справа № 489/6599/21 провадження №2/489/572/22
РІШЕННЯ

Іменем України

10 жовтня 2022 року м. Миколаїв

Ленінський районний суд міста Миколаєва у складі:

головуючого судді Коваленка І.В.,

при секретарі судового засідання Нірши Ю.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу за ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту, що має юридичне значення, та визнання права власності в порядку спадкування за законом

встановив:

У жовтні 2021 року позивач звернулася до суду з позовом в якому просить встановити факт прийняття спадщини ОСОБА_3 після смерті ОСОБА_4 та визнати за позивачем право власності в порядку спадкування за законом на домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 , після смерті ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

В обґрунтування позовних вимог вказала, що домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 , на підставі договору про право забудови від 25.10.1968 р№2-4200, зареєстрованим в Комунальному підприємстві «Миколаївське міжміське бюро технічної інвентаризації ( далі МБТІ) 29.11.1985, належало на праві власності ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 . Спадкоємцем вказаного домоволодіння був єдиний син померлої ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . На час смерті ОСОБА_4 , син померлої ОСОБА_3 постійно проживав зі спадкодавицею та був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 . Заяву про прийняття спадщини до нотаріальної контори ОСОБА_3 не подавав та відповідно свідоцтва про право на спадщину не отримував.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 помер та після його смерті відкрилася спадщина на вказане домоволодіння. Його спадкоємцями є дружина ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , яка прийняла спадщину, та донька ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , яка від прийняття спадщини відмовилася.

30.12.2013 ОСОБА_1 звернулася до державного нотаріуса із заявою про оформлення спадщини, проте їй було відмовлено з підстав не оформлення спадщини за життя її чоловіком після смерті матері ОСОБА_4 .

Посилаючись на наведенні обставини та неможливість оформити спадщину в досудовому порядку позивач звернулася до суду з вказаним позовом.

У судове засідання, призначене на 26.09.2022, сторони не з`явилися, про розгляд справи повідомлені належним чином.

До суду надали письмові заяви про розгляд справи за їх відсутності, в яких позивач позовні вимоги підтримала та задовольнити, а відповідач позов визнала повністю.

Згідно статті 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

За положеннями частини п`ятої статті 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення є дата його складання.

Дослідивши наявні в матеріалах справи письмові докази та встановивши фактичні обставини справи, суд дійшов наступного.

Із матеріалів справи встановлено та підтверджується довідкою Комунального підприємства «Миколаївське міжміське бюро технічної інвентаризації» від 13.05.2021, що право власності на домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 зареєстроване в МБТІ 29.11.1985 на підставі договору про право забудови від 25.10.1968 р№2-4200 за ОСОБА_4 .

ОСОБА_4 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 .

Спадкова справа після смерті ОСОБА_4 не заводилася.

ІНФОРМАЦІЯ_1 помер син ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_2 .

Згідно виписки із будинкової книги ОСОБА_3 був зареєстрований з 31.05.1988 по день смерть за адресою: АДРЕСА_1 .

Частиною першою статті 4 ЦПК України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до роз`яснень, даних в пункті 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 №7у «Про судову практику у справах про спадкування», відносини спадкування регулюються правилами ЦК України, якщо спадщина відкрилась не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу УРСР, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом.

Статтею 548 ЦК УРСР 1963 року (чинного на час смерті ОСОБА_4 ) встановлено, що для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини, яким згідно статті 525 цього Кодексу є день смерті спадкодавця.

За змістом частин першої та другої статті 549 ЦК УРСР 1963 року спадкоємець визнається таким, що прийняв спадщину, як у разі подання ним у шестимісячний строк відповідної заяви до державної нотаріальної контори, так і в разі фактичного його вступу в управління або володіння спадковим майном, що означає можливість спадкоємця мати майно у своєму віданні, вчинення ним відповідних дій стосовно зазначеного майна до закінчення шестимісячного строку з часу відкриття спадщини.

Відповідно, якщо спадкодавець ОСОБА_4 померла до ІНФОРМАЦІЯ_6 , то спори щодо прийняття спадщини можуть полягати у встановленні факту прийняття спадщини або продовженні строку прийняття спадщини, якщо він пропущений з поважних причин.

Згідно абзацу другого пункту 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 №7 «Про судову практику у справах про спадкування», якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення факту прийняття спадщини, яка відкрилася до 1 січня 2004 року тощо.

Отже, Цивільний кодекс УРСР 1963 року передбачав фактичне прийняття спадщини. Відповідно до статті 549 ЦК УРСР спадщина вважалася прийнятою, якщо спадкоємець фактично вступив в управління чи володіння спадковим майном.

Таким чином, ОСОБА_3 фактично прийняв спадщину після смерті своєї матері, у зв`язку із чим суд вимога про встановлення факту прийняття спадщини підлягає задоволенню, оскільки після смерті спадкодавиці здійснював управління та користування спадковим майном.

