Справа № 524/4978/22
Провадження №2-о/524/166/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28.09.2022 року

Автозаводський районний суд м Кременчука в складі:

головуючого судді Гончаренка О.В.,

при секретарі судового засідання Топчій Т.С.,

заявника ОСОБА_1

третьої особи ОСОБА_2

представника третьої особи Коль О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м Кременчуці цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересовані особи: Автозаводський відділ у м. Кременчуці Управління державної міграційної служби України в Полтавській області, ОСОБА_2 , про встановлення факту, що має юридичне значення, -

в с т а н о в и в :

Заявник звернувся до суду із вищевказаною заявою та просить встановити факт його постійного проживання на території України на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) і на момент набрання чинності Законом України «Про громадянство України» (13 листопада 1991 року). Заявлені вимоги мотивує тим, що народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Кременчуці Полтавської області. 28 жовтня 1987 року його мати отримала свідоцтво про народження. Від моменту народження і по сьогодні він проживав у АДРЕСА_1 . Паспорт своєчасно ним оформлений не був. Управління Державної міграційної служби України в Полтавській області повідомило щодо неможливості встановити його особу та належність до громадянства України.

Заявник у судовому засіданні заяву підтримав, просить задовольнити з підстав викладених у заяві. Також повідомив суду, що у 1991 році йому було 4 роки і він проживав з матір`ю, навчався також у місті Кременчуці у школі № 14, після школи працював по найму на будівництві, офіційно не оформлювався.

Заінтересована особа ОСОБА_2 підтримала заяву ОСОБА_1 та повідомила суду, що заявник є її сином, чоловік і батько ОСОБА_1 помер декілька років тому. Підтверджує, що з 1975 року і по теперішній час постійно проживала за адресою АДРЕСА_1 разом із сином ОСОБА_1 . У 1991 році на деякий час виписувалася з вказаної квартири, оскільки це було необхідно для отримання житла від підприємства поза чергою у ті часи, проте отримати житло не вийшло. З 1985 року по 1993 рік постійно працювала у м. Кременчуці на Кременчуцькій кондитерській фабриці.

Представник заінтересованої особи ОСОБА_3 при вирішенні питання покладається на розсуд суду.

Суд, заслухавши пояснення заявника, заінтересованих осіб, показання свідка, встановивши всі обставини справи та виходячи із досліджених у судовому засіданні доказів у їх сукупності, доходить висновку про обґрунтованість заявлених вимог, з огляду на наступне.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Кременчуці Полтавської області, що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 . Батьками ОСОБА_1 зазначені: батько ОСОБА_4 і мати ОСОБА_5 .

Відповідно до свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_2 від 26 квітня 2017 року ОСОБА_5 після шлюбу змінила прізвище на « ОСОБА_6 ».

Згідно трудової книжки ОСОБА_5 серії НОМЕР_3 , остання з 13.02.1985 року по 13.09.1993 року працювала на орендному підприємстві «Кременчуцька кондитерська фабрика».

З довідки Кременчуцького ліцею № 11 від 19.01.2009 року вбачається, що ОСОБА_1 дійсно навчався у ліцеї з 1 по 8 клас, а згідно довідки Кременчуцької загальноосвітньої школи № 14 ОСОБА_1 навчався у школі з 9 по 11 клас. Надані фотоальбоми випуску ліцею та школи також підтверджують цей факт.

Допитана у судовому засіданні свідок ОСОБА_7 повідомила суду, що проживає по сусідству із сім`єю ОСОБА_8 з березня 1991 року, як сама переїхала сім`єю жити в цей будинок. З того самого часу і знає про цю сім`ю. З ОСОБА_5 постійно спілкувалася, у неї на той час була дитина, хлопчик, приблизно 4 років, який спілкувався з її власною дитиною. Тому і заявника сина ОСОБА_5 - добре знає як раз з 4 років. Дійсно вони завжди проживали за адресою по АДРЕСА_1 і нікуди не виїжджали.

