Провадження № 2/686/553/22
26 липня 2022 року Хмельницький міськрайонний суд в складі:
судді Приступи Д.І.
при секретарі Люковій Л.С.
В грудні 2017 року позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 треті особи ОСОБА_3 , Хмельницька районна державна нотаріальна контора ГТУЮ у Хмельницькій області про визнання права власності в порядку спадкування за заповітом.
Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 29 травня 2018 року у задоволенні позову відмовлено. Постановою Хмельницького апеляційного суду від 01 листопада 2018 року апеляційну скаргу позивача залишено без задоволення. Рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 29 травня 2018 року залишено без змін.

Постановою Верховного суду від 24.04.2019 року Рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 29 травня 2018 року та постанову Хмельницького апеляційного суду від 01 листопада 2018 року в частині відмови у задоволені позову про визнання права власності в порядку спадкування на будинок з належними до нього надвірними будівлями та спорудами, який знаходиться по АДРЕСА_4 скасувати, справу в цій частині направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Представник позивача в судове засідання не з`явився, але подав до суду заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримав в повному обсязі.

Відповідач в судове засідання не з`явився, хоча про час та місце розгляду справи був повідомлений у встановленому законом порядку, заяви про розгляд справи без його участі не надсилав, про причини неявки суд не повідомив.

Третя особа ОСОБА_3 в судове засідання не з`явилась, хоча про час та місце розгляду справи була повідомлена у встановленому законом порядку, заяви про розгляд справи без її участі не надсилала, про причини неявки суд не повідомила.

Представник Хмельницької районної державної нотаріальної контори Головного територіального управління юстиції у Хмельницькій області направив до суду заяву про слухання справи у його відсутність.

Із письмової згоди представника позивача суд ухвалив заочний розгляд справи, на підставі наявних у справі доказів відповідно до ст. 280 ЦПК України.

Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

ІНФОРМАЦІЯ_1 помер батько позивача ОСОБА_4 , який до дня смерті постійно проживав в АДРЕСА_4 .

На день смерті ОСОБА_4 відкрилася спадщина в тому числі і на житловий будинок з належними до нього будівлями та спорудами, що розташовані по АДРЕСА_4 .

За життя, ОСОБА_4 заповіту не залишив, тому все, і належне йому майно відповідно до спадкової справи №1177-2000 від 08 грудня 2000 року було розподілене між всіма спадкоємцями першої черги.

Відповідно до архівної довідки №2648/01-18 від 06.09.2017 року спадкоємцям ОСОБА_4 видане свідоцтво про право на спадщину за законом в рівних частинах, а саме дружині ОСОБА_5 , сину ОСОБА_6 та дочці ОСОБА_1 . Таким чином позивач, а також її мати та брат стали співвласниками по 1/3 частині кожному домоволодіння, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_4 .

Після смерті ОСОБА_6 залишилось спадкове майно, а саме: 1/3 домоволодіння яке розташоване за адресою: АДРЕСА_4 , яке не було оформлене і зареєстроване ним за життя та квартира АДРЕСА_5 .

Спадкоємцями першої черги після смерті ОСОБА_6 стали мати покійного ОСОБА_5 та троє його дітей, в тому числі найменша дитина ОСОБА_7 , якій на момент смерті спадкодавця не виповнилось 18 років.

Відповідно до ч. 4 і 5 ст. 1268 ЦК України неповнолітня особа вважається такою, що прийняла спадщину і незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідачу на момент відкриття спадщини після смерті її батька не виповнилось 18 років, тому ОСОБА_2 вважається такою, що прийняла спадщину.

ОСОБА_5 та ОСОБА_2 не оформили та не зареєстрували у відповідний порядок своє право власності на спадкове майно, однак відповідно до вище згаданих норм Цивільного кодексу України вони прийняли спадщину після смерті ОСОБА_6 в рівних частинах кожна, тобто по 1/2 частині всього майна спадкодавця.

Таким чином після смерті спадкодавця - ОСОБА_5 та ОСОБА_2 фактично успадкували належну ОСОБА_8 1/3 домоволодіння в АДРЕСА_4 в рівних частинах, що становить по 1/6 кожній, та квартиру в АДРЕСА_6 в рівних частинах, що становить по 1/2 кожній з урахуванням іншої 1/3 частини домоволодіння яку ОСОБА_5 успадкувала після смерті свого чоловіка, остання фактично стала власником Уг зазначеного будинку.

