Справа № 694/1156/22
провадження № 2/694/298/22
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А І Н И

26.09.2022 року м. Звенигородка

Звенигородський районний суд Черкаської області в складі

головуючого судді Сакун Д.І.

з участю секретаря судового засідання Матвієнко А.А.

розглянувши в приміщенні суду, в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт № НОМЕР_1 виданий №7117 від 09.06.2020, РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстрованої за адресою АДРЕСА_1 , фактично проживаючої за адресою АДРЕСА_2 , тел. НОМЕР_3 ) до ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , паспорт НОМЕР_4 виданий Звенигородським РВУМВС України у Черкаській області 16.12.2015р., РНОКПП НОМЕР_5 , зареєстрованого та проживаючого за адресою АДРЕСА_3 , тел. НОМЕР_6 , НОМЕР_7 ) про розірвання шлюбу, стягнення аліментів на утримання дитини та дружини,

ВСТАНОВИВ:

Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача

11.07.2022 до Звенигородського районного суду надійшла дана позовна заява, в якій позивач просить шлюб між позивачем та відповідачем розірвати; Стягувати з відповідача на її користь аліменти на утримання сина ОСОБА_3 в твердій грошовій сумі в розмірі 5000.00 грн., але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно; Стягнути з відповідача на користь позивача та на її утримання, як дружини в сумі 3000.00 грн. щомісячно з часу звернення до суду з позовом та до досягнення народженої дитини трьох років.

В обґрунтування позову позивач зазначає, що між сторонами зареєстрований шлюб 07.03.2020 року. Від шлюбу у сторін є неповнолітня дитина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . Спільне життя не склалося у зв`язку з різними поглядами на життя. Шлюбні відносини фактично припинилися. Позивач перебуває у декретній відпустці та має єдиний дохід це соціальні вплати на дитину. Відповідач працює та має транспортний засіб, а тому має реальну змогу сплачувати аліменти на утримання дружини та дитини. Крім того, відповідач є працездатного віку, має задовільний стан здоров`я, у нього відсутні інші неповнолітні діти.

Відповідач був належно повідомлений про розгляд справи шляхом направлення копії позовної заяви та судової повістки за адресою реєстрації, а також відповідач був повідомлений про розгляд справи шляхом оголошення на веб-сайті Звенигородського районного суду, що відповідно до вимог ч. 11 ст. 128 ЦПК України - з опублікуванням оголошення про виклик особа вважається повідомленою про дату, час і місце розгляду справи, однак, відзив до суду на позов не надав, про причини неподання суду відзиву не повідомив, зустрічного позову не пред`являв, а тому враховуючи ч.8 ст.178 ЦПК України, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Заяви, клопотання, інші процесуальні дії у справі.

Ухвалою судді Звенигородського районного суду Черкаської області від 15.07.2022 року позовну заяву залишено без руху.

Ухвалою судді Звенигородського районного суду Черкаської області від 26.08.2022 було відкрито провадження. Розгляд справи вирішено проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

Згідно з ч. 2 ст.247 ЦПК України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Фактичні обставини, встановлені судом

Суд, з`ясувавши всі обставини справи та перевіривши їх доказами, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, дійшов до наступних висновків.

У суді встановлено, що ОСОБА_4 та ОСОБА_2 , зареєстрували шлюб 07.03.2020 року у Звенигородському районному відділі державної реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), актовий запис за №20, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_8 . Прізвище дружини, після реєстрації шлюбу, змінилося на - « ОСОБА_5 » (а.с.10).

Сторони згідно свідоцтва про народження, серія НОМЕР_9 від 15.09.2020 року, виданого Звенигородським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), мають сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , про що в Книзі реєстрації народжень 15.09.2020 року зроблено відповідний актовий запис за № 161. Батьками дитини записані: ОСОБА_2 та ОСОБА_1 (а.с.11).

Відповідно до письмових пояснень ОСОБА_6 та ОСОБА_7 вбачається, що ОСОБА_1 проживає разом з сином ОСОБА_3 за адресою АДРЕСА_2 (а.с.19,20).

Згідно довідки виданої головою правління ОСББ «Радонівський» В.Б. Терещенко від 20.07.2022 року №02-07/22 за адресою АДРЕСА_2 проживають дві особи ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с.21).

