ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 643/3096/21 Номер провадження 22-ц/814/3131/22Головуючий у 1-й інстанції Поліщук Т.В. Доповідач ап. інст. Лобов О. А.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 жовтня 2022 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючий суддя Лобов О.А.

судді: Дорош А.І., Триголов В.М.

за участю секретаря судового засідання Коротун І.В.

розглянув у відкритому судовому засіданні у м.Полтаві справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Московського районного суду м.Харкова від 09 грудня 2021 року (час ухвалення судового рішення з 13:55:05 до 14:05:04; дата виготовлення повного текста судового рішення 17 грудня 2021 року) у справі за позовом адвоката ОСОБА_2 , представника ОСОБА_3 , до ОСОБА_1 , ОСОБА_4 про усунення перешкод у користуванні житлом шляхом вселення.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, апеляційний суд

у с т а н о в и в:

У лютому 2021 року ОСОБА_3 в особі представника адвоката Тітова І.Б. звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , просив ухвалити рішення, яким зобов`язати відповідачів не чинити йому перешкод у користуванні власністю, а саме 1/2 частиною квартири АДРЕСА_1 ; вселити позивача в 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 .

В обґрунтування заявлених вимог зазначено, що позивач є власником 1/2 частини однокімнатної квартири АДРЕСА_2 , на підставі договору дарування № 1698 від 18.09.2020р.

Іншим співвласником квартири є ОСОБА_1 , окрім нього у квартирі без законних підстав проживає ОСОБА_4 .

Відповідачі вчиняють дії, які перешкоджають в реалізації позивачем його права власності. З моменту отримання у власність 1/2 частки квартири позивач неодноразово намагався потрапити до квартири, на що відповідачі не надавали йому такої можливості. В порядку досудового врегулювання спору позивач звертався до органів Національної поліції ГУ в Харківській області, а саме, 15.10.2020р. позивач звернувся до Московського ВП ГУНП в Харківській області із заявою щодо самоуправства з метою усунення перешкод в користуванні квартирою, що підтверджується витягом з ЄРДР. Проте, за результатами звернення перешкоди у користуванні майном не були усунені. Позивач зазначає, що відповідачі не тільки порушують його права, а і позбавляють можливості виконувати свій обов`язок, як власника майна.

Рішенням Московського районного суду м.Харкова від 09 грудня 2021 року позов задоволено.

Зобов`язано ОСОБА_1 та ОСОБА_4 не чинити ОСОБА_3 перешкод у користуванні власністю 1/2 частиною квартири АДРЕСА_1 .

Вселено ОСОБА_3 в належну йому на праві власності 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 .

Стягнуто на користь ОСОБА_3 з ОСОБА_1 та ОСОБА_4 , судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 1 816 грн, в рівних частках, по 908 грн з кожного.

ОСОБА_1 в апеляційній скарзі, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати, ухвалити нове рішення, про відмову у задоволенні позову.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги стверджується про недоведеність обставин, на які посилався позивач, оскільки останній подав у справу лише витяг з ЄРДР, з якого лише слідує, що невідомі особи начебто незаконно заволоділи квартирою позивача. Позивач має ключі від квартири, про що сам зазначав, проте жодного разу до квартири не з`являвся.

Наголошується, що суд помилково витлумачив пояснення відповідача ОСОБА_1 щодо неможливості вселення позивача у квартиру без встановлення порядку користування нею з огляду на її розміри і кількість осіб, які мають право користуватися нею.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 17.01.2022 року справу передано в провадження колегії суддів Харківського апеляційного суду.

Ухвалою Харківського апеляційного суду від 01.02.2022 року відкрито провадження у справі.

Ухвалою цього ж суду від 16 лютого 2022 року закінчено підготовчі дії. Справу призначено до судового розгляду.

Відповідно до Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» №64/2022 від 24.02.2022 у зв`язку із військовою агресією Російської Федерації проти України в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб. Указом Президента України №133/2022 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» продовженого строк дії воєнного стану з 05 години 30 хвилин 26 березня 2022 року строком на 30 діб.

