Справа № 357/335/22
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

03 жовтня 2022 року Білоцерківський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючого судді Орєхова О. І. ,

за участю секретаря - Сокур О. В.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача ОСОБА_2

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в залі суду № 1 в м. Біла Церква цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , треті особи: Орган опіки та піклування м. Біла Церква ( виконавчий комітет Білоцерківської міської ради ), Орган опіки та піклування Печерського району м. Києва ( Печерська районна у м. Києві державна адміністрація ) про внесення аліментів на особистий рахунок дитини та зобов`язання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И В :

В січні 2022 року адвокат Чернілевський Віталій Григорович, який діє в інтересах позивача ОСОБА_1 звернувся до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області з позовною заявою до ОСОБА_3 , треті особи: Орган опіки та піклування м. Біла Церква ( виконавчий комітет Білоцерківської міської ради ), Орган опіки та піклування Печерського району м. Києва ( Печерська районна у м. Києві державна адміністрація ) про внесення аліментів на особистий рахунок дитини та зобов`язання вчинити дії, посилаючись на наступні обставини.

ОСОБА_1 є громадянином Польщі та Сполучених Штатів Америки, постійно проживає в США.

З 22.10.2005 року ОСОБА_1 перебував у шлюбі з ОСОБА_3 , громадянкою України. Подружжя постійно проживало на території США.

Під час шлюбу у подружжя народилося двоє дітей: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

З травня 2014 року ОСОБА_3 з двома дітьми виїхала на постійне місце проживання в Україну, того часу фактичні подружні відносини між подружжям були припинені.

За заявою ОСОБА_1 рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 25.01.2019 року шлюб було розірвано.

З часу розірвання шлюбу ОСОБА_1 постійно проживає в США. Дві дочки залишились з ОСОБА_3 в Україні, постійно проживають в м. Києві.

З 2014 року, тобто з того часу як діти почали проживати з матір`ю окремо від батька, по теперішній час ОСОБА_1 надає регулярну фінансову підтримку ОСОБА_3 та дітям у позасудовому порядку, сплачуючи на користь ОСОБА_3 аліменти на утримання дітей.

Після розірвання шлюбу, незважаючи на бажання ОСОБА_1 як батька й надалі брати участь у вихованні дітей, спілкуватися з ними, проводити з ними час, зокрема під час канікул дітей, приїжджаючи до них як в Україну, так і забираючи їх до США, відпочивати з ними в інших країнах, через особисті суперечності з ОСОБА_3 , він не має можливості вільно це робити. ОСОБА_3 , з якою проживають діти, чинить перешкоди у спілкуванні ОСОБА_1 з своїми дітьми, не погоджуючись на жодні його пропозиції по організації та плануванні спільного проводження його часу з дітьми з врахуванням графіка дітей та ОСОБА_1 .

Це стало підставою для звернення ОСОБА_1 на початку 2019 року до Білоцерківського міськрайонного суду київської області з позовом про усунення перешкод у спілкуванні з дітьми шляхом встановлення графіку спілкування з дітьми (справа № 357/1479/19). По суті позовні вимоги ОСОБА_1 судом вирішені не були. Питання участі батька у вихованні дітей готується до повторного розгляду в Україні.

Водночас, всі спірні відносини між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 щодо виховання та утримання дітей повинні вирішуватися судом України за місцем постійного проживання дітей та їх матері, тобто в Україні. Це було підтверджено ухвалою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 05.04.2019 року по справі № 357/1479/19, якою було відкрито провадження за позовом ОСОБА_1 про участь у вихованні дітей. Подальші скарги ОСОБА_3 на цю ухвалу залишились без задоволення.

Незважаючи на це, ОСОБА_3 ініційовано ряд судових проваджень до ОСОБА_1 на території Сполучених Штатів Америки, в тому числі й щодо його участі в матеріальному забезпеченні дітей.

Одним з питань, яке постійно піднімається ОСОБА_3 у власних заявах та скаргах, на слуханням є недостатність сплачуваних ОСОБА_1 аліментів на утримання дітей.

