітям рівний доступ до безоплатної юридичної допомоги, необхідної для забезпечення захисту їх прав.

Згідно пункту 5 абзацу 1 статті 3 Закону України «Про забезпечення організаційно-правових умов соціального захисту дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування», однією з основних засад державної політики щодо соціального захисту дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування є захист особистих прав та інтересів таких дітей.

Згідно статті 165 Сімейного кодексу України, право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав має орган опіки та піклування.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.

Статтею 165 СК України визначено, що право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.

В контексті приписів ч. 6 ст. 19 СК України, рішення органу опіки та піклування не є для суду обов`язковим, а підлягає оцінці поряд з іншими доказами.

Суд погоджується з висновком Оболонської районної в м. Києві Державної адміністрації про доцільність позбавлення батьківських прав відповідача ОСОБА_3 , оскільки в ході судового розгляду знайшов підтвердження факт неналежного виконання ним батьківських обов`язків, відсутність прояву інтересу до здоров`я, навчання, виховання дитини.

На підставі викладеного, керуючись принципом найкращого забезпечення інтересів дітей, закріпленим у Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989 року, суд приходить до висновку про доведеність невиконання відповідачем батьківських обов`язків, умисність таких дій та свідоме нехтування ними, безвідповідальне ставлення до їх виконання. Провівши ретельний аналіз можливих наслідків позбавлення ОСОБА_3 батьківських прав в аспекті встановлених обставини, суд приходить до висновку, що саме застосування до нього крайнього заходу у вигляді позбавлення батьківських прав відносно малолітньої ОСОБА_4 забезпечить захист інтересів дитини, безпеку для їх життя та здоров`я, а наявні мотиви для позбавлення батьківських прав в даному випадку є доречними і достатніми з урахуванням обсягу наявних доказів, що узгоджується з правовими висновками Європейського суду з прав людини, викладеними в п.48 рішення від 18.12.2008 року № 39948/06 у справі «Савіни проти України» та в п. 65 рішення № 46544/99 у справі «Кутцнер проти Німеччини».

Таким чином, суд приходить до висновку про те, що відповідач дійсно не виконує свого батьківського обов`язку по утриманню та вихованню їх малолітньої дитини, а тому позовні вимоги щодо позбавлення відповідача батьківських прав щодо неповнолітньої доньки ОСОБА_4 підлягають задоволенню.

Щодо позовних вимог про збільшення розміру аліментів на утримання неповнолітньої дитини суд зазначає наступне.

Як вбачається зі змісту позовних вимог, позивач просить суд збільшити розмір аліментів, що стягуються на підставі рішення Ленінського районного суду міста Луганська від 10 серпня 2012 року до розміру 3000,00 грн.

Статтею 192 СК України передбачено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Сімейний кодекс України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження (частина третя статті 181 СК України).

При цьому, у частині 1 статті 192 СК України наведено перелік обставин, за яких суд може ухвалити рішення, зокрема, про збільшення розміру аліментів. Такими обставинами є: зміна матеріального стану, зміна сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я особи з якої стягуються аліменти, та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Тому, виходячи з вимог чинного законодавства, вказані обставини повинні бути суттєвими і відігравати значну роль у житті заявника, платника аліментів, при розгляді спору про зменшення або збільшення розміру аліментів, встановлених рішенням суду.

Таким чином, підставою для збільшення розміру стягнутих аліментів, є перелік обставин, за яких суд може ухвалити рішення.

Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» зазначено, що вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен враховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

Згідно ч. 2 ст. 182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

При визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

У постанові Верховного Суду України від 05 лютого 2014 року у справі № 6-143цс13 зроблено висновок, що розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. СК України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження. Стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями статті 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів, визначений у певній твердій грошовій сумі та навпаки). Отже, у спірних правовідносинах підлягає застосуванню не тільки стаття 192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (стаття 182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», стаття 183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», стаття 184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»).

Аналогічні висновки містяться в постанові Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 20 червня 2019 року у справі № 632/580/17 (провадження № 61-51сво18) та постановах Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 536/1557/17 (провадження № 61-7584св18), від 30 червня 2020 року у справі № 343/945/19 (провадження № 61-2057св20).

Частиною першою статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Стаття 12 ЦПК України передбачає, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Згідно із практикою Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він зневільовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.

Тому, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України.

Разом з тим, позивач не надала до суду належних та допустимих доказів на підтвердження зміни матеріального становища або сімейного стану відповідача, погіршення або поліпшення здоров`я когось із сторін та інших випадків, передбачених статтею 192 СК України, як підставу для зміни розміру аліментів.

Окрім того, як пояснила позивач в судовому засіданні з виконавчим листом щодо примусового виконання рішення суду про стягнення аліментів вона не зверталась.

З урахуванням наведеного, оскільки позивачем не доведено, що наявні обставини передбачені ст. 192 СК України для збільшення розміру аліментів, зокрема доказів того, що змінились сімейне становище та матеріальний стан платника аліментів, що є підставою для збільшення розміру аліментів, надавши належну оцінку зібраним доказам, дійшов до обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення позову в частині збільшення розміру аліментів на утримання неповнолітньої дитини. Жодних даних, які б свідчили про покращення матеріального становища відповідача після ухвалення рішення про стягнення аліментів матеріали справи не містять.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України суд присуджує з відповідача на користь позивача судовий збір у сумі 992,40 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 12, 13, 76-81, 89, 141, 259, 265, 280-283, 354, 355 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ :

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа: Служба у справах дітей та сім?ї Оболонської районної в м. Києві державної адміністрації про збільшення розміру аліментів та позбавлення батьківських прав - задовольнити частково.

Позбавити батьківських прав ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП - НОМЕР_3 ) відносно неповнолітньої доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

В задоволенні решти вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП - НОМЕР_3 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП - НОМЕР_4 ) витрати по сплаті судового збору у розмірі 992,40 грн.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку. Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Апеляційна скарга позивачем подається до Київського апеляційного суду через Оболонський районний суд міста Києва протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Повний текст судового рішення складено 27 вересня 2022 року.

Суддя І.С. Шролик