Ухвала

12 жовтня 2022 року

м. Київ

справа № 203/3726/20

провадження № 61-9331ск22

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Лідовця Р. А. розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 04 листопада 2021 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 30 серпня 2022 року, до якої включені скарги на ухвалу Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 06 квітня 2021 року та ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 11 січня 2022 року, у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , Товариства з обмеженою відповідальністю «Авто Бізнес», треті особи: Міністерство юстиції України, Міністерство внутрішніх справ України, Офіс Генерального прокурора, Державна податкова служба України, Регіональний сервісний центр МВС в Дніпропетровській області, про визнання права власності, витребування майна та зобов`язання повернути майно,

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , Товариства з обмеженою відповідальністю «Авто Бізнес» (далі - ТОВ «Авто Бізнес»), треті особи: Міністерство юстиції України, Міністерство внутрішніх справ України (далі - МВС України), Офіс Генерального прокурора, Державна податкова служба України (далі - ДПС України), Регіональний сервісний центр МВС в Дніпропетровській області, про визнання права власності, витребування майна та зобов`язання повернути майно.

Ухвалою Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 06 квітня 2021 року визнано відсутніми підстави для відмови ТОВ «Авто Бізнес» від надання відповідей у порядку, передбаченому статтею 93 ЦПК України на поставлені ОСОБА_1 у позовній заяві питання під № 5, № 7, № 10 та зобов`язано ТОВ «Авто Бізнес» надати відповіді на ці питання відповідно до статті 93 ЦПК України не пізніше як за п`ять днів до наступного підготовчого засідання або повідомити про наявність підстав, передбачених частиною шостою статті 93 ЦПК України, за яких учасник справи має право відмовитися він надання відповіді на поставлені перед ним іншим учасником справи питання.

Зобов?язано ОСОБА_2 у передбаченому статтею 93 ЦПК України порядку надати відповіді на поставлені ОСОБА_1 у позовній заяві питання під № 1, № 2, № 3, № 5, № 6, № 7; ОСОБА_3 - на питання під № 1, № 2, № 3, № 5, № 6, № 7, № 8, № 10, не пізніше як за п`ять днів до наступного підготовчого засідання або повідомити про наявність підстав, передбачених частиною шостою статті 93 ЦПК України, за яких учасник справи має право відмовитися він надання відповіді на поставлені перед ним іншим учасником справи питання.

Рішенням Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 04 листопада 2021 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, ОСОБА_1 звернулася до суду з апеляційною скаргою на рішення Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 04 листопада 2021 року.

Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 11 січня 2022 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 04 листопада 2021 року.

Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 11 січня 2022 року закінчено дії по підготовці справи до апеляційного розгляду та призначено справу до апеляційного розгляду.

Постановою Дніпровського апеляційного суду від 30 серпня 2022 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, а рішення Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 04 листопада 2021 року - без змін.

У вересні 2022 року до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду надійшла касаційна скарга ОСОБА_1 на рішення Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 04 листопада 2021 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 30 серпня 2022 року, до якої включені скарги на ухвалу Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 06 квітня 2021 року та ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 11 січня 2022 року.

Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Подана касаційна скарга ОСОБА_1 не може бути прийнята судом касаційної інстанції, оскільки у порушення пункту 3 частини четвертої статті 392 ЦПК України до касаційної скарги не додано документ, що підтверджує сплату судового збору у встановленому порядку і розмірі.

У касаційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на тяжкий майновий стан у зв`язку з тим, що розмір судового збору перевищує 5 відсотків її річного доходу за попередній календарний рік, просить звільнити її від сплати судового збору за подання касаційної скарги або відстрочити його сплату, на підтвердження чого надає індивідуальні відомості про застраховану особу з Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування від 01 вересня 2022 року, відповідно до яких розмір її доходу за 2021 рік склав 33 312,33 грн.

Відповідно до частини першої та третьої статті 136 ЦПК України суд, враховуючи майновий стан сторони, може своєю ухвалою відстрочити або розстрочити сплату судового збору на визначений строк у порядку, передбаченому законом, але не більше як до ухвалення судового рішення у справі. З підстав, зазначених у частині першій цієї статті, суд у порядку, передбаченому законом, може зменшити розмір належних до сплати судових витрат, пов`язаних з розглядом справи, або звільнити від їх сплати.

