Справа №443/714/22
Провадження №2/443/543/22
РІШЕННЯ

іменем України

11 жовтня 2022 року Жидачівський районний суд Львівської області у складі:

головуючого судді Сливки С.І.,

за участю секретаря судових засідань Кушнір М.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Жидачеві за правилами загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до територіальної громади села Молодинче в особі Ходорівської міської ради Львівської області про визнання права на спадкове майно в порядку спадкування за законом,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до Жидачівського районного суду Львівської області із позовом територіальної громади села Молодинче в особі Ходорівської міської ради Львівської області, у якому просить визнати за нею в порядку спадкування за закном після смерті батька - ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 право власності на 1/5 частину житлового будинку, загальною площею - 71,2 кв.м. та житловою площею - 55,8 кв.м., який знаходиться по АДРЕСА_1 з відповідною частиною надвірних споруд.

Позовні вимоги мотивує тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 у с.Молодинче помер батько позивачки ОСОБА_2 . Після смерті ОСОБА_2 відкрилася спадщина на все належне йому майно, яке позивачка як спадкоємець за законом його прийняла, отримавши свідоцтво про право на спадщину за законом на все належне спадкодавцю майно, а саме право на земельний пай та грошовий вклад в банківській установі. Крім того, до складу належної спадкодавцеві спадщини, серед іншого майна, увійшло належне йому право власності, як члену колгоспного двору на 1/5 його частки житлового будинку який знаходиться по АДРЕСА_1 .

У Квітні 2021 року позивач звернулася до державного нотаріуса Жидачівської державної нотаріальної контори із заявою про видачу їй свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті батька - ОСОБА_2 , однак нотаріус своєю постановою №132/0231 від 09.04.2021 року відмовив у видачі свідоцтва, у зв`язку із відсутністю правовстановлюючих документів на 1/5 частину житлового будинку з відповідною частиною надвірних споруд.

Враховуючи ту обставину, що на даний час позивачка немає можливості оформити право власності на житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, який розташований по АДРЕСА_1 , вона змушена звернутися до суду за захистом своїх прав.

Ухвалою Жидачівського районного суду Львівської області від 12.07.2022 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження.

05.08.2022 року представником відповідача подано відзив на позовну заяву, згідно якого повідомляє, про відсутність на час розгляду в суді інформації, яка була б підставою щодо заперечення позовних вимог.

Ухвалою від 22.08.2022 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. Крім того, в порядку витребування доказів зобов`язано Львівський державний нотаріальний архів в особі керівника в строк до 20 вересня 2022 року надати до Жидачівського районного суду Львівської області матеріали або належним чином завірені копії спадкової справи №14 від 05.02.2004 року, яка заводилася Ходорівською державною нотаріальною конторою після смерті ОСОБА_2 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 .

04.10.2022 року завідувачем Львівського державного нотаріального архіву О.М. Бичківською надіслано копію спадкової справи №14/2004 після померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 гр. ОСОБА_2 , яка заведена Ходорівською державною нотаріальною конторою Львівської області.

Позивач та його представник у судове засідання не з`явилися, однак від представника позивача - адвоката Чорненького Я.Б. надійшло клопотання, згідно якого просить розгляд справи проводити у їх відсутності, позовні вимоги просять задоволити

Представник відповідача - Ходорівської міської ради Львівської області в судове засідання не з`явився, згідно поданого відзиву, просить розглянути справу за відсутності їхнього представника.

На підставі ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося, оскільки учасники процесу в судове засідання не з`явились.

Дослідивши матеріали справи, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини і вважає, що позов є підставним та підлягає до задоволення з огляду на наступне.

Відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , виданого на ім`я ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , її батьками є ОСОБА_2 та ОСОБА_4 (а.с.6, 38 на звороті).

Згідно свідоцтва про укладення шлюбу серії НОМЕР_2 , 06.08.1983 року зареєстровано шлюб між ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.7, 38).

Судом встановлено, що відповідно до рішення виконавчого комітету Молодинецької сільської ради Жидачівського району Львівської області №52 від 23.10.2009 року, розглянувши заяву ОСОБА_1 про оформлення права власності на житловий будинок в АДРЕСА_1 , у зв`язку із скасуванням поняття «колгоспний двір», керуючись Тимчасовим положенням про порядок державної реєстрації права власності на нерухоме майно, затвердженого Міністерством юстиції України №7/5 від 07.02.2002 року (із внесеними змінами), та ст.30 Закону «Про місцеве самоврядування в Україні» та беручи до уваги заяви про відмови: ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 в користь ОСОБА_1 , виконком сільської ради вирішив:

1.Оформити право власності та видати свідоцтво про право власності на житловий будинок в АДРЕСА_1 за ОСОБА_1 - 4/5;

2.Доручити Стрийському міжрайонному бюро технічної інвентаризації провести реєстрацію права власності згідно п.1 даного рішення (а.с.12).