Мотиви, з яких виходить суд, застосування норм права, оцінка аргументів сторін.

Що стосується вимог позивача про розірвання шлюбу, суд зазначає наступне.

Згідно зі ст. 51 Конституції України, та ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання.

Частинами 3, 4 статті 56 СК України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом.

Згідно із ч.ч.2,3 п.3 Постанови Пленуму Верховного Суду від 21.12.2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи питання щодо відкриття провадження у справі за заявою про розірвання шлюбу, суди мають враховувати, що воно проводиться органами РАЦС лише у випадках, передбачених статтями 106, 107 СК (2947-14). При цьому питання про розірвання шлюбу вирішується незалежно від наявності між подружжям майнового спору.

Розірвання шлюбу судом відбувається: за наявності в подружжя спільних неповнолітніх дітей; за відсутності згоди одного з подружжя на розірвання шлюбу, крім випадків, передбачених ст. 107 СК України; за спільною заявою подружжя, яке має дітей, відповідно до ст. 109 СК; за позовом одного з подружжя відповідно до ст. 110 СК.

Відповідно до п.3. ст.105 Сімейного кодексу України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду.

Розірвання шлюбу відбувається за позовом одного з подружжя відповідно до ст.110 СК України.

Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що має істотне значення. Така ж позиція висловлена в п. 10 Постанови Пленуму Верховного суду України від 21.12.2007 №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», згідно з яким проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей.

У відповідності до норм ч.2 ст.114 СК України, у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу.

Судом з`ясовано, що немає згоди позивача та відповідача на продовження шлюбу, тобто не має їх вільної і повної згоди на шлюб, примирятися подружжя не бажає.

При дослідженні судом фактичних взаємин між сторонами, дійсних причин розірвання шлюбу встановлено, що подальше спільне життя чоловіка й дружини та збереження шлюбу буде суперечити інтересам подружжя за відсутності їх згоди на продовження шлюбу. Побудова сімейних відносин повинна здійснюватися на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги і підтримки, які в сторін відсутні.

Суд вважає, що причини, що спонукають позивача наполягати на розірванні шлюбу є обґрунтованими і подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б спільним інтересам сторін, що має істотне значення, внаслідок чого позов в цій частині підлягає задоволенню, і шлюб розривається.

Що стосується вимоги позивача про стягнення аліментів на дитину, суд зазначає наступне.

У відповідності до ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх заміняють, несуть відповідальність за створення необхідних для всебічного розвитку дитини відповідно до законів України.

Батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття (ч. 1ст. 180 СК України).

Згідно із ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Як передбачено ч. 1, ч. 2 ст. 27 Конвенції ООН «Про права дитини» від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789X11 (78912) та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Отже, аналізуючи положення статті 182 та 184 СК України слід дійти висновку, що, під час ухвалення судового рішення у справі про стягнення аліментів, визначених позивачем у твердій грошовій сумі, суд зобов`язаний враховувати, щоб розмір аліментів у твердій грошовій сумі не був меншим мінімального гарантованого розміру аліментів на одну дитину відповідного віку, й у разі визначення позивачем твердої грошової суми у меншому розмірі ніж вказана гарантія, ухвалити рішення, визначивши розмір аліментів у твердій грошовій сумі, який буде відповідати вказаному гарантійному розміру, передбаченому абз. 2 ч. 2 ст. 182 СК України.

Разом з тим, нормою статті 184 СК України не передбачено повноважень суду, під час розгляду справи в порядку позовного провадження та ухвалення рішення про стягнення аліментів у твердій грошовій сумі, вказувати у його резолютивній частині положення про те, що визначений у твердій грошовій сумі розмір аліментів повинен бути не меншим ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що у зв`язку із об`єктивною потребою дитини у забезпеченні належного матеріального утримання для дитини відповідного віку, суд вважає, що позов підлягає задоволенню та стягує з відповідача на користь позивача аліменти на утримання неповнолітнього сина у твердій грошовій сумі в розмірі 5 000 грн., щомісячно, враховуючи, що вказаний розмір аліментів не є меншим ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Як відповідач, так і позивач, в рівних частках повинні утримувати свого сина до досягнення ним повноліття, що разом із присудженим розміром аліментів забезпечить належне утримання дитини.

