ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

іменем України

11 жовтня 2022 року м. Чернігів

Унікальний номер справи № 748/2775/21

Головуючий у першій інстанції - Кухта В. О.

Апеляційне провадження № 22-ц/4823/962/22

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого-судді: Мамонової О.Є.,

суддів: Висоцької Н.В., Шитченко Н.В.,

учасники справи:

позивач: ОСОБА_1 ,

відповідач: Акціонерне товариство «Українська залізниця»,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами цивільну справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства «Українська залізниця» на рішення Чернігівського районного суду Чернігівської області від 29 липня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Українська залізниця» про стягнення моральної шкоди, завданої смертю особи,

У С Т А Н О В И В:

У листопаді 2021 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Акціонерного товариства «Українська залізниця», в якому, керуючись ст. 23, ч.2 ст. 1167, ч. 2 ст. 1187 ЦК України, просила стягнути з останнього на її користь 300 000 грн у відшкодування моральної шкоди.

Позов обґрунтовувала тим, що 14.10.2018 на території залізничної станції «Количівка» Чернігівського району електропоїзд № 6307 «Ніжин-Чернігів» здійснив наїзд на ОСОБА_2 , який внаслідок отриманих тілесних ушкоджень загинув. Кримінальне провадження за даним фактом 17.12.2018 закрито у зв`язку з відсутністю складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 276 КК України.

Указувала, що загибель сина спричинила надзвичайні страждання, порушення звичайного способу життя. За життя він піклувався про матір, постійно надав допомогу як моральну, так і матеріальну підтримку. Загиблий не був одружений та не мав дітей, тому, його сім`єю була лише мати. Все це викликало у неї негативні емоції, переживання та душевний біль, в зв`язку з чим їй заподіяна моральна шкода.

Рішенням Чернігівського районного суду Чернігівської області від 29 липня 2022 року позов задоволено частково.

Стягнуто з Акціонерного товариства «Українська залізниця» на користь ОСОБА_1 100 000,00 грн в якості відшкодування моральної шкоди.

Стягнуто з АТ «Українська залізниця» на користь держави судовий збір у розмірі 1 000,00 грн.

У задоволенні решти вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі АТ «Українська залізниця» просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову повністю, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Заявник зазначає, що суд не застосував ч. 5 ст. 1187, ч. 2 ст. 1166 ч. 1 ст. 1193 ЦК України, які підлягали застосуванню, та дійшов помилкового висновку про покладення на відповідача відповідальності за шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки.

Указує, що вина та протиправність дій АТ «Укрзалізниці» відсутні, оскільки смерть потерпілого настала через порушення ним Правил безпеки громадян на залізничному транспорті України, перебування у стані алкогольного сп`яніння.

Наголошує, що позивачкою не надано доказів щодо наявності підстав для стягнення з відповідача моральної шкоди.

Відзив на апеляційну скаргу позивачкою не подавався.

Вислухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Згідно з ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Задовольняючи часткового позов суд першої інстанції, встановивши, що смерть ОСОБА_2 , сина позивачки, настала внаслідок травмування при зіткненні з потягом, керуючись положеннями ст. 1187 ЦК України та врахувавши вимоги розумності та справедливості, дійшов висновку про наявність правових підстав для відшкодування моральної шкоди ОСОБА_1 за рахунок АТ «Укрзалізниця» у розмірі 100 000,00 грн. Також суд не встановив факту свідомого порушення потерпілим Правил безпеки громадян на залізничному транспорті України.

З таким висновком погоджується і апеляційний суд та вважає, що судом з`ясовані обставини справи в обсягу, необхідному для правильного вирішення спору, відповідно до встановлених обставин правильно визначено суть і характер правовідносин сторін та норми матеріального права, що їх регулюють.

Судом встановлено, що 14.10.2018 на території залізничної станції «Количівка» Чернігівського району електропоїзд № 6307 «Ніжин-Чернігів» здійснив наїзд на ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який від отриманих травм помер на місці пригоди, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 від 19.10.2018 (а. с. 14).

15.10.2018 вказані відомості внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001035 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 276 КК України (а. с. 9).

Постановою слідчого СВ Чернігівського РВП ЧВП ГУНП в Чернігівській області Коваля В.М. від 17.12.2018, внесене до ЄРДР за № 0001035 від 15.10.2018, кримінальне провадження закрито на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України. Слідчий дійшов висновку про відсутність в діях машиніста ОСОБА_3 та помічника машиніста ОСОБА_4 , які керували електропоїздом № 6307, ознак кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 276 КК України (а. с. 105-107).

З висновку експертного дослідження № 976, проведеного 17 жовтня - 16 листопада 2018 року Чернігівським обласним бюро судово-медичної експертизи, вбачається, що при судово-токсилогічному дослідженні в крові трупа ОСОБА_2 виявлено етанол в концентрації 1,0 г/л, що у живої особи відповідає легкому ступеню алкогольного сп`яніння (а.с. 108-112).

Актом службового розслідування обставин нещасного випадку невиробничого характеру на Південно-Західні залізниці від 19.10.2018 встановлено, що 14.10.2018 о 19 год. 03 хв. на станції Количівка 114 км ПК10, ІІ головна колія, в районі опори № 63 електропоїзом № 6307 здійснено наїзд на ОСОБА_2 , який переходив колію справа на ліво відносно руху електропоїзда на кривій ділянці колії. Машиністом ОСОБА_3 з одночасною подачею оповіщувальних звукових сигналів великої гучності, на які людина не реагувала, було застосовано екстрене гальмування, з подачею піску під колісні пари. Наїзд на людину уникнути не вдалося. Висновок комісії: вини працівників залізничного транспорту у даному нещасному випадку не вбачається. Причинами нещасного випадку є порушення потерпілим п. п. 2.1, 2.2, 2.5, 2.6 Правил безпеки громадян на залізничному транспорті України (а. с. 60-61).

