Справа № 509/4769/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 жовтня 2022 року Овідіопольський районний суд Одеської області у складі:

головуючого-судді Кириченко П.Л.

при секретарі Осадченко С.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду в смт. Овідіополь, Одеської області в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 та ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , про усунення перешкод в користуванні та розпорядженні житловим будинком, шляхом виселення,-

учасники цивільного провадження:

позивачі - ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та їх представник адвокат Куркан Микола Миколайович,

відповідачі - ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_3 та його представник адвокатДяченко Павло Миколайович, суд, -

В С Т А Н О В И В:

10 вересня 2021 року, представник позивачів звернувся до Овідіопольського районного суду Одеської області з позовною заявою, про усунення перешкод у користуванні та розпорядженні житловим будинком, шляхом виселення. Предметом позову є об`єкт нерухомого майна, який перебуває на території Одеського (кол. Овідіопольського) району Одеської області.

Позиція сторін

Позовна заява мотивована тим, що ОСОБА_1 , на підставі рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 22.09.2017 року, є власником Ѕ частки житлового будинку з господарчими будівлями та спорудами, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 , іншим співвласником Ѕ частки вищевказаного будинку, на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно, є колишній цивільний чоловік ОСОБА_1 ОСОБА_8 , який ІНФОРМАЦІЯ_1 помер. Після його смерті відкрилася спадщина на спадкове майно, яку у встановлений законом порядку, прийняв його син та єдиний спадкоємець, ОСОБА_2 , в тому числі і Ѕ частку вищевказаного житлового будинку з господарчими будівлями та спорудами. Таким чином, вони є єдиними особами, які мають законні права володіти, користуватися та розпоряджатися, вищевказаним житловим будинком, але за їх твердженнями, позбавлені такої можливості, так як після смерті колишнього співвласника ОСОБА_8 до будинку, незаконно, вселилися його родичі , а саме: рідні сестри - ОСОБА_4 ( до шлюбу ОСОБА_9 ) та ОСОБА_7 , а також рідний брат - ОСОБА_3 з родиною, а саме дружиною - ОСОБА_5 та донькою - ОСОБА_6 , що своїми діями, створюють позивачам перешкоди у користуванні, володінні та розпорядженні своїм майном на власний розсуд, не допускають їх, як законних власників на територію домоволодіння, а також накопили великі борги за комунальні послуги, в зв`язку з цими обставинами просять суд усунути перешкоди у користуванні та розпорядженні житловим будинком, шляхом виселення відповідачів.

Позивачі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та їх представник адвокат Куркан Микола Миколайович, в судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце судового розгляду повідомлялася належним чином - під особисту розписку, причини неявки суду не повідомили, надіславши до суду письмову заяву, в якій повністю підтримали свій позов, просили його задовольнити та проханням про слухання справи на підставі даних, які є в матеріалах справи за їх відсутністю.

Відповідачі, ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_7 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6 в судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце судового засідання, повідомлялися належним чином, у відповідності до вимог ст.ст. 130,131 ЦПК України ЦПК України, за останньою відомою судові адресою їхнього місця проживання, зареєстрованого у встановленому законом порядку, що підтверджується повідомленнями, які повернулися до суду з відмітками листоноші « адресат відсутній за вказаною адресою», причини своєї неявки не повідомили, письмових пояснень, відзиву на позов чи заяви про розгляд справи за їх відсутності суду не надали.

Представник позивача ОСОБА_3 , адвокат - Дячук Павло Миколайович, копію позову та матеріали до нього, отримав належним чином, але в подальшому до суду не з`являвся причини своєї неявки не повідомив, письмових пояснень, відзиву на позов чи заяви про розгляд справи за їх відсутності, суду не надавав.

На підставі ст. 191 ЦПК України, якщо відповідачі не подали відзив на позов, суд вважає можливим розглянути справу на підставі даних, які є в матеріалах справи та ухвалити рішення у справі.

Рух справи

13.09.2021 року, ухвалою Овідіопольського районного суду Одеської області було відкрите провадження, справу призначено до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження;

16.11.2021 року, від представника відповідача - Жикова Ігоря Володимировича, надійшло письмове клопотання про зупинення провадження у справі;

11.02.2022 року від представника позивачів надійшла заява заперечення на клопотання про зупинення провадження у справі;

22.08.2022 року ухвалою Овідіопольського районного суду Одеської області було відмовлено у задоволенні клопотання про зупинення провадження у справі;

Дослідивши письмові матеріали справи, суд дійшов до висновку, що позов підлягає задоволенню у повному обсязі, з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України - кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Статтею 18 ЦПК України встановлено - судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом. Обов`язковість судового рішення не позбавляє осіб, які не брали участі у справі, можливості звернутися до суду, якщо ухваленим судовим рішенням вирішено питання про їхні права, свободи чи інтереси.