Зі ст. 315 ЦПК України постає, що суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Відповідно до ч. 2 ст. 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Звернення ОСОБА_1 до суду із заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, безпосередньо є пов`язаним з підтвердження існування обставин, з якими закон пов`язує набуття громадянства України та є необхідним для отримання паспорту громадянина України, з огляду на те, що проведеною заінтересованою особою перевіркою за його заявою не встановлено особу заявника та не встановлено факт постійного проживання на території України на 24.08.1991 рік.

За встановленими обставинами заявник не має жодного документу, що унеможливлювало його звернення до компетентних органів в Порядку провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень, затвердженого Указом Президента від 27 березня 2001 року № 215/2001, саме тому єдиним можливим способом захисту є звернення до суду із заявою про встановлення фактів, які згідно закону дають підстави для отримання паспорту як громадянина України.

Встановлення факту постійного проживання на території України на момент проголошення незалежності України або набрання чинності Законом України «Про громадянство України» є підставою для оформлення належності до громадянства України відповідно до пунктів 1, 2 частини першої статті 3 цього Закону.

Згідно з пунктами 1, 2 частини першої статті 3 Закону України «Про громадянство України» громадянами України є: усі громадяни колишнього СРСР, які на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) постійно проживали на території України; особи, незалежно від раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, мовних чи інших ознак, які на момент набрання чинності Законом України «Про громадянство України» проживали в Україні і не були громадянами інших держав.

Особи, зазначені у пункті 1 частини першої цієї статті, є громадянами України з 24 серпня 1991 року, зазначені у пункті 2, - з 13 листопада 1991 року (частина друга статті 3 Закону України «Про громадянство України»).

Встановлення факту постійного проживання на території України є підставою для оформлення належності до громадянства України.

Юридичне значення має лише факт постійного проживання на території України особи, дитини, батьків дитини (одного з них) або іншого її законного представника на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) або набрання чинності Законом України від 08 жовтня 1991 року № 1636-ХІІ «Про громадянство України» (13 листопада 1991 року).

Для встановлення факту належності до громадянства України відповідно до положень статті 293 ЦПК України та статті 3 Закону України «Про громадянство України» і залежно від підстав цього встановлення предметом розгляду в суді можуть бути заяви про встановлення таких фактів: постійного проживання на території України за станом на 24 серпня 1991 року; постійного проживання на території України за станом на 13 листопада 1991 року.

Відповідно до частини першої статті 8 Закону України «Про громадянство України» особа, яка сама чи хоча б один з її батьків, дід чи баба, рідні (повнорідні та неповнорідні) брат чи сестра, син чи дочка, онук чи онука народилися або постійно проживали до 24 серпня 1991 року на території, яка стала територією України відповідно до Закону України «Про правонаступництво України», або яка сама чи хоча б один з її батьків, дід чи баба, рідні (повнорідні та неповнорідні) брат чи сестра народилися або постійно проживали на інших територіях, що входили на момент їх народження або під час їх постійного проживання до складу Української Народної Республіки, Західноукраїнської Народної Республіки, Української Держави, Української Соціалістичної Радянської Республіки, Закарпатської України, Української Радянської Соціалістичної Республіки (УРСР), і є особою без громадянства або іноземцем, який подав зобов`язання припинити іноземне громадянство, та подала заяву про набуття громадянства України, а також її неповнолітні діти реєструються громадянами України.

Для встановлення факту набуття громадянства України предметом розгляду в суді можуть бути заяви про встановлення таких фактів: постійного проживання на території України за станом на 24 серпня 1991 року; постійного проживання на території України за станом на 13 листопада 1991 року; постійного проживання дитини на території України станом на 24 серпня 1991 року або станом на 13 листопада 1991 року; постійного проживання на території України батьків (одного з них) дитини або іншого законного представника, з яким дитина постійно проживала станом на 24 серпня 1991 року чи 13 листопада 1991 року; постійного проживання особи на території України чи Української РСР на момент набрання законної сили вироку суду; наявності родинних зв`язків заявника з його батьками (усиновителями, з дідом, бабою); постійного проживання на території України діда та баби заявника; народження на території України батьків заявника, діда чи баби тощо; народження на території України батьків заявника, діда чи баби тощо.