Позивачка ОСОБА_1 є матір`ю загиблого ОСОБА_2 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 (а. с. 15).

Електропоїзд Ер-9м-391 перебуває на балансі виробничого підрозділу «Моторвагонне депо Фастів» регіональної філії «Південно-Західна залізниця «АТ «Укрзалізниця». ОСОБА_5 працює в виробничому підрозділі «Моторвагонне депо Чернігів» регіональної філії «Південно-Західна залізниця «АТ «Укрзалізниця» на посаді машиниста електропоїзда з 24.05.2016 по теперішній час.

Згідно з частиною 1 статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

За змістом пункту 1 частини 2 статті 1167 ЦК України моральна шкода відшкодовується незалежно від вини юридичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.

Відповідно до частини 2 статті 1168 ЦК України моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю.

Згідно з частинами першою, другою, п`ятою статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо - і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.

Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Особа, яка здійснює, діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Тобто, головною особливістю відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, є те, що володілець небезпечного об`єкта зобов`язаний відшкодувати шкоду незалежно від його вини. Перед потерпілим несуть однаковий обов`язок відшкодувати завдану шкоду, як винні, так і невинні володільці об`єктів, діяльність з якими є джерелом підвищеної небезпеки. Разом із цим, відповідальність за шкоду, заподіяну джерелом підвищеної небезпеки, має свої межі, за якими відповідальність виключається. До них належать непереборна сила та умисел потерпілого. Під умислом потерпілого слід розуміти усвідомлене бажання особи заподіяти шкоду. При цьому особа повинна розуміти значення своїх дій та мати змогу керувати ними. Обов`язок доведення умислу потерпілого або наявності непереборної сили законом покладається також на володільця джерела підвищеної небезпеки, оскільки діє цивільно-правова презумпція заподіювача шкоди.

Дані правові висновки викладені Верховним Судом у постановах від 05.06.2019 у справі № 466/4412/15-ц, від 15.08.2019 у справі № 756/16649/13-ц, від 05.06.2019 у справі № 466/4412/15-ц.

Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 16 ЦК України). Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, відшкодування моральної (немайнової) шкоди (пункти 8 та 9 частини другої статті 16 ЦК України).

Статтею 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Встановивши, що ОСОБА_1 є матір`ю загиблого ОСОБА_6 , суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що позивачці заподіяна моральна шкода внаслідок загибелі сина, яка підлягає відшкодуванню відповідачем як власником джерела підвищеної небезпеки, оскільки останнім не подано належних доказів, що шкода була завдана внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Відсутність вини водія електропоїзду та закриття кримінального провадження за відсутності в діянні складу кримінального правопорушення не звільняє відповідача від обов`язку відшкодувати позивачці моральну шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки.

При цьому, слід враховувати, що потерпілий перебував у стані алкогольного сп`яніння та знехтував Правилами безпеки громадян на залізничному транспорті (факт свідомого порушення потерпілим суд не встановив).

При визначенні розміру моральної шкоди, суд першої інстанції виходив із засад розумності та справедливості, урахував глибину фізичних та душевних страждань позивачки.

Апеляційний суд погоджується з тим, що завдана позивачці смертю сина моральна шкода спричинила та буде спричиняти протягом усього життя душевні страждання; зазначені обставини істотно змінюють її життя, тягнуть за собою зараз та потягнуть у подальшому з віком додаткові зусилля на організацію свого життя та його матеріальне забезпечення. Відновити становище, яке існувало до смерті сина, у житті позивачки неможливо. У зв`язку із зазначеним, посилання апеляційної скарги на те, що позивачкою не надано доказів на підтвердження заподіяння їй моральних страждань, не є слушними.

Твердження, що моральна шкода спричинена не з вини відповідача, а з необережності самого потерпілого, не є підставою для відмови у захисті порушеного права, оскільки за змістом ст. ст. 1167, 1168, 1187 ЦК України власник чи володілець джерела підвищеної небезпеки відповідає за шкоду без врахування вини, може бути звільнений від такої відповідальності лише за спричинення шкоди за наслідками непоборної силі або умислу потерпілого на завдання самому собі цієї шкоди.

Обставин непереборної сили або умислу потерпілого судом першої та апеляційної інстанції не встановлено.

Інші аргументи апеляційної скарги також не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права і порушення норм процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи, а спрямовані виключно на доведення необхідності переоцінки доказів і встановлених на їх підставі обставин, чи незгоди заявника із відповідним висновком суду.

Таким чином, рішення суду першої інстанції ухвалене з дотриманням норм матеріального та процесуального права, що відповідно до приписів ст. 375 ЦПК України є підставою для залишення апеляційної скарги АТ «Українська залізниця» без задоволення, а рішення суду - без змін.

Керуючись ст. 367, 374, 375, 381-384, 390 ЦПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Українська залізниця» - залишити без задоволення.

Рішення Чернігівського районного суду Чернігівської області від 29 липня 2022 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуюча О.Є. Мамонова

Судді: Н.В. Висоцька

Н.В. Шитченко