Справа № 211/3279/20
Провадження № 2/211/118/22
Р і ш е н н я

і м е н е м У к р а ї н и

30 вересня 2022 року Довгинцівський районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі :

головуючого судді Ткаченко С.В.

при секретарі Мариненко Е.П.

за відсутності:

позивача ОСОБА_1

представника позивача Щербаня В.С.

представника відповідача ПАТ Страхова компанія « БРОКБІЗНЕС» Голяр І.С.

відповідача ОСОБА_2

представника відповідача ОСОБА_2 , адвокатів Орлова В.І. та Савченко В.В.

третьої особи ОСОБА_3

представника третьої особи Жосан М.В., адвоката Романенко О.С.

розглянувши в м. Кривому Розі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «БРОКБІЗНЕС», ОСОБА_2 , третя особа на стороні позивача без самостійних вимог ОСОБА_3 про визнання особи винною у скоєнні ДТП, стягнення матеріальної шкоди заподіяної внаслідок ДТП, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 , через свого представника ОСОБА_4 звернувся до суду з вказаним позовом, вказавши що ОСОБА_5 , 20.07.2019 року приблизно о 16 год.30 хв. керував автомобілем Mercedes Benz Sprinter д.н. НОМЕР_1 . Рухався по проїжджій частині дороги по вулиці Проспект Миру в напрямку Площі Горького у місті Кривому Розі, в крайньому правому ряду проїжджої частини, зі швидкістю 50 км/год.

Ліворуч попереду від автомобіля Mercedes Benz Sprinter д.н. НОМЕР_1 - у середній смузі для руху рухався автомобіль Peugeot 407 д.н. НОМЕР_2 .

Попереду автомобіля Peugeot 407 д.н. НОМЕР_2 в його ж смузі для руху рухався автомобіль Renault Logan д.н. НОМЕР_3 , який почав гальмувати і автомобіль Peugeot 407 д.н. НОМЕР_2 , щоб уникнути удару з задньою частиною автомобіля Renault Logan д.н. НОМЕР_3 різко прийняв праворуч - у смугу для руху автомобіля Mercedes Benz Sprinter д.н. НОМЕР_1 , і тим самим створив йому небезпеку для руху.

Коли автомобіль Peugeot 407 д.н. НОМЕР_2 різко почав зміщатися на смугу для руху ОСОБА_5 автомобіль Mercedes Benz Sprinter д.н. НОМЕР_1 знаходився на відстані 15 метрів. ОСОБА_5 одразу застосував екстрене гальмування, але бачив, що не зможе уникнути зіткнення з автомобілем Peugeot 407 д.н. НОМЕР_2 і тому, крім гальмування, застосував відворот керма праворуч, але зіткнення уникнути не вдалося.

Автомобіль Mercedes Benz Sprinter д.н. НОМЕР_1 контактував із передньою правою частиною автомобіля Peugeot 407 д.н. НОМЕР_2 , а саме: передньою правою фарою, правою частиною бампера та правим переднім крилом автомобіля Peugeot 407 .

Постановою від 28.01.2020 року по справі № 216/4719/19 суддя Центрально-Міського районного суду міста Кривого Рогу дійшла до висновку, що ОСОБА_5 у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ст. 124 КУпАП не винен правил дорожнього руху ОСОБА_5 не порушував. Постанова набрала законної сили. Відносно водія ОСОБА_2 адміністративні матеріали не складалися, вина останнього у скоєні вищенаведеного ДТП не встановлена, тому він як розпорядник пошкодженого автомобіля Mercedes-Benz 312 D д.н НОМЕР_1 не може отримати страхове відшкодування за завдану шкоду у ДТП.

Транспортний засіб ОСОБА_2 - Peugeot 407 д.н.з. НОМЕР_2 був забезпечений полісом ПрАТ «СК«Брокбізнес» серія/номер АМ 6647782.

