Постанова

Іменем України

05 жовтня 2022 року

м. Київ

справа № 521/10631/20

провадження № 61-5934 св 22

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Луспеника Д. Д. (суддя-доповідач),

суддів: Воробйової І. А., Гулька Б. І., Коломієць Г. В., Черняк Ю. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

представник відповідача - адвокат Приміч Денис Володимирович,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу представника ОСОБА_2 - адвоката Приміча Дениса Володимировича, на постанову Одеського апеляційного суду у складі колегії суддів: Таварткіладзе О. М., Заїкіна А. П., Погорєлової С. О. від 05 квітня 2022 року,

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст позовної заяви

У липні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , в якому просив суд стягнути з відповідача на його користь в межах спадкового майна 16 000,00 доларів США.

В обґрунтування позову зазначав про те, що 06 січня 2018 року між ним та ОСОБА_3 було укладено договір позики, який оформлено у формі розписки, відповідно до якої він надав у борг позичальнику 16 000,00 доларів США. ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 помер. Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, ОСОБА_3 був власником квартири

АДРЕСА_1 .

Позивач зазначав, що 01 квітня 2020 року він звернувся до Малиновської нотаріальної контори у м. Одесі з претензією до спадкоємців про погашення боргу. Листом від 05 червня 2020 року № 2037/02-14 Малиновська нотаріальна контора у м. Одесі повідомила його про те, що 06 травня 2020 року із заявою про прийняття спадщини звернулася дружина спадкодавця - ОСОБА_2 , до якої доведено зміст вимог кредитора. При цьому зазначав, що відповідач не зверталася до нього щодо вирішення питання погашення боргу.

Вказував, що у розписці від 06 січня 2018 року сторони не погоджували визначення гривневого еквіваленту виконання зобов`язання, тому зобов`язання підлягає стягненню в іноземній валюті.

Ураховуючи викладене, ОСОБА_1 просив суд його позов задовольнити.

Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції

Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси у складі судді Мазун І. А. від 16 лютого 2021 року позов ОСОБА_1 залишено без задоволення.

Рішення суду мотивовано тим, що складена боргова розписка від 06 січня 2018 року не містить валюти боргового зобов`язання, оскільки у вказаному договорі позики не визначено, в яких саме умовних одиницях (предмет договору) був отриманий борг, не надано будь-яких належних та допустимих доказів на підтвердження факту укладання договору позики (не досягнуто істотних умов договору). Тому правові підстави для стягнення з відповідача на корись позивача суми боргу в умовних одиницях - доларах США за розпискою відсутні.

Також суд послався на правові висновки Верховного Суду України та Верховного Суду.

Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції

Постановою Одеського апеляційного суду від 05 квітня 2022 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено. Рішення Малиновського районного суду

м. Одеси від 16 лютого 2021 року скасовано та ухвалено нове судове рішення.

Позов ОСОБА_1 задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованість за договором позики (розписки) від 06 січня 2018 року у розмірі

16 000,00 доларів США, у межах успадкованого майна, після

смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 .

Вирішено питання розподілу судових витрат.

Постанова апеляційного суду мотивована тим, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про відмову у задоволенні позовних вимог, оскільки між позивачем та ОСОБА_3 було укладено договір позики в формі розписки, оригінал якої знаходиться у позивача, відповідач не довела факту повернення грошових коштів та не спростувала укладення розписки спадкодавцем - ОСОБА_3 . При цьому, суд зазначив, що вказана в розписці сума боргу в «у.е.» є загальноприйнята валюта в доларах США. Отже, наявність позикових правовідносин позивачем доведено.

Апеляційний суд зазначив, що єдиним спадкоємцем ОСОБА_3 є його дружина - ОСОБА_2 , яка прийняла спадщину, після смерті чоловіка в порядку частини третьої статті 1268 ЦК України та частини першої

статті 1269 ЦК України, тому зі спадкоємця ОСОБА_2 на користь

ОСОБА_1 підлягає стягненню заборгованість за договором позики (розписки) від 06 січня 2018 року у розмірі 16 000,00 доларів США у межах спадкового майна, прийнятого після смерті ОСОБА_3 .