При вирішенні вимоги про визнання права власності в порядку спадкування суд виходить з наступного.

Після смерті ОСОБА_3 спадщина в установлений законом строк 07.06.2011 була прийнята його дружиною позивачем ОСОБА_1 , за заявою якої Другою миколаївською державною нотаріальною конторою Миколаївської області заведена спадкова справа № 404/2011.

Із дослідженої спадкової справи вбачається, що спадкоємцем померлого ОСОБА_3 , крім позивача, є його донька ОСОБА_2 , яка відмовилася від прийняття спадщини, що підтверджується заявою від 08.06.2011. Інші спадкоємці відсутні.

Факт родинних відносин між ОСОБА_6 та ОСОБА_3 підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_3 , а між ОСОБА_3 та позивачем свідоцтвом про укладення шлюбу серії НОМЕР_4 , відповідачем ОСОБА_2 свідоцтвом про народження серії НОМЕР_5 .

30.12.2013 ОСОБА_1 звернулася до державного нотаріуса за оформленням спадщини, але постановою від 30.12.2013 їй було відмовлено з підстав не оформлення спадкодавцем спадкових прав після смерті матері ОСОБА_4 на домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 , та відсутність державної реєстрації права власності на домоволодіння.

Відповідно до статей 1216, 1217 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

За правилами статті 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

Частиною п`ятою статті 1268 ЦК України передбачено, що незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Відповідно до частин першої третьої статті 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Якщо спадщину прийняло кілька спадкоємців, свідоцтво про право на спадщину видається кожному з них із визначенням імені та часток у спадщині інших спадкоємців. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

У пункті 23 постанові Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» роз`яснено, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Судом встановлено, що спадщина після смерті ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , прийнята лише його дружиною ОСОБА_1 , яка подала у встановлений законом строк відповідну заяву до нотаріальної контори, в оформленні спадщини їй відмовлено, зокрема, через відсутність державної реєстрації права власності ОСОБА_4 на домоволодіння.

Як вказано вище, згідно довідки МБТІ від13.05.2021 станом на 28.12.2012 право власності на будинок за адресою: АДРЕСА_1 зареєстровано за ОСОБА_4 на підставі договору про право забудови від 25.10.1968 р№2-4200, та зареєстроване в КМ МБТІ 29.11.1985.

До довідки МБТІ додано виписку із рішення виконавчого комітету Ленінського районної ради народних депутатів від 12.10.1984 № 349 про затвердження акту приймання в експлуатацію індивідуального житлового будинку АДРЕСА_1 , збудованого гр. ОСОБА_4 , сам акт приймання в експлуатацію індивідуального домоволодіння, договір про надання в безстрокове користування земельної ділянки для будівництва індивідуального жилого будинку на праві особистої власності від 24.10.1968, рішення виконкому Миколаївської міської ради депутатів трудящих від 10.09.1968 № 1440 «Про переоформлення земельної ділянки по АДРЕСА_1 відведеного під індивідуальне будівництво житлового будинку гр. ОСОБА_7 »

Також, до позову додано технічний паспорт на житловий будинок (домоволодіння) по АДРЕСА_2 , затверджений МБТІ 11.11.1981.

Згідно з частинами першою та третьою статті 5 ЦК України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов`язків, що виникли з моменту набрання ним чинності.

Встановлення судом часу завершення спорудження будинку визначає законодавство, відповідно до якого встановлюється правовий режим нерухомого майна та документи, якими посвідчується право власності на це майно.

Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом (стаття 328 ЦК України).

При вирішенні спорів про визнання права власності на спадкове нерухоме майно судам необхідно з`ясовувати: 1) правовий режим земельної ділянки, на якій розташоване спірне нерухоме майно (будинок, споруда); 2) чи отримано спадкодавцем дозволи на спорудження будинку, чи затверджено проект на спорудження будинку; 3) коли спадкодавцем було завершено спорудження будинку; 4) чи дотримано при будівництві проекту на спорудження будинку, вимог державних протипожежних, санітарних норм; 5) чи посвідчено право власності на нерухоме майно в установленому законом порядку на час виникнення права власності.

Право власності на житловий будинок набувається у порядку, який був чинним на час завершення його будівництва.

У 1984 році питання набуття права власності регулювалися Указом Президії Верховної Ради СРСР від 26.08.1948 «Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків» і прийнятою відповідно до цього Указу постановою Ради Міністрів СРСР від 26.08.1948 №3211 «Про порядок застосування Указу Президії Верховної Ради СРСР від 26 серпня 1948 року «Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків», які, зокрема, визначали умови та правові наслідки будівництва.

Вказаними Указом та Постановою підставою виникнення у громадянина права власності на житловий будинок був сам факт збудування ним цього будинку з додержанням вимог зазначених актів законодавства та прийняття будинку в експлуатацію.

Ці правові акти не пов`язували виникнення права власності на житловий будинок із проведенням його реєстрації.