Те що він на момент дтп був фактичним розпорядником автомобіля Mercedes-Benz д.н.з. НОМЕР_1 ., підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_4 та нотаріально посвідченою довіреністю від 17.10.2015 року, зареєстрованою в реєстрі за № 1258, якою власник ОСОБА_3 наддав йому повноваження представляти його інтереси з усіх питань, які стосуватимуться експлуатації та розпорядження транспортного засобу Mercedes-Benz д.н.з. НОМЕР_1 , модель 312 D, тип Т.З. АВТОБУС D, номер шасі (кузова, рами) VIN-WDB НОМЕР_5 , WDB НОМЕР_5 у тому числі одержувати будь-які відшкодування за заподіяну шкоду.

Так в наслідок вказаного ДТП автомобіль, Mercedes-Benz 312 D д.н НОМЕР_1 , дістав наступні пошкодження: дверь передня ліва; рама двері передньої лівої; боковий лівий покажчик повороту; крило переднє ліве; панель боковини передньої лівої зовнішньої; панель боковини задньої лівої зовнішньої; панель боковини кутової лівої; кришка люку баку.

Згідно до висновку експерта авто товарознавця Чивчиша О.П. № Д43/09/19 від 27.09.2019 року, проведеного на його замовлення, матеріальний збиток, завданий пошкодженням автомобіля Mercedes-Benz д.н.з. НОМЕР_1 , становить 38467,75 грн.

У звязку із вказаним він поніс витрати на проведення авто товарознавчого дослідження № Д43/09/19 у розмірі 2500,00 гривень.

Відповідно до страхового полісу АМ 6647782 ліміт цивільно-правової відповідальності страхової компанії відповідача (ПРИВАТНЕ АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО СТРАХОВА КОМПАНІЯ БРОКБІЗНЕС), за шкоду заподіяну майну, складає 100 000,00 грн, франшиза 510,00 грн. Просить встановити винуватість відповідача ОСОБА_2 у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася 20 липня 2019 року в місті Кривому Розі по пр. Миру; Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «БРОКБІЗНЕС» на свою користь матеріальну шкоду у розмірі 37957,75 грн, 2500,00 грн. - витрат на проведення авто товарознавчого дослідження; 5000,00 грн., витрат за надані юридичні послуги фахівцем у галузі прав; Стягнути з ОСОБА_2 на свою користь франшизу у розмірі 510,00 грн., а також стягнути з відповідачів витрати по сплаті судового збору.

Представником відповідача ПАТ «Страхова компанія «БРОКБІЗНЕС» було подав до суду відзив на позов, яким просив у задоволенні позову відмовити, вважаючи позовні вимоги недоведеними та необґрунтованими. В обґрунтування вказали, що в довіреності від 17.10.2015 року, яка була винадана власником транспортного засобу Mercedes Benz Sprinter д.н. НОМЕР_1 ОСОБА_3 представнику ОСОБА_1 чітко вказано: « цією довіреністю уповноважую Тарасова Володимира Михайловича …. представляти мої інтереси в …. судових органах … від мого імені та в моїх інтересах », проте ОСОБА_1 подав позов від свого імені та в своїх інтересах. Позовну заяву підписав ОСОБА_4 , який є представником виключно ОСОБА_1 і діє виключно в його інтересах, при цьому ОСОБА_4 не представляє інтереси власника автомобіля ОСОБА_6 , і не діє від його імені або в його інтересах. Отже повідомлення стахової компанії, що немає підстав для виплати стархового відшкодування жодним чином не порушує прав представника ОСОБА_1 . Позов ОСОБА_7 , який підписаний ОСОБА_4 не є представництвом інтересів власника автомобіля Mercedes Benz Sprinter д.н. НОМЕР_1 ОСОБА_3 . Крім того судом при винесенні постанови у справі № 216/4719/19 судом не встановлено відсутність вини ОСОБА_5 у вчиненні ДТП та пошкодженні автомобіля Peugeot 407 д.н. НОМЕР_2 та справу закрито у зв`язку із закінченням строків притягнення до адміністративної відповідальності, що за правовою позицією Верховного суду можливо лише у випадку наявності вини особи у вчиненні правопорушення, адже у разі відсутності вини особи у скоєнні ДТП провадження у справі підлягає припинення через відсутність події та складу адміністративного правопорушення. Отримання автомобілем Mercedes Benz Sprinter д.н. НОМЕР_1 пошкоджень в наслідок ДТП з вини водія цього ж автомобіля ОСОБА_5 , але не з вини водія автомобіля Peugeot 407 д.н. НОМЕР_2 ОСОБА_8 не є страховим випадком. Крім того до страхової компанії представник ОСОБА_4 у перше звернувся 18.02.2020 року, тобто через сім місяців після ДТП, при цьому страхову компанію було повідомлено, про те, що автомобіль Mercedes Benz Sprinter д.н. НОМЕР_1 продано, що також було встановлено страховою компанією. У звязку з вказаним автомобіль на огляд страховій компанії надано не було, що унеможливило встановлення факту ДТП, причин та обставин її настання, а також визначення розміру збитків, що є правом страхової компанії. Вказані обставини є підставою для відмови у здійсненні страхового відшкодування. Вимога що стосується витрат на юридичну допомогу є необґрунтованою, оскільки представник ОСОБА_4 не є адвокатом, такі витрати не є витратами на професійну правничу допомогу.