У відповідності до ст.ст. 76-83 ЦПК України - доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою.

Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд - не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Стаття 89 ЦПК України встановлює, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Стаття 95 ЦПК України передбачає, що письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. Письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Якщо подано копію (електронну копію) письмового доказу, суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи може витребувати у відповідної особи оригінал письмового доказу. Якщо оригінал письмового доказу не подано, а учасник справи або суд ставить під сумнів відповідність поданої копії (електронної копії) оригіналу, такий доказ не береться судом до уваги.

Відповідно до приписів ст. 263 ЦПК України - судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин - суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Згідно з ч. 5 ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» - висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду - є обов`язковими для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до роз`яснень, викладених у п. 26 Постанови Пленуму ВСУ № 2 від 12.06.2009 р. «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» - під час судового розгляду, предметом доказування є факти, якими обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення і підлягають встановленню при ухваленні рішення.

Відповідно до ст. 1 Протоколу до «Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод» - кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Стаття 41 Конституції України наголошує - кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному Законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності.

Право приватної власності - є непорушним.

Статтями 316-320,321,328 ЦК України передбачено, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Держава - не втручається у здійснення власником права власності. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Право власності набувається на підставах, що не заборонені Законом, зокрема із правочинів і вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із Закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Статями 386-393 ЦК України передбачено - держава забезпечує рівний захист усіх суб`єктів права власності. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.

Власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

Статтями 316 та 317 ЦК України передбачено, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування, розпорядження своїм майном.

За змістом частини 1 статті 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Тому, усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном шляхом визнання особи такою, що втратила право користуватися житловим приміщенням є належним способом захисту моїх порушених прав.

Обставини, які встановлені судом

Відповідно до інформації довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, сформованої від 16.03.2021 року, ОСОБА_1 , на підставі рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 22.09.2017 року, є власником Ѕ частки житлового будинку з господарчими будівлями та спорудами, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер майна 21547810.

Згідно свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого виконкомом Таїровської селищної ради Овідіопольського району Одеської області від 23.12.2007 року на підставі розпорядження Овідіопольської райдержадміністрації від 22.11.2007 року, зареєстрованого Овідіопольським районним бюро технічної інвентаризації від 28.01.2008 року в книзі 8, номер запису 1357, іншим співвласником вищевказаного будинку є ОСОБА_8 .

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_8 , помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 , виданого та зареєстрованого Овідіопольським районним відділом державної РАЦС Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), від 25.02.2021 року, про що 08.01.2021 року складено відповідний актовий запис № 30.

Після його смерті відкрилася спадщина на спадкове майно, яку у встановлений законом порядку, прийняв його син, ОСОБА_2 , в тому числі і Ѕ частку житлового будинку з господарчими будівлями та спорудами, за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується довідкою наданою приватним нотаріусом Овідіопольського районного нотаріального округу Гурською В.С. від 11.03.2021 року та витягом про реєстрацію у спадковому реєстрі № 63875016 від 11.03.2021 року.

Відповідно до вищевказаних документів, єдиними особами на теперішній час, які мають законні права володіти, користуватися та розпоряджатися, вищевказаним житловим будинком, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

В свою чергу позивачі зазначили, що вони позбавлені права володіти, користуватися та розпоряджатися, своїм майном на власний розсуд, так як після смерті колишнього співвласника ОСОБА_8 до будинку, незаконно, вселилися його родичі - відповідачі по справі, які відмовляються добровільно звільнити будинок, в підтвердження чого до справи були долучені письмові докази, а саме завірена копія позовної заяви ОСОБА_3 до ОСОБА_2 , про встановлення факту здійснення утримання та догляду, зміну черговості, одержання права на спадкування та визнання права на спадкування разом із спадкоємцями першої черги, (справа № 509/1854/21), в якій в обґрунтування позовних вимог, він вказав, що з 2015 року почав проживати разом з братом (спадкоємцем), з метою здійснення за ним догляду з причини погіршення стану його здоров`я, через розвинення серцево-судинних захворювань, у зв`язку з чим, на випадок неможливості ОСОБА_8 , вчиняти побутові умови, 20.03.2015 року, уклав з ним договір оренди житлового будинку, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , відповідно до якого з ним мають право проживати члени його сім`ї - ОСОБА_4 (до шлюбу ОСОБА_9 ), ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , копія вказаного договору також була долучена до справи.

