УХВАЛА

про залишення позову без руху

Справа № 495/7659/22

Номер провадження 2/495/2354/2022

04 жовтня 2022 рокум. Білгород-Дністровський

Суддя Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області Боярський О.О., розглянувши матеріали позовної заяви, що надійшли за ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів, -

ВСТАНОВИВ:

До Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу.

Пред`явлена позовна заява підлягає залишенню без руху, оскільки подана без додержання вимог, встановлених ч. 4 ст. 177 ЦПК України, з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 4 ст. 177 ЦПК України, до позовної заяви додаються документи, що підтверджують сплату судового збору у встановленому порядку і розмірі, або документи, що підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

Відповідно до ч.2 ст. 133 ЦПК України, розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

У свою чергу, правові засади справляння судового збору, платники, об`єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору визначені Законом України «Про судовий збір» (далі Закон).

Згідно ч.1 ст.2 Закону, платники судового збору - громадяни України, іноземці, особи без громадянства, підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні) та фізичні особи - підприємці, які звертаються до суду чи стосовно яких ухвалене судове рішення, передбачене цим Законом.

Судовий збір справляється за подання до суду позовної заяви та іншої заяви, передбаченої процесуальним законодавством (ч.1 ст. 3 Закону).

Відповідно до ст. 4 Закону України «Про судовий збір» судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Відповідно до пп.3 п.1 ч.2 ст.4 Закону України «Про судовий збір» за подання до суду позовної заяви про розірвання шлюбу встановлюється ставка судового збору - 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Згідно п.3 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про стягнення аліментів.

Таким чином, позивач звільнений від сплати судового збору за вимогу про стягнення з відповідача аліментів, однак не звільнений від його сплати за позовну вимоги про розірвання шлюбу.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем судовий збір при подачі позовної заяви не сплачений.

Натомість в позовній заяві ОСОБА_1 зазначає, що звільнена від сплати судового збору на підставі п. 9 ч. 1 ст. 15 Закону України «Про судовий збір», на підтвердження чого додала копію свідоцтва про народження дитини та копію посвідчення дитини-інваліда.

Відповідно до п.9 ч.1 ст.5 Закону України Про судовий збір від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються особи з інвалідністю I та II груп, законні представники дітей з інвалідністю і недієздатних осіб з інвалідністю.

Позивачка хоча і надала до матеріалів позовної заяви копію посвідчення її дитини, яка має інвалідність, зазначивши при цьому, що вона є законним представником дитини з інвалідністю, однак не зазначила, які інтереси дитини-інваліда вона представляє, як позивача у справі, щоб могло їй надавати можливість бути звільненою від сплати судового збору на цих підставах (за позовну вимогу про розірвання шлюбу).

Суд звертає увагу на те, що пільги щодо сплати судового збору за вимогою про розірвання шлюбу не стосуються захисту прав та інтересів особи малолітнього ОСОБА_3 , представником якої є позивачка.

Проаналізувавши положення вищевказаних норм чинного законодавства, та дослідивши позовну заяву з додатками встановлено, що позивачем подано позов не в інтересах дитини з інвалідністю, а тому він не звільнений від сплати судового збору за пред`явлену позовну вимогу про розірвання шлюбу.

Вищевикладене не дає підставу суду зробити висновок про належне оформлення позовної заяви у відповідності до вимог ст. 177 ЦПК України.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини у справі «Мельник проти України» право на доступ до суду не є абсолютним, воно може бути обмеженим, особливо щодо умов прийнятності скарги. Ці обмеження повинні мати законну мету та бути пропорційними між використаними засобами та досягнутими цілями.

Враховуючи вищевикладене, суддя дійшов висновку, що позовну заяву слід залишити без руху, встановивши позивачу строк для усунення недоліків.

Виявлені недоліки мають бути усунені позивачем шляхом:

-подання до суду квитанції про сплату судового збору на суму 992,40 грн. або подання документів які надають підстави для звільнення від сплати судового збору від позивача.

Керуючись ст.ст.151,175,177,185 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів - залишити без руху.

Надати позивачу строк, який не може перевищувати п`ятнадцять днів з дня вручення даної ухвали, для усунення недоліків, а саме для:

-надання доказів про сплату судового збору від позивача.

Роз`яснити позивачу, що інакше позовна заява буде вважатися неподаною та йому повернута.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя О.О.Боярський