Позивачем та його представником відповідь на відзив не надавалась.

Позивач ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_4 до суду не з`явилися, представник ОСОБА_4 звернувся до суду з заявою про розгляд справи за їх відсутності, позовні вимоги просить задовольнити у повному обсязі.

Представник відповідача ПАТ «Страхова компанія «БРОКБІЗНЕС » Голяр І.С. до суду не з`явився, звернувся до суду з заявою про розгляд справи без участі представника страхової компанії

Відповідач ОСОБА_2 та його представники ОСОБА_9 та ОСОБА_10 до суду не з`явилися, про місце, дату та час судового розгляду справи були сповіщені, ОСОБА_2 та ОСОБА_10 про причини неявки суд не повідомили. ОСОБА_9 надав заяву про відкладення слухання справи через хворобу, однак доказів в підтвердження перебування на лікарняному він не надав. Неодноразове не зв"явлення відповідача та його представників до суду суд розцінює як затягування строків розгляду справи, враховуючи, що позов перебуває у провадженні суду з 2020 року, суд вважає за можливе розглянути справу у їх відсутність.

Третя особа ОСОБА_3 та його представник ОСОБА_11 до суду не з`явилися, про місце, дату та час судового розгляду справи були сповіщені, про причини неявки суд не повідомили.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, дослідивши матеріали справи, повно і всебічно з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, приходить до наступних висновків.

Судом встановлено, що 20.07.2019 року, приблизно о 16 год. 30 хв., в м. Кривому Розі по пр. Миру сталася дорожньо-транспортна пригода за участю водія ОСОБА_5 , який керував автомобілем Mercedes Benz Sprinter д.н. НОМЕР_1 та відповідача ОСОБА_2 , який керував автомобілем Peugeot 407 д.н. НОМЕР_2 .

Автомобіль Mercedes Benz Sprinter д.н. НОМЕР_1 яким керував водій ОСОБА_5 відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_4 належить третій особі ОСОБА_3 , який на підставі нотаріально посвідченої довіреності від 17.10.2015 року, зареєстрованої в реєстрі за № 1258, надав позивачу ОСОБА_1 повноваження представляти його інтереси з усіх питань, які стосуватимуться експлуатації та розпорядження транспортного засобу Mercedes-Benz д.н.з. НОМЕР_1 , модель 312 D, тип Т.З. АВТОБУС D, номер шасі (кузова, рами) VIN-WDB НОМЕР_5 , WDB НОМЕР_5 (а.с 7-8).

Згідно пункту 2.2 Правил дорожнього руху України власник транспортного засобу, а також особа, яка використовує такий транспортний засіб на законних підставах, можуть передавати керування транспортним засобом іншій особі, що має при собі посвідчення на право керування транспортним засобом відповідної категорії.

Власник транспортного засобу може передавати такий засіб у користування іншій особі, що має посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії, передавши їй реєстраційний документ на цей транспортний засіб.

Таким чином, якщо особа під час керування транспортним засобом має посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії і реєстраційний документ на транспортний засіб, переданий їй власником, то саме ця особа є володільцем транспортного засобу і буде нести відповідальність за завдання шкоди.

Такий висновок зробив Верховний Суд у справі № 606/435/16-ц від 08 квітня 2020 року.