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_5 померла, на день смерті ОСОБА_5 відкрилася спадщина в тому числі і на 1/2 житлового будинку з належними до нього будівлями та спорудами, що розташовані по АДРЕСА_4 та Уг квартири, що розташована по АДРЕСА_6 , які раніше належали ОСОБА_6 .

За життя, ОСОБА_5 залишила заповіт на все майно яке їй належало б на день смерті, на ім`я доньки ОСОБА_1 та онуки ОСОБА_3 рівних частинах кожній. Даний заповіт був складений спадкодавцему 7 червня 2013 року, в Розсошанській сільській раді, посвідчений секретарем виконкому. Заповіт на день смерті покійною не змінювався та не відмінявся. Після смерті ОСОБА_5 державним нотаріуром була відкрита спадкова справа №563-2013, після спливу шестимісячного строку спадкоємцям ОСОБА_1 та ОСОБА_3 видані свідоцтва про право на спадщину в рівних частинах кожному за заповітом тільки на 1/3 домоволодіння. На підставі виданих свідоцтв про право на прийняття спадщини, ОСОБА_1 та ОСОБА_3 01.09.2017 року зареєстрували своє право власності на 1/6 частини вказаної будівлі кожна.

Житловий будинок, належні до нього будівлі та споруди, що розташовані по АДРЕСА_4 та квартира АДРЕСА_5 закінчені будівництвом, це підтверджується даними технічного документу.

Земельна ділянка для будівництва і обслуговування житлового будинку АДРЕСА_4 перебувала в користуванні спадкодавиці, тобто не приватизована, документ на право приватної власності на земельну ділянку не видавався.

Спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом (частина перша статті 524 ЦК УРСР).

Згідно з частиною першою статті 529 ЦК УРСР при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті.

Прийнята спадщина, відповідно до статті 525, частини 2 статті 548 ЦК УРСР (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) визнається належною спадкоємцеві з моменту її відкриття, тобто з дня смерті спадкодавця.

Фактичні обставини в частині спадкування та складу спадщини після смерті ОСОБА_9 сторонами не оспорюються.

Разом з тим, відповідно до статті 1268 ЦК України, який діяв на час смерті ОСОБА_6 , спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом шестимісячного строку, встановленого статтею 1270 ЦК України, він не заявив про відмову від неї.

В обґрунтування позовних вимог про перехід 1/6 частини будинку у власність матері ОСОБА_5 після смерті ОСОБА_6 ( сина ОСОБА_5 та брата позивачки) позивачка посилалась на те, що мати на час смерті ОСОБА_6 постійно проживала з ним у спірному будинковолодінні що підтверджується письмовими поясненнями свідків.

Надіні сторонами доказам та встановлені обставини справи підтверджують постійне проживання ОСОБА_5 разом з померлим ОСОБА_6 на час його смерті.

За змістом статті 525, частини другої статті 548 ЦК УРСР (у редакції, що була чинною на час виникнення спірних правовідносин) прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту її відкриття - дня смерті спадкодавця.

Разом з тим згідно із частиною першою статті 563 ЦК УРСР (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) у разі смерті члена колгоспного двору спадкування майна двору не відкривається.

Відповідно до частини першої статті 120 ЦК УРСР (у редакції, що була чинною на час виникнення правовідносин) майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності.

Згідно із частиною другою статті 123 ЦК УРСР ( у редакції, що була чинною на час виникнення правовідносин) розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних.

Відповідно до роз`яснень, що викладені в пункті 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 року № 20 "Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності", спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору, а саме:

а) право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Такими, що втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору (в цей строк не включається час перебування на дійсній строковій військовій службі, навчання в учбовому закладі, хвороба);

б) розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних. Частку працездатного члена двору може бути зменшено або відмовлено у її виділенні при недовгочасному його перебуванні у складі двору або незначній участі працею чи коштами в господарстві двору. Особам, які вибули з членів двору, але не втратили права на частку в його майні, вона визначається виходячи з того майна двору, яке було на час їх вибуття і яке збереглося.