Суд послався на правові висновки Верховного Суду України, Великої Палати Верховного Суду та Верховного Суду.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У червні 2022 року представником ОСОБА_2 - адвокатом Примічем Д. В., подано до Верховного Суду касаційну скаргу на постанову Одеського апеляційного суду від 05 квітня 2022 року, у якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржувану постанову апеляційного суду, справу направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Надходження касаційної скарги до Верховного Суду

Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 07 липня 2022 року клопотання представника ОСОБА_2 - адвоката Приміча Д. В., про поновлення строку на касаційне оскарження судового рішення задоволено, поновлено цей строк, відкрито касаційне провадження в указаній справі, витребувано цивільну справу

№ 521/10631/20 із Малиновського районного суду м. Одеси. Надіслано іншим учасникам справи копію касаційної скарги та доданих до неї документів. Роз`яснено право подати відзив на касаційну скаргу та надано строк для подання відзиву на касаційну скаргу.

У липні 2022 року справа надійшла до Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 19 вересня 2022 року справу призначено до судового розгляду.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга представника ОСОБА_2 - адвоката Приміча Д. В., мотивована тим, що суд апеляційної інстанцій неправильно дослідив справжню правову природу правовідносин, застосував норми права, без врахування висновків щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, а саме у постановах Верховного Суду України: від 18 вересня 2013 року у справі № 6-63 цс 13; від 13 грудня 2017 року у справі № 6-996 цс 17; та у постанові Верховного Суду від 05 вересня 2018 року у справі

№ 367/7135/16.

Вказує, що суд апеляційної інстанції належним чином не встановив всі обставини у справі, що стосуються стягнення коштів у межах спадкового майна, а обмежився лише дослідженням розписки, не встановив справжню правову природу правовідносин у справі, так як, досліджуючи боргові розписки чи інші письмові документи, суд для визначення факту укладення договору повинен виявляти справжню правову природу правовідносин сторін незалежно від найменування документа та, залежно від установлених результатів, зробити відповідні правові висновки. При цьому, посилається на відповідний правовий висновок, викладений у постановах Верховного Суду

від 08 липня 2019 року у справі № 524/4946/16-ц, від 22 серпня 2019 року у справі № 369/3340/16-ц. По суті, між сторонами договору позики були правовідносини з надання послуг по переведенню нежитлового приміщення у житлове. При цьому зі змісту розписки неможливо ідентифікувати повну інформацію про осіб.

Крім того, зазначає, що ОСОБА_1 був суб`єктом декларування

з 2016-2020 роки, тому відповідно до Закону України «Про запобігання корупції» повинен був зазначити в щорічній декларації позичені кошти третім особам, що передбачено у розділі 12 «Грошові активи», проте із щорічних декларацій сума позики у розмірі 16 000,00 доларів США відсутня. Крім того, зазначає, що сукупний дохід сім`ї ОСОБА_1 у щорічних деклараціях не дозволяв позивачу позичити зазначені в розписці кошти.

Відзив на касаційну скаргу до суду не надходив.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

06 січня 2018 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 укладено договір позики, який оформлений у формі розписки, відповідно до якої ОСОБА_1 позичив ОСОБА_3 грошові кошти у розмірі 16 000,00 у.е. строком на 1 рік та зобов`язався повернути вказані грошові кошти в строк (а. с. 6).

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть (а. с. 37).

Відповідач - ОСОБА_2 , є дружиною померлого ОСОБА_3 (а. с. 36).

Відповідно до Реєстру речових прав, ОСОБА_3 був власником 1/2 частини квартири АДРЕСА_1 на праві спільної часткової власності (а. с. 16-21).

01 квітня 2020 року ОСОБА_1 звернувся до Малиновської державної нотаріальної контори у м. Одеса із пред`явленням претензії до спадкоємців про погашення боргу (а. с. 5).