ОСОБА_1 з періодичністю раз в місяць сплачує на рахунок ОСОБА_3 аліменти на утримання дітей у розмірі 500 доларів США. Відповідно до офіційного курсу валюти до гривні, встановленого Національним банком України станом на дату подання даної заяви, це еквівалентно 13 300 гривень.

Згідно пояснень ОСОБА_3 , цих кошів їй не достатньо для належного матеріального утримання двох малолітніх дітей в Україні.

Законом України «Про Державний бюджет України на 2021 рік» у статті 7 встановлено, що у 2021 році прожитковий мінімум на одну дитину віком від 6 до 18 років в розрахунку на місяць встановлено у розмірі: з 1 січня - 2395 гривень, з 1 липня - 2510 гривень, з 1 грудня - 2618 гривень.

Згідно відомостей Головного управління статистики у м. Києві, середньомісячна заробітна |плата по м. Київ за період з січня по липень 2021 рік дорівнює 19 612 гривень. Одна третина від середньої заробітної плати, яка може бути стягнута у порядку ч. 5 ст. 183 СК України на утримання двох дітей, дорівнює 6 537 грн.

Тобто, сплачувані ОСОБА_1 аліменти щомісячно у розмірі понад 13 300 гривень на двох малолітніх дітей більше ніж в два рази перевищують суму, яка є достатньою для забезпечення та утримання двох малолітніх дітей, які проживають згідно українського законодавства.

Твердження ОСОБА_3 про недостатність таких коштів викликають обґрунтовані сумніви щодо потреб на які ОСОБА_3 витрачає отримувані аліменти.

Вбачається ймовірність того, що сплачувані ОСОБА_1 аліменти на дітей ОСОБА_3 витрачає в тому числі й для особистих потреб, що і є причиною недостатності коштів для задоволення потреб дітей.

Тому, просив суд зобов`язати ОСОБА_3 надати ОСОБА_1 письмовий звіт по використанні отриманих від ОСОБА_1 коштів по сплаті аліментів на утримання дітей: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , за період з 02.07.2019 року по грудень 2021 року включно, та документи, що підтверджують витрати, на адресу: АДРЕСА_1 , встановити ОСОБА_1 порядок сплати 100 % аліментів на утримання неповнолітніх дітей: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , шляхом щомісячного внесення на особистий рахунок ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , коштів у відділенні Державного ощадного банку України, починаючи з набрання рішенням законної сили до їх повноліття та стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 судові витрати та витрати на правову допомогу ( а. с. 2-6 том 1 ).

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 13.01.2022 року ( а. с. 45 том 1) головуючим суддею визначено суддю Орєхова О.І. та матеріали справи передані для розгляду.

Відповідно до ч. 1 ст. 185 ЦПК України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

Ухвалою судді від 19.01.2022 року позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , треті особи: Орган опіки та піклування м. Біла Церква ( виконавчий комітет Білоцерківської міської ради ), Орган опіки та піклування Печерського району м. Києва ( Печерська районна у м. Києві державна адміністрація ) про внесення аліментів на особистий рахунок дитини та зобов`язання вчинити дії була залишена без руху ( а. с. 50-53 том 1 ).

01 лютого 2022 року за вх. № 4427 судом отримано заяву на виконання ухвали від 19.01.2022 року ( а. с. 56-57 том 1 ).

Відповідно до ч. 6 ст. 187 ЦПК України у разі якщо відповідачем у позовній заяві вказана фізична особа, яка не є суб`єктом підприємницької діяльності, суд не пізніше двох днів з дня надходження позовної заяви до суду звертається до відповідного органу реєстрації місця перебування та місця проживання особи щодо надання інформації про зареєстроване місце проживання ( перебування ) такої фізичної особи.

02 лютого 2022 року здійснено запит стосовно відомостей про реєстрацію місця проживання відповідача ( а. с. 65 том 1 ).

22 лютого 2022 року за вх. № 8164 судом отримано з Відділу обліку та моніторингу інформацію про реєстрацію місця проживання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ( а. с. 68 том 1 ).