У відповідності до п. 13 Постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 4 від 01.03.2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки»: «враховуючи, що відповідно до статей 386, 395, 396 ЦК положення щодо захисту права власності поширюються також на осіб, які хоч і не є власниками, але володіють майном на праві господарського відання, оперативного управління або на іншій підставі, передбаченій законом чи договором (речове право), такі особи також мають право вимагати відшкодування шкоди, завданої цьому майну. При розгляді таких спорів суд має вирішити питання про залучення до участі у справі власника майна як третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача у порядку, передбаченому статтями 35, 36 ЦПК, оскільки рішення у справі може вплинути на його права та обов`язки щодо однієї зі сторін».

Відносно водія ОСОБА_5 було складено протокол про адміністративне правопорушення, відповідальність за яке передбачена ст. 124 КУпАП та направлено на розгляд до Центрально Міського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області.

Постановою Центрально Міського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 28.01.2020 року провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_5 за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, зкрито в зв`язку із закінченням строків накладення адміністративного стягнення, при цьому судом було встановлено, що відповідно до висновку експерта за результатами проведення судової автотехнічної експертизи № 32/10.1/346 від 09.12.2019 року при заданих вихідних даних, в діях водія ОСОБА_5 по керуванню автомобілем Mercedes-Benz Sprinter 312 D невідповідностей вимогамПравил дорожнього руху, які з точки зору знаходяться в причинному зв`язку з ДТП, не вбачається. Пояснення ОСОБА_5 , який не визнав своєї вини, матеріалами справи не спростовані. Зокрема, не доведено недотримання ОСОБА_5 вимог Правил дорожнього руху України, порушення яких йому ставиться у вину. Факт вчинення ОСОБА_5 правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП, не знайшов свого підтвердження. Тож враховуючи, що усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь, як передбачено ч. 3 ст. 62 Конституції України, суд дійшов до висновку про відсутність у діях ОСОБА_5 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП.

За таких обставин, в ході розгляду даної справи на виконання вимог ст. 1188 ЦК України, необхідно встановити ступінь вини кожного із володільців джерела підвищеної небезпеки перед іншим із них, та, виходячи з встановленого, застосувати правила відшкодування шкоди, завданої внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки. При цьому, не притягнення водіїв до адміністративної відповідальності за порушення правил дорожнього руху не може бути підставою для звільнення володільця джерела підвищеної небезпеки від цивільно-правової відповідальності за завдану шкоду, оскільки вину особи в ДТП може бути підтверджено чи спростовано іншими належними доказами, зокрема, висновком судової експертизи тощо.

Згідно зі ст. 12 ЦПК України та відповідно до ч. ч. 1, 5 та 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасникам справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

В ході розгляду справи 25.06.2021 року ухвалою суду по справі було призначено авто-технічну експертизу. Оплата за проведення експертизи була покладена на позивача та вартість експертизи становить 675, 36 гривень (а.с. 144, 146).

18.01.2022 року до суду надійшов висновок експерта № СЕ-19/104-21/35473-ІТ від 28.12.2021 року, відповідно до якого: «В діях водія ОСОБА_2 , по керуванню автомобілем Peugeot 407 д.н. НОМЕР_2 , вбачається невідповідність вимог п.10.1 Правил дорожнього руху України, що з технічної точки зору знаходиться у причинному зв`язку із ДТП від 20.07.2019 року».

В ході дослідження, експертом було встановлено, що автомобіль Peugeot 407 д.н. НОМЕР_2 рухався в другій смузі для руху, після чого різко змінив напрямок руху вправо без увімкненого правого покажчику повороту, виїхав у першу смугу для руху, чим створив небезпеку для руху водію ОСОБА_5 .

Отже водій ОСОБА_2 перед зміною напрямку свого руху повинен був переконатись, що це буде безпечним і що він своїми діями не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху, що передбачено вимогами п. 10.1 ПДР України.

Водій ОСОБА_2 здійснював рух на технічно справному транспортному засобі, видимість та оглядовість з робочого місця водіїв не обмежена, тому на момент проведення експертизи експертові не відомі причини технічного характеру, які б, не дозволили цьому водієві виконати вимоги п. 10.1. ПДР України.