Відповідно до свідоцтва про право власності на нерухоме майно Серії НОМЕР_3 від 17.12.2009 (а.с.13), ОСОБА_1 на праві спільної часткової власності (4/5 часка) належить житловий будинок, який розташований АДРЕСА_2 , що також підтверджується Витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно №24827867 від 17.12.2009 та довідкою фізичної особи-підприємця ОСОБА_10 №18 від 27.08.2019 року (а.с.14, 17).

Згідно витягу №354 від 19.07.2019 року із погосподарської книги с. Молодинче, станом на 30.06.1990 року в житловому будинку АДРЕСА_1 , були зареєстровані і проживали: ОСОБА_2 (помер ІНФОРМАЦІЯ_4 ); ОСОБА_11 - дружина (померла ІНФОРМАЦІЯ_5 ); ОСОБА_1 - дочка 1962 р.н.; ОСОБА_8 - внук, 1984 р.н.; ОСОБА_9 - внука 1985 р.н. (а.с.11).

Відповідно до роз`яснень викладених у Постанові Пленуму Верховного Суду України №20 від 22.12.1995 року "Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності", зокрема, підпункт а) пункту 6 визначено, що право власності на майно, яке належало колгоспному двору і зберіглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Такими, що втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору.

Оскільки, станом на 15.04.1991 року у вищевказаному житловому будинку, який відносився до суспільної групи «колгоспний двір» проживали ОСОБА_2 , ОСОБА_11 , ОСОБА_1 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , то вони фактично стали його співвласниками, однак право власності, після припинення колгоспного двору, за ними не реєструвалось, а кожному з них належала умовно 1/5 частина будинку.

ІНФОРМАЦІЯ_1 в с.Молодинче помер ОСОБА_2 , що підтверджується свідоцтвом про смерть Серія НОМЕР_4 (а.с.8, 37 на звороті).

Після смерті ОСОБА_2 відкрилася спадщина, до складу якої, зокрема увійшла належна йому 1/5 частина житлового будинку по АДРЕСА_1 .

Відповідно до довідки Ходорівської міської ради Львівської області №353 від 17.07.2019 року, ОСОБА_2 дійсно був зареєстрований в АДРЕСА_1 до дня смерті, яка наступила ІНФОРМАЦІЯ_1 . Від його імені виконком Молодинецької сільської ради заповіту не посвідчено. На день смерті ОСОБА_2 в даному будинку були зареєстровані та проживали: ОСОБА_11 - дружина (померла ІНФОРМАЦІЯ_5 ); ОСОБА_1 - дочка 1962 р.н.; ОСОБА_5 - зять, 1959 р.н.; ОСОБА_8 - внук, 1984 р.н.; ОСОБА_9 - внука 1985 р.н. (а.с.9).

Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» відносини спадкування регулюються правилами ЦК, якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року.

У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема відповідні правила ЦК України (1963 року), у тому числі щодо прийняття спадщини, спадкоємців за заповітом і за законом.

Оскільки заповіту ОСОБА_2 не залишав, то спадкування відбулося за законом.

ОСОБА_1 звернулася до державного нотаріуса Жидачівської державної нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину, після смерті батька - ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.37), внаслідок чого було заведено спадкову справу №14 (а.с.36-43), та остання отримала Свідоцтво про право на спадщину за законом від 15.02.2004 року, а саме:

права на земельнучастку (пай), розташовані на території Молодинецької сільської ради, Жидачівського району, Львівської області, СПП «Галичина», розміром 1,39 га, належного померлому на підставі Сертифікату направо на земельну частку (пай), виданого Жидачівською райдержадміністрацією, Львівської області від 16.10.1996 року, на підставі голови Жидачівської райдержадміністрації від 15.10.1996 р. за №660, Сертифікат зареєстровано 17.10.1996 р .у Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (па) за №24 серії ЛВ №017002 та Витягу з Книги реєстрації Сертифікатів на право на земельну частку (пай), що видаються Жидачівською районною державною адміністрацією по Молодинчецькій сільській раді народних депутатів, виданого Жидачівським районним відділом земельних ресурсів за №26 від 21.01.2004 року;

одного грошового вкладу з відповідними процентами та компенсаційними нарахуваннями, що знаходяться у філії №6313/020 с.Бортники, Жидачівського відділення Ощадного банку №6313 (а.с.15, 42).

З метою оформлення права власності на частину майна колгоспного двору, позивач звернулася до нотаріуса із заявою про видачу свідоцтва.

Однак, постановою завідувача Жидачівською ДНК Матусека В.В. №132/02-31 від 09.04.2021 року, ОСОБА_1 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на спадкове майно після смерті її батька - ОСОБА_2 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , у зв`язку із тим, що відсутні правовстановлюючі документи на 1/5 (одну п`яту) частину житлового будинку з відповідною частиною надвірних споруд, що знаходиться по АДРЕСА_1 , що належала померлому і є спадковим майном (а.с.18).

