Номер провадження: 22-ц/813/500/22
Головуючий у першій інстанції Шенцева О. П.
Доповідач Погорєлова С. О.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.09.2022 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Одеського апеляційного суду у складі:

головуючого судді: Погорєлової С.О.

суддів: Князюка О.В., Таварткіладзе О.М.

за участю секретаря: Дубрянської Н.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_1 про визнання недійсними договорів купівлі-продажу, скасування записів, на ухвалу Приморського районного суду м. Одеси, постановлену під головуванням судді Шенцевої О.П. 27 липня 2021 року у м. Одеса, -

встановила:

У липні 2021 року до суду першої інстанції надійшла позовна заява ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_1 про визнання недійсними договори купівлі-продажу, скасування записів.

Одночасно із позовом, представником ОСОБА_2 було подано до суду заяву про вжиття заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на нерухоме майно, що належить ОСОБА_1 та знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , (розмір частки 1/1) реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна 101.

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 27 липня 2021 року заяву представника ОСОБА_2 про вжиття заходів забезпечення позову задоволено, накладено арешт на нерухоме майно, що належить ОСОБА_1 , та знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

На вказану ухвалу суду була принесена апеляційна скарга представником ОСОБА_1 , у якій заявник просить ухвалу суду першої інстанції скасувати, та постановити нове судове рішення, яким у задоволенні заяви про забезпечення позову відмовити, посилаючись на порушення судом норм процесуального права.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що оскаржуваною ухвалою було порушено право власності ОСОБА_1 шляхом суттєвого обмеження останньої у вільному володінні, користуванні та розпорядженні спірною квартирою. Крім того, апелянт зазначає, що позивачем питання про зустрічне забезпечення не вирішувалось, чим порушено вимоги ст. 151 ЦПК України.

Сторони про розгляд справи на 27.09.2022 року були сповіщені належним чином.

Заяв, клопотань від учасників справи на адресу Одеського апеляційного суду не надходило.

Частиною 2 статті 372 ЦПК України передбачено, що неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Апеляційний суд, з метою дотримання строків розгляду справи, вважає можливим слухати справу за відсутності сторін, які своєчасно і належним чином повідомлені про час і місце розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши наведені у скарзі доводи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга представника ОСОБА_1 підлягає залишенню без задоволення, з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до ст. 149 ЦПК України, забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Види забезпечення позову передбачено частиною 1 статті 150 ЦПК України; відповідно до положень даної норми процесуального права позов забезпечується, зокрема, накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.

Заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами (ч. 3 ст.150 ЦПК України).

Забезпечення позову - це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позову, підставою для забезпечення позову є відповідне клопотання у формі мотивованої заяви. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулась з такою заявою, позовним вимогам. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів (Постанова Пленуму Верховного Суду України №9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», надалі Постанова).

Заходи забезпечення позову визначаються, виходячи із засад розумності, співмірності та враховуючи конкретні обставини справи.

Відповідно до п. 4 Постанови суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

З матеріалів справи вбачається, що предметом позову є визнання недійсними договорів купівлі-продажу нерухомого майна - квартири, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , та скасування реєстраційних записів.

Колегія суддів вважає також обґрунтованим висновок суду першої інстанції, що обраний вид забезпечення позову є співмірним із заявленими вимогами.

Крім того, з урахуванням доказів, які містяться у матеріалах справи, суд дійшов вірного висновку, що неприйняття заходів забезпечення позову, може в майбутньому утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду у випадку відчуження майна, що є предметом спору, на користь інших осіб.

Таким чином, за наявності факту оскарження правових підстав набуття права власності на нерухоме майно, з огляду на пред`явлення вимог майнового характеру, які забезпечуються арештом майна, співмірність заходів забезпечення позову заявленим вимогам тощо, у суду першої інстанції були наявні підстави для вжиття заявлених позивачем заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на нерухоме майно, що належить ОСОБА_1 та знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Колегія суддів вважає необґрунтованим посилання в апеляційній скарзі представника ОСОБА_1 на те, що оскаржуваною ухвалою було порушено право власності відповідача шляхом суттєвого обмеження останньої у вільному володінні, користуванні та розпорядженні спірною квартирою.

Колегія суддів зазначає, що ухвалою суду першої інстанції встановлено лише тимчасове обмеження прав ОСОБА_1 на розпорядження об`єктом нерухомості, однак, права апелянта щодо вільного володіння та користування спірною квартирою судом порушені не були.

Крім того, колегія суддів не приймає до уваги доводи апеляційної скарги представника ОСОБА_1 про те, що позивачем питання про зустрічне забезпечення не вирішувалось, чим порушено вимоги ст. 151 ЦПК України.

Згідно ст. 154 ЦПК України, суд може вимагати від особи, яка звернулася із заявою про забезпечення позову, забезпечити відшкодування збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову (зустрічне забезпечення). Розмір зустрічного забезпечення визначається судом з урахуванням обставин справи. Заходи зустрічного забезпечення позову мають бути співмірними із заходами забезпечення позову, застосованими судом, та розміром збитків, яких може зазнати відповідач у зв`язку із забезпеченням позову.

З аналізу наведеної норми вбачається, що єдиним критерієм застосування судом зустрічного забезпечення позову є забезпечення можливості відшкодування збитків, яких може зазнати відповідач у зв`язку із забезпеченням позову. При цьому, можливість таких збитків має бути ретельно досліджена судом, визначено їх потенційний розмір, оцінено співмірність застосованих заходів забезпечення позову розміру таких можливих збитків та розміру зустрічного забезпечення.

Крім того, обов`язок застосувати зустрічне забезпечення в розумінні ч. 3 ст. 154 ЦПК України виникає у суду лише тоді, коли позивач не має зареєстрованого в установленому законом порядку місця проживання (перебування) чи місцезнаходження на території України та майна, що знаходиться на території України, в розмірі, достатньому для відшкодування можливих збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову, у випадку відмови у позові; або суду надані докази того, що майновий стан позивача або його дії щодо відчуження майна чи інші дії можуть ускладнити або зробити неможливим виконання рішення суду про відшкодування збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову, у випадку відмови у позові.

Як вірно вказано в ухвалі суду, - доказів, передбачених ст. 154 ЦПК України обов`язкового застосування зустрічного забезпечення, матеріали справи не містять, оскільки позивач має місцезнаходження та майно на території України, а докази щодо можливих збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову, у суду відсутні.

Не наведено належних доказів можливих збитків, які можуть бути спричинені ОСОБА_1 забезпеченням позову, і у апеляційній скарзі.

На підставі викладеного, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що зустрічне забезпечення у даній справі не підлягає застосуванню.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення.

Інші докази та обставини, на які посилається заявник в апеляційній скарзі, були предметом дослідження судом першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановлені судом дотримані норми матеріального і процесуального права.

При зазначених обставинах, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції повно й всебічно дослідив та надав оцінку обставинам по справі, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, що їх регулює. Ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 27 липня 2021 року постановлено з додержанням норм процесуального права, підстави для її скасування відсутні.

Керуючись ст. 367, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. ст. 375, 381-384, 390 ЦПК України, колегія суддів, -

постановила:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 27 липня 2021 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, та може бути оскаржена в касаційному порядку за правилами ст. 389 ЦПК України.

Повний текст судового рішення складений 06 жовтня 2022 року.

Головуючий С.О. Погорєлова

Судді О.М. Таварткіладзе

О.В. Князюк