Також, суд враховує, що відповідачем не подано заперечення щодо саме такого розміру аліментів.

Згідно ч. 1 ст. 191 СК України - аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви.

Що стосується вимоги позивача про стягнення аліментів на дружину суд зазначає наступне.

Встановлені судом факти відповідають сімейним правовідносинам, які регулюються ст. 51 Конституції України, ст. ст. 3,18,27 Конвенції про права дитини, ст. 5 Протоколу N 7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод ст. ст. 7, 75, 80, 84 СК України.

Згідно з ч.1, ч. 4 ст. 75 СК України дружина, чоловік повинні матеріально підтримувати один одного. Право на утримання (аліменти) має той із подружжя, який є непрацездатним, потребує матеріальної допомоги за умови, що другий із подружжя може надавати матеріальну допомогу. Один із подружжя є таким, що потребує матеріальної допомоги, якщо заробітна плата, пенсія, доходи від використання його майна, інші доходи не забезпечують йому прожиткового мінімуму встановленого законом.

Особливим видом права подружжя на утримання є право дружини на утримання під час вагітності та у разі проживання з нею дитини. Його особливість полягає у строковості дії, незалежності надання утримання від доходу дружини та наявністю лише однієї підстави, яка унеможливлює надання такого утримання, - можливості чоловіка надавати таке утримання.

Згідно з частинами другою та четвертою статті 84 Сімейного кодексу України (далі -СК України) дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу.

Відповідно до частин першої та другої статті 80 СК України аліменти присуджуються одному з подружжя у частці від заробітку (доходу) другого з подружжя і (або) у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів одному з подружжя суд визначає з урахуванням можливості одержання утримання від повнолітніх дочки, сина, батьків та з урахуванням інших обставин, що мають істотне значення.

Аналіз зазначених положень свідчить про те, що особливим видом права подружжя на утримання є право дружини на утримання у разі проживання з нею дитини. Особливістю зазначеного права є те, що той з подружжя, з ким проживає дитина, має його незалежно від того, чи він/вона працює та незалежно від її/його матеріального становища. Єдиною умовою, яку висуває законодавець, є можливість другого з подружжя надавати таку матеріальну допомогу.

Правилами ст.12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ч.1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ч. 5 ст. 81 ЦПК України, докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Судом встановлено, що позивач здійснює догляд за дитиною до 3 років, у зв`язку з чим потребує матеріальної допомоги.

Суд вважає доведеними доводи позивачки про те, що малолітній син ОСОБА_3 , проживає з нею.

Позивач просить стягувати з відповідача аліменти на її утримання до досягнення дитиною трьохрічного віку та вказує про стягнення аліментів у твердій грошовій сумі у розмірі 3000 грн., що передбачено чинним законодавством.

При дослідженні обставин справи судом враховується той факт, що відповідач відзиву або будь яких заперечень до суду не надав, є чоловіком працездатного віку. Крім цього не надав доказів про свій стан здоров`я, зокрема який впливає на працездатність, наявності чи відсутності на праві власності, володінні та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, а також не надав будь - яких інших доказів, які б давали підстави вважати, про неможливість надання ним допомоги на утримання дитини. Зазначені обставини не можуть свідчити про наявність об`єктивних обставин, які унеможливлюють надання батьком матеріальної допомоги дитині та дружині щомісячно.

Суд вважає, що причини, що спонукають позивача звернутися до суду з вказаним позовом є обґрунтованими, а тому позов підлягає задоволенню.

В порядку п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України, допустити рішення в частині стягнення аліментів - до негайного виконання у межах суми платежу за один місяць.

Розподіл судових витрат між сторонами.

Відповідно до вимог ч. 6 ст. 141 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено судове рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави.

Відтак, з відповідача на користь держави необхідно стягнути судовий збір в сумі 992.40 грн. за позовну вимогу про стягнення аліментів на дитину та судовий збір у сумі 992.40 грн. за позовну вимогу про стягнення аліментів на дружину, що разом становить 1984,80грн.

Крім того, відповідно до ч.1, ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Разом з тим в позовній заяві міститься клопотання позивача про стягнення судових витрат з відповідача. Відтак, з відповідача на користь позивача необхідно стягнути сплачений нею судовий збір у розмірі 992,40 грн.