Вирішуючи даний спір суд виходить з такого.

Відповідно до ст.4 ЦПК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Частиною 1 статті 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до положень ст.ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст. 80 ЦПК України).

Колгоспний двір, за положеннями Цивільного кодексу Української РСР, визначався як сімейно-трудове об`єднання осіб, всі або частина яких є членами колгоспу, брали участь у суспільному виробництві колгоспу та спільно вели підсобне господарство на присадибній ділянці.

З введенням у дію з 15 квітня 1991 року Закону України «Про власність» колгоспні двори ліквідовано і питання права власності на майно колишніх колгоспних дворів регулюється нормами ЦК УРСР 1963 року.

Правовий режим власності колгоспного двору, виділ частки з колгоспного двору, його поділ, а також підстави втрати права на частку в майні колгоспного двору визначено ст. 120-126 ЦК УРСР 1963 року.

Так, згідно зі статтями 120, 123 ЦК УРСР 1963 року майно колгоспного двору належить його членам на праві спільної сумісної власності і розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних.

Працездатний член колгоспного двору втрачає право на частку в майні двору, якщо він не менше трьох років підряд не брав участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору. Це правило не застосовується, якщо член двору не брав участі у

веденні господарства в зв`язку з призовом на строкову військову службу, навчанням в учбовому закладі або хворобою (ст.126 ЦК УРСР 1963 року).

У пункті 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 року № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» роз`яснено, що положення статей 17, 18 Закону "Про власність" ( 697-12 ) щодо спільної сумісної власності поширюються на правовідносини, які виникли після введення в дію цього Закону (з 15 квітня 1991 року). До правовідносин, що виникли раніше, застосовується діюче на той час законодавство. Зокрема, спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, ще регулювали власність цього двору, а саме: а) право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Такими, що втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору (в цей строк не включається час перебування на дійсній строковій військовій службі, навчання в учбовому закладі, хвороба); б) розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних. Частку працездатного члена двору може бути зменшено або відмовлено у її виділенні при недовгочасному його перебуванні у складі двору або незначній участі працею чи коштами в господарстві двору. Особам, які вибули з членів двору, але не втратили права на частку в його майні, вона визначається виходячи з того майна двору, яке було на час їх вибуття і яке збереглося; г) пункту 6 постанови ПВСУ від 22 грудня 1995 року № 20 роз`яснено, що загальні правила спадкування щодо частки члена колгоспного двору в майні двору застосовуються з 01 липня 1990 року. При спадкуванні після смерті останнього члена колгоспного двору, що мала місце до цієї дати, частка в майні двору, належна особі, яка вибула з членів двору, але не втратила на неї права на час смерті останнього члена двору, не входить до спадкового майна.

Згідно ст. 524 ЦК УРСР спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінене заповітом.

У відповідності до статті 525 ЦК Української РСР часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця, а при оголошенні його померлим - день, зазначений в статті 21 цього Кодексу.

Відповідно до ч.1 ст.529 ЦК Української РСР при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого.

Відповідно до вимог ст.548 ЦК Української РСР для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини.

Статтею 549 ЦК УРСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.

Крім того, відповідно до ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до іншої особи (спадкоємця).

До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ст.1218 ЦК України).

У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки (ст.1261 ЦК України).

Спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно (ч. 1 ст. 1297 ЦК України).

Згідно ст.ст.41, 55 Конституції України право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Права людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Особа має право звернутися до суду з позовом про визнання права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншими особами (ч.1 ст.392 ЦК України). Тобто, передумовою для застосування ст.392 ЦК України є відсутність іншого, окрім судового, шляху для відновлення порушеного права.

Згідно роз`яснень, викладених у п.23 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року № 7, вбачається, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Тобто, визнання права власності на майно, в тому числі і на спадкове майно, в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадщини у нотаріальному порядку, у зв`язку з чим, виникає цивільно-правовій спір.

Таким чином, судом встановлено, що позивач у справі позбавлена можливості у позасудовому порядку зареєструвати своє право власності на частину у майні колгоспного двору, оскільки у нотаріусом було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на 1/5 частину у майні колгоспного двору, зокрема у зв`язку із тим, що відсутні правовстановлюючі документи на житловий будинок з надвірними спорудами, що знаходиться по АДРЕСА_1 .

Оскільки, позивач позбавлена можливості зареєструвати своє право власності на частину у майні колгоспного двору,суд вважає, що позовна вимога підлягає до задоволення, оскільки відсутній інший спосіб оформити (зареєструвати) у встановленому Законом порядку позивачем права власності на майно колгоспного двору.

Керуючись ст.ст. 200, 258, 259, 263-265, 354, 355 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задоволити.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_2 , право власності на 1/5 частину житлового будинку з відповідною частиною господарських будівель та споруд по АДРЕСА_1 .

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Головуючий суддя С.І Сливка