Згідно довідки, наданої Таїровською селищною радою Одеського району Одеської області, від 25.08.2021 року за №248, чинна адреса вищевказаного нерухомого майна, яка зазначена в системі чинного адміністративно територіального устрою, є: АДРЕСА_2 .

Згідно Постанови Верховної ради України «про утворення та ліквідацію районів» від 17.07.2020 року № 807-ІХ, яка набула чинності з 19.07.2020 року Таїровська селищна рада, увійшла до новоутвореного Одеського району.

Відповідно до ч. 1 ст. 156 ЖК України урахуванням положень ч.1 ст. 405 ЦК України, члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним у будинку ( квартирі), що йому належить, користується жилим приміщенням в обсязі, визначеному відповідно до угоди з власником. Зміст вказаних норм свідчить про те, що право члена сім`ї власника будинку (квартири) користуватися цим житлом існує лише за наявності у власника права приватної власності на це майно. Права членів сім`ї власника будинку (квартири) на об`єкт власності є похідними від прав самого власника та залежить від виникнення у власника права власності на цей будинок, а від - так припинення права власності особи на будинок припиняє право членів сім`ї на користування цим будинком.

Згідно ч. 1 п. 11. ст. 346 ЦК України, право власності припиняється у разі смерті власника.

Згідно з ч. 1 ст. 356 Цивільного Кодексу України, власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності, є спільною частковою власністю.

Право спільної часткової власності відповідно до ч. 1 Ст. 358 вказаного кодексу здійснюється співвласниками за їхньою згодою.

Враховуючи вказане, співвласник має право здати належну йому, на праві спільної часткової власності майно, виключно за згодою іншого співвласника.

ОСОБА_1 , як співвласник житлового будинку, за адресою: АДРЕСА_2 , жодної згоди на проживання будь-яких осіб, не надавала.

Згідно довідки наданої відділом «ЦНАП» Таїровської селищної ради Одеського району Одеської області від 12.03.2021 року за № 81/08-12, інформація щодо реєстрації осіб, які проживали разом з ОСОБА_8 , за адресою: АДРЕСА_2 , відсутня.

Тобто всі відповідачі зареєстровані за іншими адресами місця проживання.

Також суд погоджується з тим, що позивач - ОСОБА_2 , який прийняв спадщину після смерті свого батька ОСОБА_8 , має повне право користуватися та володіти Ѕ часткою житлового будинку, до оформлення права власності на нього, та захищати свої порушені права у судовому порядку.

Саме така правова позиція була викладена у постанові Верховного суду від 10.07.2019 року, у справі №755/8062/13-ц, в якій зазначено:

Статтею 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Згідно із нормою статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав і обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права і обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, за виключенням тих прав і обов`язків, що зазначені у статті 1219 ЦК України (статті 1218, 1231 ЦК України).

Відповідно до частини другої статті 1220 ЦК України часом відкриття спадщини є день смерті особи, або день, з якого вона оголошується померлою.

Частиною першою статті 1268 ЦК України передбачено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її .

Так, згідно з частиною третьою статті 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

Відповідно до частини першої статті 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину.

Разом з тим, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (частина п`ята статті 1268 ЦК України).

Частиною першою статті 1297 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.

Однак, відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину (частина третя статті 1296 ЦК України).

Системний аналіз зазначених норм права свідчить про те, що спадкоємець, який у встановленому законом порядку прийняв спадщину, є її власником з часу її відкриття, а документом для підтвердження права власності на спадкове майно є свідоцтво на спадщину, отримане в установленому законодавством порядку.

Відсутність реєстрації права власності відповідно до Закону України «Про реєстрацію речових прав на нерухому майно та їх обтяжень» не зумовлює позбавлення особи прав користування та володіння належним їй на праві власності майном.

Отже, особа звернувшись до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, стає власником спадкового мана, а тому має право володіти та користуватися цим майном. Відсутність реєстрації права власності на таке майно, зумовлює обмеження у праві розпорядження ним.