Так як водій ОСОБА_2 перед зміною напрямку свого руху не переконався в безпеці виконуваного маневру, що привело до даної дорожньо- транспортної події, то в його діях, по керуванню автомобілем автомобіль Peugeot 407 д.н. НОМЕР_2 вбачається невідповідність вимог п. 10.1 ПДР України, що з технічної точки зору знаходиться в причинному зв`язку з ДТП.

Згідно ст. 102 ч.2, ч.3 ЦПК України, предметом висновку експерта може бути дослідження обставин які входять до предмета доказування та встановлення яких потребує спеціальних знань.

Вказаний висновок судового експерта є письмовим доказом, на спростування якого відповідачем ОСОБА_2 не надано належних та допустимих доказів.

За таких обставин, суд дійшов висновку, що дії відповідача ОСОБА_2 та його вина в скоєнні ДТПяке сталося 20.07.2019 року, а також причинний зв`язок між наявною шкодою і протиправними діями заподіювача є доведеними.

Відповідно до ст. ст. 76, 81 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з ч.1, 5 ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Статтею 1192 ЦК України визначено, що якщо інше не встановлено законом, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Як вже встановлено, що винним у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди, у результаті якої був пошкоджений автомобіль Mercedes-Benz д.н.з. НОМЕР_1 є ОСОБА_2 , який на момент ДТП керував автомобілем Peugeot 407 д.н. НОМЕР_2 .

Як було встановлено судом та не оспорюється сторонами, цивільно-правова відповідальність за шкоду заподіяну життю, здоров`ю, майну третіх осіб під час експлуатації наземних транспортних засобів власника транспортного засобу Peugeot 407 д.н. НОМЕР_2 , була застрахована у ПАТ «Страхова компанія «БРОКБІЗНЕС», згідно полісу АМ/6647782, з лімітом відповідальності в 100 000 грн. 00 коп., у зв`язку з чим позивач має право на відшкодування завданих йому збитків: в межах лімітів відповідальності страховика за рахунок ПАТ «Страхова компанія «БРОКБІЗНЕС», тобто у розмірі 99000,00 грн., а саме: 100 000 грн. (ліміт відповідальності страховика згідно Полісу №АМ/6647782) - 510 грн. (франшиза згідно Полісу №АМ/6647782).

Висновок експерта - це докладний опис проведених експертом досліджень, зроблені у результаті них висновки та обґрунтовані відповіді на питання, поставлені експертові, складений у порядку, визначеному законодавством (ч. 1 ст. 102 ЦПК України).

Учасник справи має право подати до суду висновок експерта, складений на його замовлення. Порядок проведення експертизи та складення висновків експерта за результатами проведеної експертизи визначається відповідно до чинного законодавства України про проведення судових експертиз (ч.1,2 ст. 106 ЦПК України).

Для визначення розміру матеріальної шкоди, що була завдана позивачу, він звернувся до судового експерта з правом проведення автотоварознавчих експертиз ОСОБА_12 та отримав Висновок експертного авто товарознавчого дослідження № Д43/09/19 від 27.09.2019 року, який позивач долучив до матеріалів справи.

Згідно вказаного висновку (а.с. 36-50) вартість матеріальної шкоди, причиненої з технічної точки зору власнику пошкодженого автобуса Mercedes-Benz Sprinter 312 D, д.н.з. НОМЕР_1 , ідентифікаційний номер ( VIN) НОМЕР_6 у цінах на дату 04.09.2019 року становить 38467,75 грн.

За проведення експертного дослідження судовому експерту Чивчиш О.П., Тарасовим В.М. було сплачено позивачем 2500,00 гривень.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду вирішення справи.

Частиною 1 ст. 1166 ЦК України передбачено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно з чч.1, 2 ст.1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб

Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою (п.1 ч.1ст.1188 ЦК).

