Справа № 466/3663/22
Провадження № 2/466/1690/22
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 вересня 2022 року Шевченківський районний суд м. Львова

в складі : головуючого - судді Донченко Ю.В.

за участі секретаря Назаркевич Ю.В.

Справа №466/3663/22

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Львові у порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Шевченківського відділу державної виконавчої служби у м. Львові Західного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м.Львів) про зняття арешту з майна

за участі представника позивача ОСОБА_2 ,-

в с т а н о в и в:

Позивач ОСОБА_1 07.06.2022 року звернувся до суду з позовною заявою до Шевченківського відділу державної виконавчої служби у м. Львові Західного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м.Львів) та просив винести рішення, яким зняти арешт з всього майна, що належить ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який накладений постановою про арешт майна боржника 15 грудня 2000 року старшим державним виконавцем державної виконавчої служби Шевченківського районного управління юстиції у м.Львові.

Свою вимогу мотивував тим, що він є власником квартири АДРЕСА_1 відповідно до свідоцтва про право власності, виданого Шевченківською районною адміністрацією Львівської міської ради згідно розпорядження від 29.12.2004 року. Також у власності позивача є житловий будинок АДРЕСА_2 , згідно свідоцтва про право на спадщину за №4489 від 24.12.2004 року, виданого Яворівською державною нотаріальною конторою а також земельна ділянка для обслуговування житлового будинку і господарських будівель, розташована в АДРЕСА_2 , згідно Державного акту на право власності на земельну ділянку серії НЗ №317405.

У 2021 році позивачу стало відомо, що 15 грудня 2000 року старшим державним виконавцем Титлою І.М. відділу виконавчої служби Шевченківського районного управління юстиції у м.Львові було накладено арешт на все майно позивача на виконання виконавчого листа №1-203, виданого 24.11.2000 року Яворівським районним судом Львівської області про конфіскацію майна засудженого ОСОБА_1 .

Зазначає, що вироком Яворівського районного суду Львівської області від 28.09.2000 року ОСОБА_1 було засуджено за ч.2 ст.140 КК України до 2 років позбавлення волі з конфіскацією майна. На підставі ст.46-1 КК України виконання вироку було відтерміновано на 2 роки та призначено штраф у розмірі 680 грн. Постановою Шевченківського районного суду м.Львова від 31.10.2002 позивача було звільнено від покарання. Про те, що на майно позивача накладено арешт він не знав, оскільки станом на 2000 рік майна у нього не було.

На звернення у Шевченківський відділ державної виконавчої служби у м.Львові Західного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м.Львів), отримано відповідь, що матеріали, на підставі яких накладено арешт від 15.12.2000 року знищені за терміном зберігання.

На звернення до Яворівського районного суду Львівської області щодо ознайомлення зі справою та видачею копії вироку суду, листом від 14.04.2021 року позивача повідомлено, що в результаті пожежі 11.04.2014 року в приміщенні Яворівського районного суду Львівської області- справа повністю знищена вогнем.

На звернення до Департаменту державної виконавчої служби від 16.12.2021 року Управлінням забезпечення примусового виконання рішень у Львівській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) була проведена перевірка даних автоматизованої системи виконавчого провадження і встановлено, що станом на 31.12.2021 року виконавчі провадження, боржником по яких є ОСОБА_1 на виконанні не перебувають, тому позивач вимушений звернутися до суду за захистом своїх прав та законних інтересів.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 07.06.2022 р. вищезазначену справу передано до розгляду судді Донченко Ю.В.

Ухвалою судді від 10.06.2022 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження.

В судовому засіданні представник позивача- адвокат Дуліч-Рибій Ю.В. заявлені позовні вимоги підтримала, просила такі задовольнити.

Представник відповідача - Шевченківського відділу ДВС у м.Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) в судове засідання не прибула, на адресу суду за Вх №Еп-3236 від 19.09.2022 скерувала заяву про розгляд справи у їх відсутності, не заперечила щодо задоволення позовних вимог.

Дослідивши обставини справи, суд приходить до наступного висновку.

Як видно з матеріалів справи, відповідно до свідоцтва про право власності на квартиру, виданого Шевченківською районною адміністрацією Львівської міської ради згідно розпорядження від 29.12.2004 року №1492 ОСОБА_1 належить квартира АДРЕСА_1 . Також у власності ОСОБА_3 є житловий будинок АДРЕСА_2 , згідно свідоцтва про право на спадщину за заповітом за №4489 від 24.12.2004 року, виданого Яворівською державною нотаріальною конторою, а також земельна ділянка для обслуговування житлового будинку і господарських будівель, розташована в АДРЕСА_2 , згідно Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯЗ №317405 від 17.05.2010 (а.с.13-16).

Відповідно до постанови старшого державного виконавця Шевченківського районного управління юстиції у м.Львові Титли І.М. від 15 грудня 2000 року накладено арешт на все майно, що належить ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає за адресою: АДРЕСА_3 (а.с.9).

Згідно постанови Шевченківського районного суду м.Львова від 31.10.2002 року ОСОБА_1 звільнено від відбуття покарання, призначеного вироком Яворівського районного суду Львівської області від 28.10.2000 року (а.с.7).