Розпорядженням голови Верховного Суду № 14/0/9-22 від 25.03.2022 «Про зміну територіальної підсудності судових справ в умовах воєнного стану (окремі суди Сумської, Харківської області), відповідно до ч. 7 ст. 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», з урахуванням неможливості судами здійснювати правосуддя під час воєнного стану, змінено територіальну підсудність справ Харківського апеляційного суду на Полтавський апеляційний суд.

Указом Президента України від 18.04.2022 року № 259/2022 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 25 квітня 2022 року строком на 30 діб.

Указом Президента України від 17.05.2022 року № 341/2022 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 25 травня 2022 року строком на 90 діб.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями Полтавського апеляційного суду від 01.08.2022 року справу передано до провадження колегії суддів під головуванням судді Лобова О.А., суддів учасників колегії Дорош А.І., Триголов В.М.

Відзив на апеляційну скаргу судом не отриманий.

Апеляційний суд, перевіривши матеріали справи у межах доводів апеляційної скарги, приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити з таких підстав.

Відповідно п.2 ч.1 ст.374, п.4 ч.1 ст.376 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення, у разі порушення судом першої інстанції норм процесуального права або неправильного застосування норм матеріального права.

Судом першої інстанції встановлено, щоОСОБА_3 на праві приватної спільної часткової власності належить 1/2 частина квартири АДРЕСА_1 на підставі договору дарування від 18.09.2020р., укладеного між ОСОБА_5 і ОСОБА_3 , посвідченого приватним нотаріусом ХМНО Никифоровою М.А.

Згідно довідки КП «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» ХМР від 11.02.2021р. квартира АДРЕСА_1 зареєстрована на праві приватної спільної сумісної власності за ОСОБА_1 і ОСОБА_4 .

У квартирі АДРЕСА_1 зареєстровані: ОСОБА_1 і ОСОБА_4 , а з 18.11.2020р. ОСОБА_3 .

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що зібрані у справі докази вказують на наявність чинення відповідачами перешкод позивачу у реалізації останнім свого права власності на належну йому 1/2 частину спірної квартири, зокрема, це прямо вбачається з письмових пояснень сторони відповідача.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги, апеляційний суд виходить з таких міркувань.

Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону оскаржуване рішення суду першої інстанції не відповідає.

Статтею 41 Конституції України та статтею 1 Першого протоколу до Конвенції, закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Відповідно до статей 316-319, 321 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Зміст права власності складають права володіння, користування та розпоряджання своїм майном на розсуд власника, якщо такі дії не суперечать закону.

Власник має право вимагати захисту свого права від особи, яка перешкоджає йому користуватися і розпоряджатися своїм майном, тобто може звертатися до суду з негаторним позовом.

Негаторний позов, тобто позов про усунення перешкод у користуванні, - це позов власника до особи, яка перешкоджає позивачеві у здійсненні його законного права користування чи розпорядження власністю.

Позивач за негаторним позовом вправі вимагати усунути існуючі перешкоди чи зобов`язати відповідача утриматися від вчинення дій, що можуть призвести до виникнення таких перешкод. Означений спосіб захисту спрямований на усунення порушень прав власника, які не пов`язані з позбавленням його володіння майном. При негаторному позові, власник, який звертається за захистом, зберігає майно у своєму володінні. Права та інтереси власника можуть бути порушені і в тих випадках, коли майно не вибуває з його володіння, але треті особи створюють перешкоди у користуванні чи розпорядженні майном. Формула негаторного позову має такий вигляд: власник має право вимагати усунення будь-яких порушень його права, навіть якщо ці порушення і не були пов`язані з позбавленням права володіння. Тобто негаторний позов - це позов володіючого власника до будь-якої особи про усунення перешкод, які вона створює у користуванні чи розпорядженні майном.

При цьому, негаторний позов характеризується такими ознаками:

1) власник, який звертається за захистом, зберігає майно у своєму володінні. Порушення права власності полягає найчастіше у тому, що треті особи створюють власникові певні перешкоди у користуванні належним йому майном, або внаслідок певних обставин власник не може фактично розпоряджатися належним йому за законом майном, маючи це майно у своєму володінні.