Також відповідно до п. 4 Постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 4 від 01.03.2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки»: Розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. З огляду на презумпцію вини завдавача шкоди (частина друга статті 1166 ЦК) відповідач звільняється від обов`язку відшкодувати шкоду (у тому числі і моральну шкоду), якщо доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (частина п`ята статті 1187 ЦК, пункт 1 частини другої статті 1167 ЦК). Потерпілий подає докази, що підтверджують факт завдання шкоди за участю відповідача, розмір завданої шкоди, а також докази того, що відповідач є завдавачем шкоди або особою, яка відповідно до закону зобов`язана відшкодувати шкоду.

Відповідно дост.22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Необхідною підставою для настання цивільно-правової відповідальності за заподіяння шкоди є наявність складу правопорушення, що включає в себе певні елементи, а саме: протиправної поведінки (дії чи бездіяльності) особи; шкідливого результату такої поведінки (шкоди); причинного зв`язку між протиправною поведінкою і шкодою.

Наявність цих елементів правопорушення є необхідною вимогою для притягнення до відповідальності і відсутність хоча б одного елемента складу правопорушення виключає настання відповідальності, передбаченоїст.1187 ЦК України.

Згідно з роз`ясненнями п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди" від 27 березня 1992 року N 6: при визначені розміру відшкодування шкоди, заподіяної майну, незалежно від форм власності, судам слід враховувати, що відшкодування шкоди шляхом покладення на відповідальну за неї особу обов`язку надати річ того ж роду та якості, полагодити пошкоджену річ, іншим шляхом відновити попереднє становище в натурі застосовується, якщо за обставинами справи цей спосіб відшкодування шкоди можливий. У разі коли відшкодування шкоди в натурі неможливе, потерпілому відшкодовуються в повному обсязі збитки відповідно до реальної вартості на час розгляду справи втраченого майна, робіт, які необхідно провести, щоб полагодити пошкоджену річ, усунути інші негативні наслідки неправомірних дій заподіювача шкоди як при відшкодуванні в натурі, так і при відшкодуванні заподіяних збитків грішми, потерпілому на його вимогу відшкодовуються неодержані доходи у зв`язку із заподіянням шкоди майну.

Страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів (стаття 1 Закону України «Про страхування»).

Відповідно до ст.979, 981 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Договір страхування укладається в письмовій формі. Договір страхування може укладатись шляхом видачі страховиком страхувальникові страхового свідоцтва (поліса, сертифіката).

Предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, які не суперечать закону і пов`язані, зокрема з відшкодуванням шкоди, завданої страхувальником (страхування відповідальності) (ст.980 ЦК України).

Зі змісту п. 3 ч. 1 ст. 988 ЦК України випливає, що страховик зобов`язаний у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату у строк, встановлений договором.

Статтею 25 Закону України «Про страхування» передбачено, що здійснення страхових виплат проводиться страховиком згідно з договором страхування на підставі заяви страхувальника і страхового акта, який складається страховиком або уповноваженою особою, у формі, що визначається страховиком.

Розрізняють добровільну та обов`язкову форми страхування (ст.5 Закону України «Про страхування»). Добровільним може бути, зокрема, страхування наземного транспорту (пункт 6 частини четвертої статті 6 Закону України «Про страхування»). Втім законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування) (частина перша статті 999 ЦК України).

Види обов`язкового страхування в Україні визначені у статті 7 Закону України «Про страхування». До них пунктом 9 частини першої цієї статті віднесено страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Відносини у цій сфері регламентує, зокрема Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» № 1961-IV, за яким обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів здійснюється, зокрема, з метою забезпечення відшкодування шкоди майну потерпілих внаслідок ДТП та захисту майнових інтересів страхувальників.

Відповідно до ст.6 цього Закону страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

Згідно ст. 5 Закону об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу .

Статтею 9 цього ж Закону встановлено, що страхова сума - це грошова сума, у межах якої страховик зобов`язаний здійснити виплату страхового відшкодування відповідно до умов договору страхування.

Пунктом 22.1ст. 22 Закону України № 1961-IVвизначено, що у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цимЗакономпорядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Статтею 29 Закону України №1961-IV встановлено, що у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України.