Листом-повідомленням від 08 квітня 2020 року Малиновська державна нотаріальна контора у місті Одеса повідомила ОСОБА_1 про відкриття спадкової справи № 244/2020 до майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 . Станом на 08 квітня 2020 року ніхто зі спадкоємців

ОСОБА_3 до Малиновської державної нотаріальної контори у м. Одеса не звертався (а. с. 13).

05 червня 2020 року державний нотаріус Малиновської державної нотаріальної контори у м. Одеса Дудінова І. Д. повідомила ОСОБА_1 про те, що 06 травня 2020 року заяву про прийняття спадщини подала дружина померлого ОСОБА_2 , до якої доведено зміст вимог кредитора (а. с. 14).

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

08 лютого 2020 року набрав чинності Закон України від 15 січня 2020 року

№ 460-IХ «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ».

Частиною третьою статті 3 ЦПК України передбачено, що провадження

у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Підстави касаційного оскарження судових рішень визначені у частині другій статті 389 ЦПК України.

Підставою касаційного оскарження вказаного судового рішення заявник зазначає неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, а саме застосування норм права без урахування висновку щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду та не дослідження апеляційним судом зібраних у справі доказів (пункти 1, 4 частини другої статті 389 ЦПК України).

Касаційна скарга представника ОСОБА_2 - адвоката Приміча Д. В., підлягає задоволенню.

Мотиви, з яких виходив Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону судове рішення суду апеляційної інстанції не відповідає.

Статтею 1218 ЦК України передбачено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Зі смертю позичальника зобов`язання з повернення кредиту включаються до складу спадщини, строки пред`явлення кредитодавцем вимог до спадкоємців позичальника, а також порядок задоволення цих вимог регламентуються статтями 1281 і 1282 ЦК України.

Згідно із статтею 1282 ЦК України спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен зі спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Вимоги кредитора вони зобов`язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями і кредитором не встановлено інше. У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора накладає стягнення на майно, яке було передано спадкоємцям у натурі.

У разі смерті фізичної особи, боржника за зобов`язанням у правовідносинах, що допускають правонаступництво у порядку спадкування, обов`язки померлої особи (боржника) за загальним правилом переходять до іншої особи її спадкоємця, тобто відбувається передбачена законом заміна боржника у зобов`язанні, який несе відповідальність у межах вартості майна, одержаного у спадщину.

Таким чином, правовідносини, що виникли між кредитором та боржником (який помер), після його смерті трансформуються у зобов`язальні правовідносини, що виникли між кредитодавцем та спадкоємцями боржника і вирішуються у порядку положень статті 1282 ЦК України.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 01 липня 2021 року у справі № 202/7691/17, провадження № 61-5042 св 21, зазначено, що «при вирішенні спорів про стягнення заборгованості за вимогами кредитора до спадкоємців боржника судам для правильного вирішення справи необхідно встановлювати, зокрема, такі обставини: при доведеності та обґрунтованості вимог кредитора боржника, суду належить встановити обсяг спадкового майна та його вартість, визначивши тим самим межі відповідальності спадкоємця (спадкоємців) за боргами спадкодавця відповідно до частини першої статті 1282 ЦК України».

Подібні за змістом висновки викладені у постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду: від 18 вересня 2019 року у справі № 640/6274/16-ц, провадження № 61-25487 св 18; від 29 січня 2020 року

у справі № 496/4363/15-ц, провадження № 61-44960 св 18; від 15 липня 2020 року у справі № 645/1566/16-ц, провадження № 61-37696 св 18;

від 04 березня 2020 року у справі № 2609/30529/12, провадження

№ 61-11141 св 19; від 17 серпня 2022 року у справі № 765/6174/16-ц, провадження № 61-16777 св 21.