Згідно вищевказаних відомостей, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 .

Відповідно до ч. 1 ст. 187 ЦПК України за відсутності підстав для залишення позовної заяви без руху, повернення позовної заяви чи відмови у відкритті провадження суд відкриває провадження у справі протягом п`яти днів з дня надходження позовної заяви або заяви про усунення недоліків, поданої в порядку, передбаченому статтею 185 цього Кодексу.

Якщо відповідачем вказана фізична особа, яка не має статусу підприємця, суд відкриває провадження не пізніше наступного дня з дня отримання судом у порядку, передбаченому частиною восьмою цієї статті, інформації про зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання (перебування) фізичної особи - відповідача.

Згідно Наказу № 8/в/г від 07.02.2022 року та наказу № 16/в/г від 09.03.2022 року ( а. с. 69, 70 том 1 ) головуючий суддя по данні справі перебував у відпустці з 21 лютого по 25 лютого 2022 року та з 09 березня 2022 року по 23 березня 2022 року.

Відповідно до ч. 4 ст. 19 ЦПК України, спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ, що виникають з трудових відносин, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи. Загальне позовне провадження призначене для розгляду справ, які через складність або інші обставини недоцільно розглядати у спрощеному позовному провадженні.

Згідно до ч. 1 ст. 274 ЦПК України, у порядку спрощеного позовного провадження може бути розглянута малозначна справа.

Відповідно до п. 1 ч. 4 ст. 274 ЦПК України в порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах: що виникають з сімейних відносин, крім спорів про стягнення аліментів та поділ майна.

Ухвалою судді від 28 березня 2022 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у вищезазначеній справі. Постановлено провести розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням ( викликом ) сторін на 28 квітня 2022 року ( а. с. 71-72 том 1 ).

Розгляд справи здійснювався неодноразово, однак відкладався з різних підстав ( клопотання представника позивача та належний виклик та сповіщення відповідача по справі ) ( а. с. 97-99, 123-125, 218, 248-250 том 1, а. с. 66-68 том 2 ).

Останнього разу розгляд справи було відкладено до 03.10.2022 року за клопотанням позивача ( а. с. 164-167 том 2 ).

В судовому засіданні позивач та його представник, кожний окремо, підтримала позовні вимоги, надали пояснення аналогічні викладеним в позовній заяві та просили задовольнити їх в повному обсязі.

Відповідач в судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце слухання справи була повідомлена належним чином, про що в матеріалах справи свідчить розписка ( а. с. 168 том 2 ).

Треті особи Орган опіки та піклування м. Біла Церква ( виконавчий комітет Білоцерківської міської ради ) та Орган опіки та піклування Печерського району м. Києва ( Печерська районна у м. Києві державна адміністрація ) в судове засідання своїх представників не направили, про дату, час та місце слухання справи повідомлені належним чином, про що в матеріалах справи свідчать поштові повідомлення про вручення.

З вказаних поштових повідомлень вбачається, що треті особи отримали судові повістки про розгляд справи у Білоцерківському міськрайонному суді 03.10.2022 року 19.09.2022 року та 20.09.2022 року відповідно.

Відповідно до ч. 5 ст. 128 ЦПК України судова повістка про виклик повинна бути вручена з таким розрахунком, щоб особи, які викликаються, мали достатньо часу для явки в суд і підготовки до участі в судовому розгляді справи, але не пізніше ніж за п`ять днів до судового засідання, а судова повістка-повідомлення - завчасно.

Отже, враховуючи наведене, треті особи були повідомлені належним чином та завчасно про дату, час та місце слухання справи.

Заяв та клопотань від третіх осіб на адресу суду не надходило.

Тому, суд вважає про можливість проведення судового засідання за відсутності третіх осіб.

Так, 03.10.2022 року за вх. № 34960 та вх. № 34972 судом отримані від відповідача ОСОБА_3 клопотання про перенесення дати судового засідання у зв`язку з її відльоту до Варшави на політичні зустрічі.