Пунктом 33.3 ст. 33 Закону передбачено, що водії та власники транспортних засобів, причетних до дорожньо-транспортної пригоди, власники пошкодженого майна зобов`язані зберігати пошкоджене майно (транспортні засоби) у такому стані, в якому воно знаходилося після дорожньо-транспортної пригоди, до тих пір, поки його не огляне призначений страховиком (у випадках, передбаченихстаттею 41 цього Закону, - МТСБУ) представник (працівник, аварійний комісар або експерт), а також забезпечити йому можливість провести огляд пошкодженого майна (транспортних засобів).

Згідно п.п. 34.2, 34.3, 34.4 ст. 34 цього Закону протягом 10 робочих днів з дня отримання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду страховик зобов`язаний направити свого представника (працівника, аварійного комісара або експерта) на місце настання страхового випадку та/або до місцезнаходження пошкодженого майна для визначення причин настання страхового випадку та розміру збитків.

Якщо представник страховика не з`явився у визначений строк, потерпілий має право самостійно обрати аварійного комісара або експерта для визначення розміру шкоди. У такому разі страховик зобов`язаний відшкодувати потерпілому витрати на проведення експертизи (дослідження).

Для визначення причин настання страхового випадку та розміру збитків страховиком та МТСБУ залучаються їх працівники. Страховиком, МТСБУ та потерпілими також можуть залучатися аварійні комісари, експерти або юридичні особи, у штаті яких є аварійні комісари чи експерти.

Відповідно до п.п. 36.1, 36.2 ст.36 Закону України №1961-IVвстановлено, що страховик, керуючись нормами цього Закону, приймає вмотивоване рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) або про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати). Рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) приймається у зв`язку з визнанням майнових вимог заявника або на підставі рішення суду, у разі якщо спір про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) розглядався в судовому порядку.

Страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у ст.35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов`язаний у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його. Якщо відшкодування витрат на проведення відновлювального ремонту пошкодженого майна (транспортного засобу) з урахуванням зносу здійснюється безпосередньо на рахунок потерпілої особи (її представника), сума, що відповідає розміру оціненої шкоди, зменшується на суму визначеного відповідно до законодавства податку на додану вартість. При цьому доплата в розмірі, що не перевищує суми податку, здійснюється за умови отримання страховиком документального підтвердження факту оплати проведеного ремонту. Якщо у зв`язку з відсутністю документів, що підтверджують розмір заявленої шкоди, страховик (МТСБУ) не може оцінити її загальний розмір, виплата страхового відшкодування (регламентна виплата) здійснюється у розмірі шкоди, оціненої страховиком.

Наведені вище положення законодавства визначають порядок, підстави та розміри відшкодування винною особою збитків (шкоди), завданих потерпілій особі. При цьому, законом передбачена певна особливість врегулювання тих деліктних правовідносин, за якими шкода майну потерпілої особи завдана внаслідок ДТП транспортним засобом (джерелом підвищеної небезпеки). Така особливість полягає, зокрема, в участі у врегулюванні правовідносин третьої сторони - страховика (страхові організації, що має право на здійснення обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів) власника транспортного засобу, винного у заподіянні майнової шкоди (пошкодженні транспортного засобу) потерпілої особи. Такий страховик, за умови обов`язкового зазакономпопереднього укладення з винним у ДТП власником авто (страхувальником) договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим (власником іншого транспортного засобу, пошкодженого з вини страхувальника) та здійснює відшкодування в межах ліміту своєї відповідальності (страхової суми) завданої страхувальником майнової шкоди потерпілій особі.

Верховний суд у своїй постанові від 6 липня 2018 року у справі № 924/675/17 зробив висновок, що звіт про оцінку транспортного засобу - лише попередній оціночний документ, в якому зазначається про можливу, але не кінцеву суму. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Таким чином, на ПрАТ «СК «Брокбізнес» покладено обов`язок відшкодувати завдані позивачу матеріальні збитки в розмірі оціненої шкоди та в межах ліміту страхування.

Визначаючи розмір матеріальної шкоди, спричиненої позивачу, суд дійшов висновку, що положення Закону №1961-IV жодним чином не обмежують потерпілого самостійно визначати розмір шкоди, а п. 34.4 ст.34 Закону передбачено, що для визначення причин настання страхового випадку та розміру збитків страховиком та МТСБУ залучаються їх працівники. Страховиком, МТСБУ та потерпілими також можуть залучатися аварійні комісари, експерти або юридичні особи, у штаті яких є аварійні комісари чи експерти.