Статтею 8 Закону України «Про судовий збір» передбачено, що враховуючи майновий стан сторони, суд може своєю ухвалою за її клопотанням відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі за таких умов: розмір судового збору перевищує 5 відсотків розміру річного доходу позивача - фізичної особи за попередній календарний рік; або позивачами є: а) військовослужбовці; б) батьки, які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину-інваліда, якщо інший з батьків ухиляється від сплати аліментів; в) одинокі матері (батьки), які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину-інваліда; г) члени малозабезпеченої чи багатодітної сім`ї; ґ) особа, яка діє в інтересах малолітніх чи неповнолітніх осіб та осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена; або предметом позову є захист соціальних, трудових, сімейних, житлових прав, відшкодування шкоди здоров`ю.

Суд може зменшити розмір судового збору або звільнити від його сплати на підставі, зазначеній у частині першій цієї статті.

З урахуванням обставин справи та наданих заявником доказів, у задоволенні клопотання ОСОБА_1 про звільнення від сплати судового збору за подання касаційної скарги або відстрочення його сплати слід відмовити.

Наведені у клопотанні доводи не можуть вважатись достатньою підставою для звільнення від сплати судового збору за подання касаційної скарги або відстрочення його сплати, тому заявнику потрібно надати додаткові докази на підтвердження наведених обставин. Такими доказами, наприклад, можуть бути довідки про доходи (у тому числі, фіскальних органів), про склад сім`ї, про наявність на утриманні непрацездатних членів сім`ї, банківські документи про відсутність на рахунку коштів, довідка фіскального органу про перелік розрахункових та інших рахунків, тощо.

Касаційна скарга та додані до неї матеріали не містять даних про те, що ОСОБА_1 є непрацездатною особою, має незадовільний стан здоров`я або інших доказів про наявність у заявника пільг, що підтверджують підстави звільнення від сплати відповідно до закону.

Європейський суд з прав людини неодноразово вказував, що положення пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо зобов`язання забезпечити ефективне право доступу до суду не означає надання права на безкоштовні провадження у цивільних справах. Особливо це стосується порушення заявником процедури касаційного провадження.

Отже, ОСОБА_1 потрібно сплатити судовий збір за подання касаційної скарги.

Порядок сплати та розмір судового збору визначено Законом України

«Про судовий збір» від 08 липня 2011 року.

Відповідно до частини першої статті 4 Закону України «Про судовий збір» (у редакції, чинній на час звернення до суду з позовом) судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Станом на 01 січня 2020 року прожитковий мінімум для працездатних осіб був встановлений у розмірі 2 102 грн.

Відповідно до підпункту 2 частини першої статті 176 ЦПК України ціна позову визначається, зокрема, у позовах про визнання права власності на майно або його витребування - вартістю майна.

Згідно з підпунктом 9 частини першої статті 176 ЦПК України у позовах про право власності на нерухоме майно, що належить фізичним особам на праві приватної власності, - дійсною вартістю нерухомого майна, а на нерухоме майно, що належить юридичним особам, - не нижче його балансової вартості.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 серпня 2020 року у справі № 910/13737/19 (провадження № 12-36гс20) зроблено правовий висновок про те, що майновий позов (позовна вимога майнового характеру) - це вимога про захист права або інтересу, об`єктом якої виступає благо, що підлягає грошовій оцінці. Тобто будь-який майновий спір має ціну. Різновидами майнових спорів є, зокрема, спори, пов`язані з підтвердженням прав на майно та грошові суми, на володіння майном і будь-які форми використання остання. Отже, судовий збір з позовної заяви про визнання права власності на майно, стягнення, витребування або повернення майна - як рухомих речей, так і нерухомості - визначається з урахуванням вартості спірного майна, тобто як зі спору майнового характеру.

Підпунктом 1 пункту 1 частини другої статті 4 Закону України «Про судовий збір» (у редакції, чинній на час звернення до суду з позовом) визначено, що за подання до суду позовної заяви майнового характеру фізичною особою або фізичною особою - підприємцем ставка судового збору становить 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

З огляду на зміст рішення Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 04 листопада 2021 року, вартість спірного рухомого майна становить 257 701,23 грн (відповідно до договору купівлі-продажу від 30 вересня 2017 року, укладеного між ТОВ «Авто Бізнес» та ОСОБА_1 ).