Відповідно до статі 210 ЦПК України суд має розпочати розгляд справи по суті не пізніше ніж через шістдесят днів з дня відкриття провадження у справі, а у випадку продовження строку підготовчого провадження - не пізніше наступного дня з дня закінчення такого строку. Суд розглядає справу по суті протягом тридцяти днів з дня початку розгляду справи по суті.

З матеріалів справи вбачається, що позивач з даним позовом звернулася до суду ще у січні 2022 року, справа не може знайти свого вирішення до сьогодні.

Матеріали справи свідчать, що неодноразові відкладання мали місце саме за відсутністю відомостей про належне сповіщення відповідача про слухання справи та відповідні клопотання, як з боку останньої так і з боку позивача.

Неявка в судове засідання 03.10.2022 року відповідача суд розцінює, як затягування судового розгляду, оскільки вказана дата була узгодженою з усіма учасниками судового розгляду 09.09.2022 року у тому числі і з відповідачем, будь-яких заперечень від останньої на адресу суду щодо часу та дати призначення судового засідання не надходило.

До того ж, суд не може вважати клопотання відповідача про перенесення дати судового засідання, як поважною, оскільки до вказаного клопотання не додано жодного доказу необхідності останньої в поїздці до Варшави, про що зазначено у вказаному клопотанні.

За вказаних обставин, суд приходить до висновку про можливість проведення судового засідання за відсутністю учасника судового розгляду, оскільки наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та прийняття законного і обґрунтованого рішення.

Такого висновку дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду при розгляді справи № 361/8331/18 від 1 жовтня 2020 року.

В зазначеній постанові Верховний Суд виходив з такого: «якщо представники сторін чи інших учасників судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні».

Отже, неявка учасника судового процесу у судове засідання, за умови належного повідомлення сторони про час і місце розгляду справи, не є підставою для скасування судового рішення, ухваленого за відсутності представника сторони спору.

Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Ухвалою суду від 03.10.2022 року зустрічну позовну заяву ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про стягнення поточних аліментів та аліментів за минулий період, повернуто ОСОБА_3 разом із додатками.

Суд, вислухавши додаткові пояснення позивача та його представника, враховуючи пояснення надані останніми в попередніх судових засіданнях, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави ( ч. 1 ст. 2 ЦПК України ).

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Судом встановлені фактичні обставини та зміст спірних правовідносин.

В судовому засіданні встановлено, що позивач ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_3 перебували у шлюбі з 22 жовтня 2005 року, про що в матеріалах справи свідчить свідоцтво про шлюб ( а. с. 7 том 1 ).

Заочним рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 25 січня 2019 року шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 було розірвано ( а. с. 8-9 том 1 ).

Вказане судове рішення набрало законної сили 24.07.2020 року.

Встановлено, що у колишнього подружжя за час перебування у шлюбі народилися діти: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , про що свідчать свідоцтва про народження ( а. с. 11, 16 том 1 ).

Звертаючись до суду з вказаними вимогами, позивач зазначає, що ним сплачуються добровільно аліменти на дітей по 500 доларів США кожного місяця, але з тверджень ОСОБА_3 про недостатність таких коштів викликають у нього обґрунтовані сумніви щодо потреб, на які ОСОБА_3 витрачає отримувані аліменти, та вважає, що відповідач повинна надати ОСОБА_1 письмовий звіт по використанні отриманих від нього коштів по сплаті аліментів на утримання дітей, а також встановити для нього порядок сплати 100 % аліментів на утримання неповнолітніх дітей, шляхом щомісячного внесення на особистий рахунок дітей коштів у відділенні Державного ощадного банку України, починаючи з набрання рішенням законної сили до їх повноліття.

Відповідно до ч. ч. 1-4 ст. 10 ЦПК України, суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Згідно ч.1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дні, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин ( фактів ), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи.

Частиною 2 статті 77 ЦПК України встановлено, що предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухвалені судового рішення.