Згідно з ст.124 ЦК УРСР при виході одного або кількох членів колгоспного двору з його складу виділ частки в натурі провадиться з таким розрахунком, щоб не позбавити двір необхідних для ведення його підсобного господарства будівель, худоби та сільськогосподарського реманенту. При неможливості виділити належну членові двору частку майна в натурі її вартість виплачується йому грішми. Право вимагати виділу майна при виході з складу двору мають члени двору; які досягли шістнадцяти років. Особи віком від п`ятнадцяти до шістнадцяти років можуть вимагати виділу за згодою своїх батьків (усиновителів) або піклувальника, а в інтересах осіб, що не досягли п`ятнадцяти років, виділу можуть вимагати їх батьки (усиновителі) або опікун.

Відповідно до ст.125 ЦК УРСР при поділі колгоспного двору його майно ділиться між дворами, що знов утворюються, відповідно до часток їх членів і з врахуванням господарських потреб кожного з дворів. Право вимагати поділу колгоспного двору мають повнолітні члени двору, що є членами колгоспу. Поділ майна, належного колгоспному дворові і збереженого після припинення колгоспного двору, провадиться за правилами статей 123 і 126 цього Кодексу.

В силу вимог ст.126 ЦК УPCP працездатний член колгоспного двору втрачає право на частку в майні двору; якщо він не менше трьох років підряд не брав участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору. Це правило не застосовується, якщо член двору не брав участі у веденні господарства в зв`язку з призовом на строкову військову службу, навчанням в учбовому закладі або хворобою.

Відповідно до п.6 постанови пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 року №20 Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, ще регулювали власність цього двору, а саме: а) право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Такими, що втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору (в цей строк не включається час перебування на дійсній строковій військовій службі, навчання в учбовому закладі, хвороба); б) розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних.

Як роз`яснив пленум Верховного Суду України в п.п. г своєї постанови №20, за правилами ст.563 ЦК України 1963 року, спадщина на майно колгоспного двору відкривається лише після смерті останнього його члена, поширюється на випадки припинення колгоспного двору лише з цих підстав до 1 липня 1990 року. У разі смерті члена колгоспного двору після 30 червня 1990 року спадщина на відповідну частку майна колгоспного двору відкривається після смерті кожного з його колишніх членів.

Відповідно до ст.316 Цивільного кодексу України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Відповідно до ст.321 Цивільного кодексу України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до ст.328 Цивільного кодексу України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Згідно зі ст. 367 ЦК України частки в сумісній власності вважаються рівними, якщо інше не встановлено за домовленістю співвласників або законом.

Статтею 368 ЦК України передбачено, що спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю.

Відповідно до ст.392 Цивільного кодексу України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкування є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ч. 1 ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті.

Відповідно до ч. 1 ст. 1236 ЦК України заповідач має право охопити заповітом права та обов`язки, які йому належать на момент складення заповіту, а також ті права та обов`язки, які можуть йому належати у майбутньому.

Спадкування може здійснюватися за заповітом та за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги знайшли своє підтвердження, тому позов підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. ч. 5 ст. 49, ч. 4 ст. 81, ст. 110, 115, ч. 2 ст. 134, ч. 7 ст. 135, ч. 2 ст. 136, 137, 138, 139, 140, 141, ч. 1 ст. 155, ч. 7 - 10 ст. 158, ч. 4 ст. 200, ч. 2, 4 ст. 206, ч. 2 ст. 240, п. 2 ч. 1, ч. 3 ст. 258, ч. 1 ст. 259, ч. 6, 8 ст. 259, ст. 263, 264, 265, 266, 267, ч. 6, 7 ст. 268, ч. 1, 2 ст. 273, ст. 280, ч. 1 ст. 352, ст. 354, 430, ч. 6 ст. 431 ЦПК України, ст.ст. 316, 321, 328, 392, 1216, 1218, 1225 ЦК України, суд

вирішив:

Позов задоволити.

Визнати за ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_3 право власності на спадкове майно, а саме на 1/6 житлового будинку з належними до нього будівлями і спорудами які складаються з: житлового будинку літ. „А-1" загальною площею 81.8 кв.м., житловою площею 54.2 кв.м.. прибудови літ 7 „а", ганку, хлів літ. „Б", хлів літ. «В», хлів літ. «Г» які розташовані по АДРЕСА_4 .

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив за письмовою заявою відповідача, яку може бути подано протягом 30 днів з дня його проголошення, учасник справи, якому повне заочне рішення не було вручене у день проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення.

На рішення може бути подано апеляційну скаргу до Хмельницького апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає чинності після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано та закінчення строку для подання відповідачем заяви про перегляд заочного рішення.

Суддя Хмельницького

міськрайонного суду Д.І. Приступа