Ставка судового збору, що підлягала сплаті позивачем при поданні позовної заяви становила 2 577,01 грн (257 701,23 грн * 1% = 2 577,01 грн).

Відповідно до підпункту 7 пункту 1 частини другої статті 4 Закону України «Про судовий збір» за подання до суду касаційної скарги на рішення суду; заяви про приєднання до касаційної скарги на рішення суду ставка судового

збору становить 200 відсотків ставки, що підлягала сплаті при

поданні позовної заяви, іншої заяви і скарги в розмірі оспорюваної суми та складає 5 154,02 грн (2 577,01 грн * 200% = 5 154,02 грн).

Ураховуючи наведене, ОСОБА_1 необхідно надати суду касаційної інстанції докази сплати судового збору за подання касаційної скарги у розмірі 5 154,02 грн.

Також подана касаційна скарга ОСОБА_1 не може бути прийнята судом касаційної інстанції, оскільки в порушення пункту 5 частини другої статті 392 ЦПК України, заявником у касаційній скарзі не вказано підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 389 цього Кодексу підстави (підстав).

Абзацом першим частини другої статті 389 ЦПК України визначено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках:

1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;

2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;

3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;

4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.

Відповідно до підпунктів 1, 2 пункту 5 частини другої статті 392 ЦПК України у разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини другої статті 389 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається постанова Верховного Суду, в якій викладено висновок про застосування норми права у подібних правовідносинах, що не був врахований в оскаржуваному судовому рішенні.

У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 2 частини другої статті 389 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається обґрунтування необхідності відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду.

Як підставу касаційного оскарження ОСОБА_1 вказує, у тому числі, пункт 3 частини другої статті 389 ЦПК України, проте посилаючись на вказану підставу, заявник не зазначаєщодо якої саме норми права у подібних правовідносинах відсутній висновок Верховного Суду, що унеможливлює вирішення питання про відкриття касаційного провадження.

У випадку визначення підставою касаційного оскарження судового рішення пункту 3 частини другої статті 389 ЦПК України, касаційна скарга має містити вказівку на норму права щодо якої відсутній висновок та обґрунтування необхідності формування єдиної правозастосовчої практики щодо цієї норми для правильного вирішення справи.

Вказаний правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 12 листопада 2020 року у справі № 904/3807/19.

Посилання у касаційній скарзі на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права без зазначення на обґрунтування випадків (випадка), перелічених у пунктах 1, 2, 3, 4 частини другої статті 389 ЦПК України, не є виконанням вимог процесуального закону (пункт 5 частини другої статті 392 ЦПК України) щодо обов`язкового зазначення у касаційній скарзі підстав касаційного оскарження.

Отже, ОСОБА_1 необхідно надіслати на адресу суду уточнену редакцію касаційної скарги, в якій повинно бути зазначено підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 389 ЦПК України підстави (підстав) та надіслати копії уточненої редакції касаційної скарги і доданих до неї матеріалів відповідно до кількості учасників справи.

Відповідно до вимог частини другої статті 393 ЦПК України у разі якщо касаційна скарга оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 392 цього Кодексу, застосовуються положення статті 185 цього Кодексу, про що суддею постановляється відповідна ухвала.

Ураховуючи викладене, касаційну скаргу слід залишити без руху та надати заявнику строк для усунення її недоліків.

Керуючись статтями 185, 389, 392, 393 ЦПК України, статтями 4, 6 Закону України «Про судовий збір», Верховний Суд

УХВАЛИВ:

У задоволенні клопотання ОСОБА_1 про звільнення від сплати судового збору за подання касаційної скарги або відстрочення його сплати відмовити.

Касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 04 листопада 2021 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 30 серпня 2022 року, до якої включені скарги на ухвалу Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 06 квітня 2021 року та ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 11 січня 2022 року, залишити без руху та надати строк для виконання вимог ухвали протягом десяти днів з дня вручення копії цієї ухвали.

У разі невиконання у встановлений строк вимог цієї ухвали касаційна скарга вважатиметься неподаною та буде повернута заявникові.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та оскарженню не підлягає.

Суддя Р. А. Лідовець