Відповідно до підпункту «а» пункту 7 Порядку провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень, затвердженого Указом Президента від 27 березня 2001 року № 215/2001, (далі - Порядок), встановлення належності до громадянства України стосується громадян колишнього СРСР, які не одержали паспорт громадянина України або паспорт громадянина України для виїзду за кордон та не мають у паспорті громадянина колишнього СРСР відмітки про прописку, що підтверджує факт їхнього постійного проживання на території України за станом на 24 серпня 1991 року або проживання в Україні за станом на 13 листопада 1991 року.

Одним із документів для встановлення належності до громадянства України відповідно до пункту 1 частини першої статті 3 Закону «Про громадянство України», що подає особа, яка за станом на 24 серпня 1991 року постійно проживала на території України і перебувала у громадянстві колишнього СРСР, але не має у паспорті громадянина колишнього СРСР відмітки про прописку, що підтверджує факт її постійного проживання на території України на зазначену дату, є судове рішення про встановлення юридичного факту постійного проживання особи на території України за станом на 24 серпня 1991 року (підпункт «в» пункту 8 Порядку).

Тобто у таких випадках одним із необхідних документів на підтвердження цієї обставини може бути рішення суду, яким підтверджується факт постійного проживання особи на території України за станом на 24 серпня 1991 року.

Пунктом 44 Порядку встановлено, що у разі відсутності документів, що підтверджують факт постійного проживання чи народження особи до 24 серпня 1991 року на території, яка стала територією України відповідно до Закону України «Про правонаступництво України», або на інших територіях, що входили на момент її народження чи під час її постійного проживання до складу Української Народної Республіки, Західноукраїнської Народної Республіки, Української Держави, Української Соціалістичної Радянської Республіки, Закарпатської України, Української Радянської Соціалістичної Республіки (УРСР), або документів, що підтверджують відповідні родинні стосунки, для оформлення набуття громадянства України подається відповідне рішення суду.

Отже, відповідно до положень Закону України «Про громадянство України» і Порядку для набуття громадянства України заявник повинен, зокрема, подати документи, що підтверджують народження його на території України чи постійне проживання на ній, або підтверджують родинні відносини з такою особою, або рішення суду.

Належність до громадянства України встановлюється на підставі статті 3 Закону України «Про громадянство України» і може пов`язуватися із фактом постійного проживання на території України в певний час та такий факт підлягає встановленню на підставі судового рішення.

Подібні правові висновки висловлені у постановах Верховного Суду від 24 лютого 2021 року у справі № 522/20494/18 (провадження № 61-6498св20), від 05 квітня 2021 року у справі № 523/14707/19 (провадження № 61-16116св20).

Відповідно до статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Частиною першою статті 77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Згідно з частиною другою статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до частин першої та шостої статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

У частині першій статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Суд, дослідивши матеріали в їх сукупності вважає встановленим факт постійного проживання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 на території України на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) і на момент набрання чинності Законом України «Про громадянство України» (13 листопада 1991 року).

Керуючись ст. ст. 4, 13, 80-81, 293, 315, 318, 319 ЦПК України, -

ухвалив :

Заяву ОСОБА_1 , заінтересовані особи: Автозаводський відділ у м. Кременчуці Управління державної міграційної служби України в Полтавській області, ОСОБА_2 , про встановлення факту, що має юридичне значення задовольнити.

Встановити факт постійного проживання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , на території України на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) і на момент набрання чинності Законом України «Про громадянство України» (13 листопада 1991 року).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до Полтавського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя О.В. Гончаренко