Частиною 5, 6 статті 81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Стаття 15 ЦК України вказує, що кожна особа має право на захист свого цивільного права.

Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до ч.1 ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою.

Відповідно до ч.1 ст. 15 СК України сімейні обов`язки є такими, що тісно пов`язані з особою, а тому не можуть бути перекладені на іншу особу.

Алімeнти (лат. alimentum харчі, продовольство) обов`язок утримання у визначених законом випадках одним членом сім`ї інших, які потребують цього. Проводяться або за згодою, або в судовому порядку. При розлученнях кошти виплачуються на утримання дітей, а в деяких західних країнах відповідно до шлюбного договору на утримування одного колишнього партнера іншим. Найпоширенішим є утримання батьками неповнолітніх і непрацездатних повнолітніх дітей, які потребують матеріальної допомоги, а також утримання дітьми непрацездатних батьків. Діти можуть бути звільнені від сплати аліментів для утримання своїх батьків, якщо буде встановлено, що батьки ухилялися від виконання батьківських обов`язків.

Згідно зі ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Сплачувати аліменти один з батьків, що не проживає з дитиною, може як добровільно, так і примусово.

Аліменти на утримання дитини можуть сплачуватись трьома способами: добровільно за ініціативою платника, на підставі укладеного між батьками договору або на підставі рішення суду за позовом одержувача аліментів.

За ініціативою платника аліменти сплачуються у тому розмірі, який платник визначив як достатній. За укладеним між батьками договором вони сплачуються в погодженому сторонами розмірі, а за рішенням суду в розмірі, визначеному судом. Суд за заявою одержувача аліментів може визначити їх розмір як у твердій грошовій сумі, так і в частці від доходу.

Відповідно до ст. 179 СК України аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Той із батьків або інших законних представників дитини, на ім`я якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини.

Отже, відповідно до вимог діючого законодавства аліменти сплачуються як добровільно ( погоджено між сторонами ), так і примусово ( за рішенням суду ).

В судовому засіданні встановлено та не спростовано з боку позивача, що наразі судового рішення про стягнення з нього аліментів не існує, як не існує і укладеного між ними договору про сплату аліментів.

Відповідно до ч. 1 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.

Отже, в примусовому порядку аліменти з позивача не стягуються.

В судовому засіданні позивач наголошував на тому, що він добровільно сплачує аліменти на дітей кожного місяця у розмірі 500 доларів США перераховуючи на рахунок відповідача ОСОБА_3 , при цьому, останній посилався на додані до позовної заяви виписки з рахунку ( а. с. 22-25, 26-27 том 1 ).

Так, дійсно платник аліментів може добровільно сплачувати аліменти, але за укладеним між батьками договором.

Сімейним кодексом України передбачено, що батьки мають право укласти договір про сплату аліментів на дитину, у якому визначити розмір та строки виплати. Умови договору не можуть порушувати права дитини. Договір укладається у письмовій формі і нотаріально посвідчується (стаття 189 СК України).

Отже, батьки можуть укласти договір про сплату аліментів на дитину, у якому визначити розмір та строки виплати (ч. 1 ст. 189 СКУ). Такий договір укладають у письмовій формі і нотаріально посвідчують. Якщо ж одним із батьків не виконає свій обов`язок за договором, аліменти з нього можуть стягнути на підставі виконавчого напису нотаріуса. Тоді їх сплата перейде в примусовий характер.

У відповідності до ч.2 ст. 109 СК України договір укладається у письмовій формі і нотаріально посвідчується.

Батьки мають право визначити не лише розмір, а й строки сплати відповідних періодичних платежів.

Способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними (частина перша статті 181 Сімейного кодексу України).

Розмір аліментів сторони визначають за домовленістю між собою, але за жодних обставин він не може бути меншим від передбаченого частиною другою статті 182 Сімейного кодексу України (50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку). Якщо розмір аліментів визначено у твердій грошовій сумі, до договору необхідно включати умови про індексацію, як вимагає частина друга статті 184 Сімейного кодексу України.