На підставі викладеного та ст.ст. 79,80,84,182 СК України, керуючись ст. 81, 141, 247, 259, 263-265, 268, 274-279, 430 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт № НОМЕР_1 виданий №7117 від 09.06.2020, РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстрованої за адресою АДРЕСА_1 , фактично проживаючої за адресою АДРЕСА_2 , тел. НОМЕР_3 ) до ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , паспорт НОМЕР_4 виданий Звенигородським РВУМВС України у Черкаській області 16.12.2015р., РНОКПП НОМЕР_5 , зареєстрованого та проживаючого за адресою АДРЕСА_3 , тел. НОМЕР_6 , НОМЕР_7 ) про розірвання шлюбу, стягнення аліментів на утримання дитини та дружини - задоволити.

Розірвати шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , зареєстрований 07.03.2020 року Звенигородським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), актовий запис за №20.

Шлюб припиняється у день набрання законної сили даним рішенням суду.

Стягувати з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , паспорт НОМЕР_4 виданий Звенигородським РВУМВС України у Черкаській області 16.12.2015р., РНОКПП НОМЕР_5 , зареєстрованого та проживаючого за адресою АДРЕСА_3 , тел. НОМЕР_6 , НОМЕР_7 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт № НОМЕР_1 виданий №7117 від 09.06.2020, РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстрованої за адресою АДРЕСА_1 , фактично проживаючої за адресою АДРЕСА_2 , тел. НОМЕР_3 ) на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 аліменти в розмірі 5000.00 грн. (п`ять тисяч гривень) щомісячно, починаючи з 11.07.2022 року до досягнення дитиною повноліття.

Стягувати з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , паспорт НОМЕР_4 виданий Звенигородським РВУМВС України у Черкаській області 16.12.2015р., РНОКПП НОМЕР_5 , зареєстрованого та проживаючого за адресою АДРЕСА_3 , тел. НОМЕР_6 , НОМЕР_7 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт № НОМЕР_1 виданий №7117 від 09.06.2020, РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстрованої за адресою АДРЕСА_1 , фактично проживаючої за адресою АДРЕСА_2 , тел. НОМЕР_3 ) на її утримання аліменти в розмірі 3000.00 грн. (три тисячі гривень) щомісячно до досягнення дитиною трирічного віку, а саме до ІНФОРМАЦІЯ_4 .

В частині стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць рішення підлягає до негайного виконання.

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , паспорт НОМЕР_4 виданий Звенигородським РВУМВС України у Черкаській області 16.12.2015р., РНОКПП НОМЕР_5 , зареєстрованого та проживаючого за адресою АДРЕСА_3 , тел. НОМЕР_6 , НОМЕР_7 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт № НОМЕР_1 виданий №7117 від 09.06.2020, РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстрованої за адресою АДРЕСА_1 , фактично проживаючої за адресою АДРЕСА_2 , тел. НОМЕР_3 ) понесені нею судові витрати зі сплати судового збору в сумі 992.40 грн. (дев`ятсот дев`яносто дві гривні сорок копійок).

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , паспорт НОМЕР_4 виданий Звенигородським РВУМВС України у Черкаській області 16.12.2015р., РНОКПП НОМЕР_5 , зареєстрованого та проживаючого за адресою АДРЕСА_3 , тел. НОМЕР_6 , НОМЕР_7 ) на користь держави судовий збір в сумі 992.40 грн. за позовну вимогу про стягнення аліментів на дитину та судовий збір у сумі 992.40 грн. за позовну вимогу про стягнення аліментів на дружину, що разом становить 1984,80 грн.(одна тисяча дев`ятсот вісімдесят чотири гривні вісімдесят копійок).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Рішення може бути оскаржене сторонами в апеляційному порядку до Черкаського апеляційного суду через Звенигородський районний суд Черкаської області шляхом подання в 30-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновленя пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду -якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Ознайомитись з повним текстом судового рішенням, в електронній формі, сторони можуть за веб-адресою Єдиного державного реєстру судових рішень: http://www.reyestr.court.gov.ua/.

Рішення підписане 26.09.2022.

Суддя Д.І.Сакун