Зазначене відповідає правовому висновку, викладеному у постанові Верховного Суду України від 18.12.2013 у справі № 6-137цс13.

Відповідно до статті 86 ЦК Української РСР право власності це врегульовані законом суспільні відносини щодо володіння, користування і розпорядження майном.

Згідно з пунктом 3.1 Порядку прийняття в експлуатацію індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, прибудов до них, громадських будинків та будівель і споруд сільськогосподарського призначення I та II категорій складності, які збудовані без дозволу на виконання будівельних робіт, і проведення технічного обстеження їх будівельних конструкцій та інженерних мереж, затвердженого наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 19 березня 2013 року № 95, документом, який засвідчує відповідність закінчених будівництвом до 05 серпня 1992 року індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, прибудов до них, які не підлягають прийняттю в експлуатацію, вимогам законодавства, будівельних норм, державних стандартів і правил, зокрема для потреб державної реєстрації прав власності на нерухоме майно, є технічний паспорт, складений за результатами технічної інвентаризації.

Тобто, не належать до самочинного будівництва індивідуальні (садибні) житлові будинки, господарські (присадибні) будівлі та споруди, прибудови до них побудовані до 05.08.1992, якщо їх відповідність вимогам законодавства, будівельних норм, державних стандартів і правил підтверджується технічним паспортом, складеним за результатами технічної інвентаризації.

Частиною 3 статті 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» передбачено, що речові права на нерухоме майно, що виникли до 01 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов: реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов`язкової реєстрації таких прав.

Стаття 31 вказаного Закону регламентує, що для проведення державної реєстрації прав власності на індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі і споруди, прибудови до них, що були закінчені будівництвом до 5 серпня 1992 року та розташовані на територіях сільських, селищних, міських рад, якими відповідно до законодавства здійснювалося ведення погосподарського обліку, і щодо зазначених об`єктів нерухомості раніше не проводилася державна реєстрація прав власності, подаються: 1) виписка із погосподарської книги, надана виконавчим органом сільської ради (якщо такий орган не створений - сільським головою), селищної, міської ради або відповідною архівною установою; 2) документ, що посвідчує речове право на земельну ділянку під таким об`єктом, крім випадку, коли таке речове право зареєстровано в Державному реєстрі прав. Для здійснення державної реєстрації прав власності на зазначені об`єкти документом, що посвідчує речові права на земельну ділянку під таким об`єктом, може також вважатися рішення відповідної ради про передачу (надання) земельної ділянки в користування або власність.

Для проведення державної реєстрації прав власності на індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі і споруди, прибудови до них, що були закінчені будівництвом до 5 серпня 1992 року та розташовані на територіях сільських, селищних, міських рад, якими відповідно до законодавства здійснювалося ведення погосподарського обліку, проведення технічної інвентаризації щодо зазначених об`єктів нерухомості є необов`язковим.

Згідно з пунктом 42 постанови Кабінету Міністрів України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 25.12.2015 №1127 для державної реєстрації права власності на індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі і споруди, прибудови до них, що закінчені будівництвом до 5 серпня 1992 р., подаються: 1) технічний паспорт на об`єкт нерухомого майна; 2) документ, що підтверджує присвоєння об`єкту нерухомого майна адреси.

У разі коли індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі і споруди, прибудови до них, що були закінчені будівництвом до 5 серпня 1992 р. та розташовані на територіях сільських, селищних, міських рад, якими відповідно до законодавства здійснювалося ведення погосподарського обліку, замість документів, передбачених цим пунктом, можуть бути подані документи, передбачені статтею 31 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Вищевикладене свідчить, що виходячи з вказаних норм законодавства ОСОБА_4 за життя була власником домоволодіння, оскільки побудувала його на відведеній для будівництва земельній ділянці, після отримання дозволів на його будівництво, з проведенням технічної інвентаризації будинку, а також рішенням виконавчого комітету Ленінського районної ради народних депутатів про затвердження акту приймання в експлуатацію індивідуального житлового будинку.

За таких обставин, враховуючи неможливість позивача оформити спадкові права після смерті чоловіка на домоволодіння в досудовому порядку, суд вважає за можливе позов про визнання права власності в порядку спадкування за законом задовольнити.

Керуючись статтями 4, 19, 141, 263-265 ЦПК України, суд

вирішив:

Позов ОСОБА_1 задовольнити.

Встановити факт прийняття спадщини ОСОБА_3 після смерті матері ОСОБА_8 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Визнати за ОСОБА_1 право власності в порядку спадкування за законом на домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 , після смерті ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Миколаївського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення або з дня складання повного тексту рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Відомості про учасників справи:

позивач: ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_6 , місце реєстрації: АДРЕСА_3 ;

відповідач: ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_7 , місце реєстрації: АДРЕСА_3 .

Повний текст судового рішення складено 10.10.2022.

Суддя І.В.Коваленко