Договір має бути укладений письмово та підлягає нотаріальному посвідченню. У разі невиконання батьком (матір`ю) свого обов`язку за договором стягнення аліментів здійснюється не за судовим рішенням, а на підставі виконавчого напису нотаріуса органом державної виконавчої служби.

В судовому засіданні встановлено та не спростовано з боку позивача, що між ним та відповідачем не існує укладеного письмового договору, який нотаріально посвідчений, яким сторони визначити розмір та строки виплати аліментів.

Позивач наголошував, що ним сплачуються аліменти добровільно за його ініціативою, при цьому, посилався на виписки з рахунку.

Однак, зазначене не заслуговує на увагу, оскільки в зазначених виписках про перерахування на користь відповідача ОСОБА_3 грошових коштів в розмірі 500 доларів США, не зазначено призначення платежу по сплаті аліментів, тобто відсутня вказівка на "аліменти", виходячи з того, що наразі не існує рішення суду про стягнення з останнього аліментів та відповідно укладеного письмового договору.

Отже, через відсутність зазначення даних про призначення платежів, факт перерахування коштів отримувачу не може свідчити про те, що ці кошти є аліментними платежами, а лише підтверджувати факт направлення певної суми певній особі.

Тобто, судом не встановлено, що перераховані кошти є аліментами із зазначенням будь-яких слів, словосполучення які б свідчили про це, а не є добровільною участю батька у витратах на дітей чи участі в інших витратах колишньої дружини та їх дітей.

Аналогічна правова позиція міститься в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 29 вересня 2021 року у справі № 2607/386/2012 (провадження № 61-13617св21).

Така правова позиція міститься і в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 01 червня 2022 року у справі № 759/4666/20, провадження № 61-19514св21.

Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (частина перша статті 81 ЦПК України).

Судом, не встановлено, що додані позивачем квитанції мали призначення саме аліменти.

Посилання представника позивача на таблицю графіку здійснення позивачем платежів на користь позивача за період з липня 2019 року по червень 2022 року ( а. с. 163-164 том 1 ) в якості доказу сплати саме аліментів не може бути взята судом до уваги, оскільки матеріали справи не містять взагалі платежів ( виписки по рахунку, тощо ) за 2022 рік в яких як вказує у таблиці позивач призначення платежу вказано, як плата для двох його доньок, які живуть зі своєю мамою в Києві, за інші періоди зазначено, як переказ, що і підтверджують виписки позивача по рахунку, які не мають вказівки на призначення платежу.

21 червня 2022 року за вх. № 19604 представником позивача було надано до суду виписки платежів у 2022 році ( а. с. 170-173 том 1 ), інші документи та виписки ( а. с. 174-212 том 1 ).

Також, 03.10.2022 року за вх. № 35111 судом отримано клопотання про долучення доказів, серед яких, представник позивача посилався на додаток 5, в якому міститься офіційний переклад розмови між позивачем Барковські та відповідачем Трегуб щодо отримання сум для доньок, які для неї занадто малі. Зазначена переписка між сторонами датована 2020 роком.

Однак, отримані судом від представника позивача вищевказані документи 21.06.2022 року та 03.10.2022 року не приймаються судом до уваги оскільки подані з порушенням вимог ЦПК України.

Так, ч. 2 ст. 83 ЦПК України зазначає, що позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви.

Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу ( ч. 4 ст. 83 ЦПК України ).

Згідно ч. 8 ст. 83 ПК України докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї.

Звертаючись з позовною заявою до суду, позивач письмово не повідомляв суд про докази, які не можуть бути подані та причини, з яких докази не можуть бути подано у зазначений строк.

Зазначене було не спростовано, а навпаки підтверджено в судовому засіданні з боку позивача та його представника.