2) сутністю вимог за негаторним позовом є усунення порушення, яке триває і має місце на момент звернення з позовом. Тому на негаторний позов не поширюються вимоги щодо строків позовної давності, оскільки з негаторним позовом можна звернутися в будь-який час, поки існує правопорушення. Якщо

ж перешкоди у користуванні чи розпорядженні майном усунуті, то відповідно відсутні підстави і для звернення з негаторним позовом.

3) власник має право вимагати усунення порушення його прав, якщо дії третіх осіб мають неправомірний характер. Негаторний позов не може бути пред`явлено, якщо дії відповідача ґрунтуються на відповідному чинному законі чи договорі.

4) негаторний позов, як засіб захисту права власності, застосовується, якщо сторони не перебувають у договірних стосунках. При наявності договору порушення права власності захищається нормами зобов`язального права.

Умовою задоволення негаторного позову позивача є встановлення судом факту протиправності дій відповідача, задоволення позовних вимог позивача не залежить від наявності вини відповідача. Захист прав і охоронюваних законом інтересів позивачів за негаторним позовом надається судом у формі припинення дій, що порушують право, або відновлення становища, яке існувало до порушення права.

Як слідує зі змісту позовної заяви, предметом спору у цій справі є вимога про усунення перешкод позивачу у користуванні квартирою шляхом його вселення у належну йому частину квартири.

Підставою заявлених вимог є посилання позивача на те, що відповідач чинить йому перешкоди у доступі до належної йому половині квартири.

Отже, для задоволення цього позову суд має встановити, що відповідач як інший співвласник вчиняє протиправні дії, а саме чинить перешкоди позивачу у доступі до її частини нерухомого майна.

За змістом ст.12, ст.13, ст.81 ЦПК України на сторону покладається обов`язок довести належними, допустимими, достовірними і достатніми доказами (ст.77-80 ЦПК України) ті обставини, якими вона обґрунтовує свої вимоги або заперечення.

Відповідно ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (ч.1). Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності (ч.2). Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (ч.3).

Єдиний доказ, який позивач надав суду, це витяг з ЄРДР, з якого вбачається, що 16 жовтня 2020 року ОСОБА_3 звернувся до правоохоронних органів зі заявою про те, що невстановлені особи незаконно заволоділи частиною його квартири (а.с.15).

Пояснення відповідача ОСОБА_1 про те, що вселення позивача у квартиру, зважаючи на її розміри і кількість співвласників, призведе до порушення приписів ст.47 ЖК УРСР не є доказом у розумінні ст.76 ЦПК України.

Оцінивши наявні у справі докази у відповідності до приписів ст.89 ЦПК України, апеляційний суд приходить до висновку про недоведеність обставин, на які посилається позивач у підтвердження своїх вимог.

Частиною 13 ст.141 ЦПК України визначено, що суд апеляційної чи касаційної інстанціях, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Частиною 1 та п.1 ч.2 ст.141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог та інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на відповідача у разі задоволення позову.

Згідно ч.8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 сплатив 2 724 грн судового збору за подання апеляційної скарги (а.с.175), яка задоволена у повному обсязі.

Керуючись ст.367, п.2 ч.1 ст.374, п.4 ч.1 ст.376, ст.382, ст.384 ЦПК України, апеляційний суд

у х в а л и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Московського районного суду м.Харкова від 09 грудня 2021 року скасувати, ухвалити нове рішення по суті заявлених вимог.

ОСОБА_3 відмовити за недоведеністю у задоволенні позову до ОСОБА_1 , ОСОБА_4 про усунення перешкод у користуванні житлом шляхом вселення.

Стягнути з ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_1 ; АДРЕСА_3 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 , АДРЕСА_4 ) 2 724 (дві тисячі сімсот двадцять чотири) гривні витрат зі сплати судового збору.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її прийняття.

Повний текст постанови виготовлено 10 жовтня 2022 року

Головуючий суддя О.А.Лобов

Судді: А.І.Дорош

В.М.Триголов