Одним із основних принципів цивільного судочинства є принцип змагальності сторін, закріплений у статтях 12, 81 ЦПК України, відповідно до якого кожна сторона повинна довести обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Ураховуючи предмет спору у зазначеній справі, до обов`язку позивача як кредитора спадкодавця належить доказування обставин щодо розміру заборгованості боржника на день відкриття спадщини, наявність спадкоємців боржника, дотримання кредитором строку, визначеного статтею 1282 ЦК України, звернення з вимогою до спадкоємців боржника, а до обов`язку спадкоємця позичальника, у разі заперечення проти заявлених вимог, належить обов`язок доведення розміру та вартості успадкованого ним майна. Таким чином, обсяг спадкового майна та його вартість повинен доводити спадкоємець, який заперечує проти вимог кредитора спадкодавця, оскільки відповідальність спадкоємця за зобов`язаннями спадкодавця обмежена вартістю успадкованого майна.

Вирішуючи спір, встановивши відповідно до положень статті 1282 ЦК України наявність порушеного права (наявність непогашеної спадкодавцем заборгованості за договором позики), факт прийняття спадщини відповідачкою після смерті позичальника, своєчасне звернення позичальника до спадкоємців, наявність спадкового майна, суд апеляційної інстанції не врахував, що принцип змагальності цивільного процесу, який закріплений у статті 81 ЦПК України, передбачає, що кожна сторона повинна довести обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, а доводити обсяг спадкового майна та його вартість повинен спадкоємець, який заперечує проти вимог кредитора спадкодавця, оскільки відповідальність спадкоємця за зобов`язаннями спадкодавця обмежена вартістю успадкованого майна.

У пункті 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня

2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі» судам роз`яснено, що резолютивна частина повинна мати вичерпні, чіткі, безумовні й такі, що випливають зі встановлених фактичних обставин, висновки по суті розглянутих вимог і залежно від характеру справи давати відповіді на інші питання, зазначені у статтях 215-217 ЦПК України.

Зі змісту постанови апеляційного суду слідує, що суд лише зазначив про те, що ОСОБА_2 прийняла спадщину після смерті чоловіка - ОСОБА_3 , навіть не указавши яку, а тому з неї підлягає стягненню вся сума за договором позики у розмірі 16 000 доларів США у межах успадкованого майна.

При цьому суд не зазначив, що це за успадковане майно, яка його дійсна ринкова вартість. Щодо необхідності чітких висновків резолютивної частини постанови апеляційного суду, то є незрозумілим: а) стягненню (виконанню) підлягає сума в 16 000 доларів США; б) якась інша сума у межах успадкованого відповідачкою майна (тоді, хто це визначає?). У такому разі у будь-якому випадку може виникнути новий судовий спір щодо вартості успадкованого майна, а тому вирішення апеляційним судом спору не є ефективним способом вирішення спору.

З урахуванням наведеного, оскільки фактичні обставини, від яких залежить правильне вирішення справи, не встановлено, а суд касаційної інстанції

у силу своїх процесуальних повноважень (стаття 400 ЦПК України) позбавлений такої можливості, то апеляційному суду при новому розгляді справи слід перевірити вищенаведені обставини.

Отже, судове рішення апеляційного суду підлягає скасуванню з направленням справи до суду апеляційної інстанції на новий розгляд.

Відповідно до пунктів 1, 3 частини третьої статті 411 ЦПК України підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є також порушення норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо: суд не дослідив зібрані у справі докази; суд встановив обставини, що мають суттєве значення, на підставі недопустимих доказів.

Розподіл судових витрат не здійснюється, оскільки Верховний Суд направляє справу на новий розгляд, не ухвалюючи судового рішення по суті спору.

Керуючись статтями 400, 402, 409, 411, 416, 418, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу представника ОСОБА_2 - адвоката Приміча Дениса Володимировича, задовольнити.

Постанову Одеського апеляційного суду від 05 квітня 2022 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Постанова Верховного Суду набирає законної сили з моменту її прийняття,

є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий Судді: Д. Д. Луспеник І. А. Воробйова Б. І. Гулько Г. В. Коломієць Ю. В. Черняк