До того ж, звертаючись з клопотанням про долучення доказів ( а. с. 166-169 том 1 ), представник позивача також не обґрунтував неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від нього.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість: 1) керує ходом судового процесу; 2) сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; 3) роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій; 4) сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; 5) запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах - не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Відповідно до вимог ст. 76-83 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1 ) письмовими, речовими і електронними доказами; 2 ) висновками експертів; 3 ) показаннями свідків.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У разі посилання учасника справи на не вчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину не вчинення відповідних дій або відсутності події встановленою. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Проаналізувавши вищевказані норми діючого законодавства та встановлені у справі докази та обставини, суд вважає, що позивачем не надано достатньо доказів на підтвердження підстав для зобов`язання відповідача надати письмовий звіт по використанню отриманих від нього коштів по сплаті аліментів на утримання дітей, а тому суд вважає, що підстави для задоволення позовних вимог в цій частині відсутні з урахуванням вищенаведеного.

Не підлягають задоволенню і вимоги позивача в частині встановлення ОСОБА_1 порядок сплати 100 % аліментів на утримання неповнолітніх дітей, шляхом щомісячного внесення на особистий рахунок дітей коштів у відділенні Державного ощадного банку України, починаючи з набрання рішенням законної сили до їх повноліття, так як з боку позивача не було доведено спору з цього приводу.

Як зазначено вище, сторони мають право визначити між собою розмір аліментів та порядок їх сплати, при цьому укласти відповідний договір.

Тому, вимоги позивача у вищевказаній частині є передчасними та безпідставними.

Разом з тим, суд зазначає, що у разі нецільового витрачання аліментів платник має право звернутися до суду з позовом про зменшення розміру аліментів або про внесення частини аліментів на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України ( ч. 2 ст. 186 СК України ).

Так, контроль за цільовим витрачанням аліментів здійснюють органи опіки та піклування шляхом проведення інспекційних відвідувань одержувача аліментів.

Безпосереднє проведення інспекційного відвідування покладається на службу у справах дітей відповідної районної, районної у містах Києві та Севастополі держадміністрації, виконавчого органу міської, районної у місті (у разі її утворення) ради, сільської, селищної ради об`єднаної територіальної громади за місцем проживання одержувача аліментів із залученням (за потреби) інших посадових осіб суб`єктів соціальної роботи із сім`ями, дітьми та молоддю (психолог, соціальний педагог, фахівець із соціальної роботи). Кількість посадових осіб, що проводять інспекційне відвідування, не може бути меншою ніж дві особи.

Підставою для проведення інспекційного відвідування одержувача аліментів є заява платника аліментів.

Для підтвердження сплати аліментів разом із заявою платник аліментів обов`язково подає розрахунок заборгованості зі сплати аліментів за останні 12 місяців, виданий відповідно до Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 № 512/5, а також відомості про місце проживання отримувача аліментів. У разі повторного впродовж року звернення платника аліментів із заявою про проведення інспекційного відвідування подається розрахунок заборгованості зі сплати аліментів за період, що минув з дати проведення попереднього інспекційного відвідування.

У разі якщо аліменти на дитину сплачуються не за рішенням суду (за домовленістю між батьками дитини, договір між батьками про сплату аліментів на дитину) платник аліментів надає копії інших документів, що підтверджують сплату аліментів на дитину та їх розмір.

З матеріалів справи вбачається, що позивач через свого представника звертався 06.10.2021 року до Органу опіки та піклування Печерського району м. Києва з заявою про здійснення контролю за цільовим витраченням аліментів на дитину ( а. с. 28-31 том 1 ) та з аналогічною заявою 27.10.2021 року ( а. с. 32-37 том 1 ).

13.10.2022 року та 24.11.2021 року ( а. с. 38-39, 40-41 том 1 ) Органом опіки та піклування Печерського району м. Києва позивачу надано аналогічні відповіді, в яких повідомлено останнього, що у зв`язку з відсутністю копії договору між батьками про сплату аліментів на дітей та відсутності підтвердження про розмір сплати аліментів неможливо з`ясувати відсутність або наявність заборгованості по сплаті аліментів. Просили надати копію вказаного договору для можливості проведення інспекційного відвідування з метою проведення контролю за цільовим витраченням аліментів на дітей.

