Справа № 298/757/22
Номер провадження 2/298/247/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 жовтня 2022 року смт. Великий Березний

Великоберезнянський районний суд Закарпатської області в складі:

головуючої судді Лютянської М.С.

при секретарі Коваль А.Ю.

за участю представника позивача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду в смт. Великий Березний цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , третьої особи , яка не заявляє самостійних вимог орган опіки та піклування виконавчого комітету Великоберезнянської селищної ради Ужгородського району про розірвання шлюбу та визначення місця проживання дитини ,

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_2 звернувся до суду із зазначеним вище позовом, посилаючись на те, що вони з відповідачкою зареєстрували шлюб 18 липня 2015 року. Від шлюбу в них народилась одна дитина: донька ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Позивач зазначав, що протягом останніх років сімейні стосунки між ним та відповідачкою поступово погіршувались, що призвело до постійних сварок та , як наслідок, до фактичного припинення між ними шлюбних відносин. Крім того, позивач вказував на те, що відповідачка бажає жити вільним життям, без обов`язків перед ним, перестала відноситися до нього з відповідною повагою. Позивач вважає, що їхній шлюб з відповідачкою існує лише формально й подальше збереження сім`ї є неможливим і суперечить його інтересам та намірам. Просить шлюб з відповідачкою розірвати, їхню неповнолітню доньку ОСОБА_5 після розірвання шлюбу залишити проживати з ним, позаяк дитина проживає з ним, отримує всі блага, які необхідні для нормального фізичного та духовного розвитку дитини.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 позов підтримала та не заперечує проти винесення рішення в підготовчому судовому засіданні.

В судове засідання відповідачка ОСОБА_3 не з`явилася, однак подала до суду заяву, в якій просить справу розглянути без її участі. Позовні вимоги визнає повністю, не заперечує проти розірвання шлюбу з позивачем та про те , щоб їхню доньку ОСОБА_5 після розірвання шлюбу залишити проживати з батьком ОСОБА_2 . Також не заперечує проти винесення судового рішення на стадії підготовчого судового засіданні. Крім того, в заяві зазначила, що між нею та позивачем досягнута усна домовленість щодо утримання, виховання та проживання їхньої малолітньої доньки, згідно якої вона погоджується на те, що дитина проживала з батьком ОСОБА_2 .

Позивач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився.

Представник третьої особи в судове засідання не з`явився, однак подав до суду заяву, в якій просить справу розглянути без його участі.

Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд дійшов до такого висновку.

Відповідно до ч.3 ст.200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем.

Так, в судовому засіданні встановлено, що між позивачем та відповідачкою був зареєстрований шлюб 18 липня 2015 року, який на даний час існує лише формально, оскільки між подружжям виникла неприязнь один до одного, шлюбні відносини припинені. Від шлюбу у подружжя народилась одна дитина: донька ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка проживає з батьком ОСОБА_2 та знаходиться на його утриманні та вихованні.

За таких обставин подальше спільне проживання подружжя є неможливим.

Відповідно до ч.2 ст.112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Враховуючи, що подальше спільне життя подружжя ОСОБА_6 і збереження шлюбу буде суперечити їх інтересам та інтересам спільної дитини, суд вважає, що шлюб між ними слід розірвати.

Приймаючи рішення про задоволення позову й в частині вимоги щодо залишення неповнолітньої доньки ОСОБА_5 на проживання з батьком, суд керується позицією Верховного Суду, що була висловлена ним у справі №200/952/18 у постанові від 15 січня 2020 року, де Судом, зокрема, зазначено, що за загальним правилом за відсутності спору щодо того, з ким із батьків будуть проживати неповнолітні діти, суд може вирішити питання про залишення проживання дитини разом із матір`ю чи батьком одночасно з вимогою про розірвання шлюбу. У разі наявності такого спору між батьками суд повинен роз`яснити сторонам порядок вирішення питання про визначення місця проживання дитини.

Оскільки в даному випадку спір між сторонами з цього приводу відсутній, що встановлено судом на підставі наявних у справі доказів, зокрема, пояснення відповідачки, суд вважає за можливе доньку ОСОБА_5 залишити проживати з позивачем.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Нормами ч 1, ч. 2 ст. 161 СК України передбачено, що під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини.

Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей (ч. 3 ст. 11 Закону України "Про охорону дитинства").

Відповідно до ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Право на свободу вибору місця проживання кожному гарантоване ст. 33 Конституції України.

Згідно зі ст. 3 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ, Суд) у своєму рішенні від 01 липня 2017 року у справі "М.С. проти України" наголосив, що основне значення при визначенні місця проживання дитини має вирішення питання про те, що найкраще відповідає інтересам дитини. При цьому ЄСПЛ зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним.

Отже, при розгляді справ щодо визначення місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо.

Принцип статті 6 Декларації прав дитини від 20.11.1959 року, за яким малолітня дитина може бути розлучена зі своєю матір`ю лише у винятковій ситуації, не можна тлумачити таким чином, що у матері малолітньої дитини мається перевага перед батьком при вирішенні питання щодо визначення місця проживання дитини, приймаючи до уваги рівність прав обох батьків щодо дитини, що випливає як зі змісту статті 141 Сімейного кодексу України, Так зі змісту Конвенції про права дитини, тим більш, що поняття «розлучення» не співпадає з поняттям «визначення місця проживання», оскільки мати дитини у разі визначення місця проживання дитини з батьком не обмежена у своєму праві на спілкування з дитиною, рівно як і батько дитини, турботу відносно дитини та участь у вихованні дитини батьки можуть реалізувати свої права шляхом домовленості між собою щодо встановлення часу спілкування або за рішенням органу опіки та піклування, або за судовим рішенням.

Враховуючи всі обставини справи в сукупності, з огляду на визначений Декларацією прав дитини принцип, діючи винятково в інтересах дітей, враховуючи вік дитини, приймаючи до уваги особисті якості матері та батька, ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, та довідку про доходи позивача, інші обставини, суд вважає, що місцем проживання дитини слід визначити за місцем проживання батька, що буде відповідати її інтересам та вимогам закону. При цьому визначення місця проживання дитини з батьком не позбавляє матір права виховувати доньку, утримувати її та спілкуватися з нею, а батько не повинен чинити матері у цьому перешкод.

Отже, за встановлених у судовому засіданні обставин,суд вважає, що позов слід задовольнити.

Керуючись ст.ст.76,81, 258, 259, 264, 265, 268 ЦПК України, та ст.ст. 112, 141, 161 Сімейного кодексу України, суд, -

У Х В А Л И В:

Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог орган опіки та піклування виконавчого комітету Великоберезнянської селищної ради Ужгородського району про розірвання шлюбу та визначення місця проживання дитини - задовольнити.

Шлюб, зареєстрований між ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , місце проживання АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) та ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , реєстрація місця проживання за адресою: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 ) 18 липня 2015 року у відділі державної реєстрації актів цивільного стану Солом`янського районного управління юстиції у м.Києві за актовим записом №1861 розірвати.

Малолітню доньку ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 залишити проживати з батьком ОСОБА_2 .

Рішення суду може бути оскаржено до Закарпатського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Повний текст рішення складено 12 жовтня 2022 року.

Головуюча: Лютянська М.С.