З повідомлення голови Яворівського районного суду Львівської області Н.А. Кондратьєвої від 14.04.2021 року за Вих №01-05/65/2021 вбачається, що в результаті пожежі 11.03.2014 року в приміщенні Яворівського районного суду Львівської області за адресою: м.Яворів, вул.Будівельна, 5 справа ОСОБА_3 повністю знищена вогнем, у зв`язку з чим надати копію вироку за 2000 р. немає можливості (а.с.8).

З відповіді начальника Шевченківського відділу державної виконавчої служби у м.Львові Західного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м.Львів) Савойника Р.П. від 19.05.2021 р. В-5/36001 вбачається, що матеріали виконавчого провадження, на підставі яких накладено арешт від 15.12.2000 року (згідно постанови державного виконавця б/н) знищені за закінченням терміну зберігання відповідно до п.9.9 Порядку роботи з документами в органах державної виконавчої служби №2274/5 від 25.12.2008 (а.с.10).

З відповіді начальника управління забезпечення примусового виконання рішень у Львівській області Західного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м.Львів) Бассараб Т.Ю. від 30.12.2021 р. вбачається, що згідно даних Автоматизованої системи виконавчого провадження встановлено, що станом на 31.12.2021 року виконавчі провадження, боржником по яких є ОСОБА_1 в територіальних відділах ДВС на виконанні не перебувають. З інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна встановлено, що наявний запис про обтяження №4254367 (арешт нерухомого майна), внесений на підставі постанови №914/М від 15.12.2000, виданої відділом державної виконавчої служби Шевченківського районного управління юстиції (а.с.11-12).

Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

У відповідності до положень ст.ст.13, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками процесу. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Згідно ст.317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Згідно ч.1 ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправне позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Згідно ч.1,2 ст.56 Закону України «Про виконавче провадження» арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника.

Згідно ч.4 ст.59 Закону України «Про виконавче провадження» підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є: отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом; надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника; отримання виконавцем документів, що підтверджують про повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах; наявність письмового висновку експерта, суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв`язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням; відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у частині шостій статті 61 цього Закону, письмової заяви стягувача про його бажання залишити за собою нереалізоване майно; отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову; погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника; отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову.

Відповідно до ч.5 ст.59 Закону України «Про виконавче провадження» у всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду.

Згідно із ч.1 ст.59 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.

Оскільки відповідно до запису про обтяження №4254367 (арешт нерухомого майна), внесеного на підставі постанови №914/М від 15.12.2000, виданої відділом державної виконавчої служби Шевченківського районного управління юстиції, ОСОБА_1 не є боржником по виконавчому провадженню, майно набуто ним у 2005 році, суд вважає, що немає підстав для збереження арешту.

Відповідно до ст.41 Конституції України, ст.321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Статтею 47 Конституції України визначено, що кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Відповідно до п.1 ст.8 Європейської конвенції про захист прав людини та основних свобод, яка гарантує кожній особі окрім інших прав, право на повагу до її житла. Воно охоплює насамперед право займати житло, не бути виселеною чи позбавленою свого житла.

Вказане положення покладає на Україну в особі її державних органів зобов`язання «вживати розумних і адекватних заходів для захисту прав» (рішення у справі Powell and Rayner v. the U.K. від 21.02.1990 p.). Такий загальний захист поширюється як на власника квартири (рішення у справі Gillow v. the U.K. від 24.11.1986 p.), так і на наймача (рішення у справі Larkos v. Cyprus від 18.02.1999 p.).

Згідно ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Згідно ч.1 ст.26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» записи до Державного реєстру прав вносяться на підставі прийнятого рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень.

За змістом наведених положень закону вбачається, що тільки власнику надано право для звернення до суду за вирішенням питання про зняття арешту з майна, а також вжиття заходів щодо захисту права власності.

Виходячи з вищевикладеного, на час звернення з позовом до суду, за наявності арешту (обтяження) накладеного на все майно позивача, порушуються його права, внаслідок чого він позбавлений змоги права користуватися та розпоряджатися своїм нерухомим майном.

За таких обставин, суд приходить до висновку про необхідність поновити порушені права позивача, шляхом зняття арешту з нерухомого майна.

Керуючись ст.ст. 12, 81, 89, 141, 263, 265, 321 ЦПК України, суд, -

у х в а л и в :

Позовну заяву ОСОБА_1 до Шевченківського відділу державної виконавчої служби у м. Львові Західного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м.Львів) про зняття арешту з майна- задовольнити.

Зняти арешт з всього майна, що належить ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканцю АДРЕСА_3 , який було накладено постановою про арешт майна боржника №914/М від 15.12.2000 року, виданою старшим державним виконавцем Державної виконавчої служби Шевченківського районного управління юстиції у м.Львові.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів безпосередньо до Львівського апеляційного суду.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу. У разі порушення порядку подання апеляційної чи касаційної скарги відповідний суд повертає таку скаргу без розгляду.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , (адреса: АДРЕСА_3 ).

Відповідач: Шевченківський відділ державної виконавчої служби у м. Львові Західного міжрегіонального управління юстиції міністерства юстиції (м.Львів) ( адреса: м.Львів, вул.Котлярська, 6, ).

Текст рішення складено та підписано 19.09.2022 року.

Суддя Ю. В. Донченко