Отже, обов`язок перевіряти цільове витрачання аліментів покладений на орган опіки та піклування, проте правом на звернення до суду заявник може скористатися і без попереднього звернення до органів опіки та піклування, особисто зібравши необхідні докази, які підтверджують нецільове використання аліментних платежів.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Рішення органу опіки та піклування є обов`язковим до виконання, якщо протягом десяти днів від часу його винесення заінтересована особа не звернулася за захистом своїх прав або інтересів до суду відповідно до ст. 19 Сімейного кодексу України. Негативні результати перевірки органу опіки й піклування, не перешкоджають зверненню платника в суд з відповідною вимогою. Суд може не погодитися з висновком органу опіки й піклування, якщо він недостатньо обґрунтований, суперечить інтересам дитини (ст. 19 СК України). У випадку, якщо нецільове використання аліментів органом опіки й піклування попередньо не встановлено, платникові необхідно надати суду відповідні докази.

Позивач ОСОБА_1 звертаючись до суду з вищевказаними позовними вимогами, не звертався до суду з вимогою про встановлення факту нецільового використання аліментів з боку відповідача.

Але, як зазначено вище, судом під час розгляду справи не встановлено сплату позивачем таких аліментів.

За таких обставин, суд дослідивши та проаналізувавши докази у справі, керуючись завданнями цивільного судочинства щодо справедливого розгляду і вирішення цивільних справ, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, приходить до висновку, що позовні вимоги позивача ОСОБА_1 є не доведеними, безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню у повному обсязі.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Згідно із п. 1 ч.ч.1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача. У разі відмови в позові - на позивача.

Поняття судових витрат міститься в п. 1 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 жовтня 2014 року № 10 Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах", де судові витрати передбачені законом витрати (грошові кошти) сторін, інших осіб, які беруть участь у справі, понесені ними у зв`язку з її розглядом та вирішенням, а у випадках їх звільнення від сплати - це витрати держави, які вона несе у зв`язку з вирішенням конкретної справи.

Позивачем при звернені до суду було понесено судові витрати у розмірі 1 816 гривень, сплата яких документально підтверджено ( а. с. 1 ).

Однак, у зв`язку із відмовою у задоволенні позову, не підлягають і стягненню з відповідача на користь позивача судові витрати понесенні останнім при зверненні до суду.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст. ст. 15, 16 ЦК України, ст. ст. 15, б19, 109, 141, 179, 180, 181, 184, 186, 189 СК України, ст. ст. 2, 4, 5, 10, 12, 13, 19, 76-83, 128, 133, 141, 185, 187, 263-265, 273, 274, 353-355 ЦПК України, п. 1 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 жовтня 2014 року № 10 Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах", суд,

У Х В А Л И В :

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , треті особи: Орган опіки та піклування м. Біла Церква ( виконавчий комітет Білоцерківської міської ради ), Орган опіки та піклування Печерського району м. Києва ( Печерська районна у м. Києві державна адміністрація ) про внесення аліментів на особистий рахунок дитини та зобов`язання вчинити дії, - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому рішення не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому рішення суду.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 ( адреса перебування: АДРЕСА_3 , паспорт: НОМЕР_1 , адреса для листування: АДРЕСА_1 );

Відповідач: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ( адреса реєстрації: АДРЕСА_4 , місце фактичного проживання: АДРЕСА_5 , РНОКПП: НОМЕР_2 );

Третя особа: Орган опіки та піклування м. Біла Церква ( виконавчий комітет Білоцерківської міської ради ) ( адреса місцезнаходження: 09117, Київська область, м. Біла Церква, вул. Ярослава Мудрого, буд. 15 );

Третя особа: Орган опіки та піклування Печерського району м. Києва ( Печерська районна у м. Києві державна адміністрація ) ( адреса місцезнаходження: 01010, м. Київ, вул. М. Омеляновича-Павленка, буд. 15 ).

Повне судове рішення складено 07 жовтня 2022 року.

Рішення надруковано в нарадчій кімнаті в одному примірнику.

СуддяО. І. Орєхов