До позову також були долучені докази, які підтверджують, що після смерті співвласника ОСОБА_8 у спірному житловому будинку, виникла чимала заборгованість за комунальні послуги, яка на 01.07.2021 року, загалом складала 25 000 грн., з яких 8630 грн. за спожиту електроенергію і 16 376 грн. за постачання та розподіл природного газу, яка уразі не погашення, буде стягнута саме з законних власників домоволодіння, тобто позивачів, це ще раз підтверджує той факт, що відповідачі дійсно проживають в будинку, чим обмежують права законних власників розпоряджатися своїм майном на власний розсуд.

Тлумачення статті 391 ЦК України свідчить, що негаторний позов застосовується для захисту права власності від порушень, не пов`язаних із позбавленням володіння коли право власності може бути порушено без безпосереднього вилучення майна у власника. У постанові Верховного Суду України від 27 травня 2015 року у справі № 6-92цс15 зроблено висновок, що положення статті 391 ЦК України підлягають застосуванню лише в тих випадках, коли між сторонами не існує договірних відносин і майно перебуває у користуванні відповідача не на підставі укладеного з позивачем договору.

На підставі вищевикладеного, та з урахуванням того, що позивачі та відповідачі спільним побутом не пов`язані, не є членами однієї сім`ї та не мають договірних відносин, суд прийшов до висновку, що ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , не мають жодних правових підстав на проживання та користування житловим будинком з господарчими будівлями та спорудами, за адресою: АДРЕСА_2 , (колишня адреса: АДРЕСА_3 », АДРЕСА_2 ), а тому позовні вимоги ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , про усунення перешкод в користуванні та розпорядженні житловим будинком, шляхом виселення відповідачів, з належного їм будинку, є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі.

При виборі і застосуванні норм права до вказаних спірних правовідносин, суд врахував висновки щодо застосування відповідних норм права, викладених в постановах Верховного суду, зроблені у постановах від 22.08.2018 року у справі № 583/3745/16-ц, від 10.07.2019 року у справі № 755/8062/13-ц, від 27.02.2019 року у справі № 357/7940/16-ц а також постанови Великої Палати ВС від 13.10.2020 року у справі № 477/455 /17.

Судові витрати

При подані позову позивачі сплатили судовий збір у повному обсязі в розмірі 1816 грн., а саме позивачка ОСОБА_1 - 908 грн., позивач ОСОБА_2 908 грн., суд прийшов до висновку, що позов є обґрунтований, а тому відповідно до ст.141 ЦПК України судові витрати підлягають стягненню з відповідачів на користь позивачів в рівних частках, а саме 181.60 грн. з кожного.

Керуючись ст.ст.317,319,321,336,346,356,391,405,1216,1220,1261,1268,1269,1270,1296 ЦК України, ст.2-13,77-80,141,258,259,263-265 ЦПК України суд,-

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 та ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , про усунення перешкод в користуванні та розпорядженні житловим будинком, шляхом виселення - задовольнити.

Усунути перешкоди, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у користуванні та володінні власністю, створені з боку, ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , ОСОБА_5 , 1975 року народження, ОСОБА_6 ,2001 року народження та ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_6 шляхом їх виселення з житлового будинку з господарчими будівлями та спорудами, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 . (колишня адреса: АДРЕСА_1 ).

Стягнути з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 (код НОМЕР_2 ) на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 181.60 грн.

Стягнути з ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , (код НОМЕР_3 ) на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 181.60 грн.

Стягнути з ОСОБА_5 , 1975 року народження на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 181.60 грн.

Стягнути з ОСОБА_6 , 2001 року народження на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 181.60 грн.

Стягнути з ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_6 (код НОМЕР_4 ) на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 181.60 грн.

Стягнути з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 (код НОМЕР_2 ) на користь ОСОБА_2 судовий збір в розмірі 181.60 грн.

Стягнути з ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , (код НОМЕР_3 ) на користь ОСОБА_2 судовий збір в розмірі 181.60 грн.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_2 судовий збір в розмірі 181.60 грн.

Стягнути з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_2 судовий збір в розмірі 181.60 грн.

Стягнути з ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_6 (код НОМЕР_4 ) на користь ОСОБА_2 судовий збір в розмірі 181.60 грн.

Копію рішення направити сторонам у справі.

Рішення може бути оскаржене в палату по цивільним справам Одеського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги через суд першої інстанції в 30- денний строк з дня його проголошення.

Суддя: Кириченко П.Л.