За обставинами даної справи ОСОБА_1 , реалізуючи своє право на залучення експерта, вже 04.09.2019 року звернувся до судового експерта Чивчиш О.П. для визначення вартості завданого йому матеріального збитку внаслідок пошкодження транспортного засобу під час ДТП, 04.09.2019 року цим експертом проведено огляд автомобіля позивача і 27.09.2019 року складено висновок експертного авто товарознавчого дослідження № Д43/09/19 на підставі Методики товарознавчої експертизи та оцінки транспортних засобів (далі Методика).

Даний висновок суд при вирішенні позовних вимог в якості належного доказу розміру страхового відшкодування приймає до уваги.

Відповідно до ст.12 Закону України № 1961-VI від 01.07.2004 року страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту.

Як зазначено у п. 36.6.ст.36 Закону України № 1961-VІ страхувальником або особою, відповідальною за завдані збитки, має бути компенсована сума франшизи, якщо вона була передбачена договором страхування.

Таким чином, сума франшизи у розмірі 510 грн. 00 коп. підлягає стягненню з відповідача ОСОБА_2 на користь позивача.

Таким чином за встановлених обставин і наведеного їх правового регулювання суд дійшов висновку про підставність та необхідність задоволення вимог ОСОБА_1 про стягнення із ПрАТ «СК «Брокбізнес» страхового відшкодування в розмірі 38467,75 грн., але за вирахуванням франшизи 510,00 грн., що становить 37957,75 грн.

Витрати здійснені позивачем ОСОБА_1 на проведення авто товарознавчого дослідження (2500,00 грн.) та авто технічної експертизи (675,36 грн.) пов`язані з розглядом справи, а саме на підставі вказаних висновків експертів встановлено розмір матеріальної шкоди нанесеної позивачу та наявність причинного зв`язку дій відповідача ОСОБА_2 з завданням позивачу шкоди.

А тому, зазначені витрати повинні бути відшкодовані позивачу, відповідачами ПрАТ «СК «Брокбізнес» та ОСОБА_2 .

Судовий збір підлягає стягненню з відповідачів на користь позивача в повному обсязі.

Щодо стягнення з відповідача на користь позивача судових витрат пов`язаних зі сплатою грошових коштів за договором про надання правничої допомоги у розмірі 5000,00 грн. суд зазначає наступне.

Право на професійну правничу допомогу гарантоване ст. 59 Конституції України, офіційне тлумачення якої надано Конституційним Судом України у Рішеннях від 16 листопада 2000 року № 13-рп/2000 та від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009.

Так, у Рішенні Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009 зазначено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема, в судах та інших державних органах, захист від обвинувачення тощо.

Відповідно до ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Статтею 137 ЦПК України визначено, що витрати пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідно до ч. 1 ст. 6 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» адвокатом може бути фізична особа, яка має повну вищу юридичну освіту, володіє державною мовою, має стаж роботи в галузі права не менше двох років, склала кваліфікаційний іспит, пройшла стажування (крім випадків, встановлених цим Законом), склала присягу адвоката України та отримала свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю.

З матеріалів справи вбачається що представник позивача Щербань В.С. на момент відкриття провадження по справі не був адвокатом.

Враховуючи, що законодавцем чітко визначено, що стороні по справі компенсується лише витрати пов`язані з правничою допомогою адвоката, щодо фахівця у галузі права нічного не вказано. Тому суд вважає, що вимога позивача щодо стягнення з відповідача ПАТ «Страхова компанія «БРОКБІЗНЕС» на його користь витрат, пов`язаних з правничою допомогою, в сумі 5000,00 грн. не підлягає задоволенню.

Керуючись ст.22, 23, 1166, 1167, 1187 ЦК України; ст. 12,22,32 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», ст.7 Закону України «Про державний бюджет України на 2020 рік», постановою Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 р. № 4 «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», ст. 19, 27, 133, 137,175 ЦПК, практикою Європейського суду з прав людини, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «БРОКБІЗНЕС», ОСОБА_2 , третя особа на стороні позивача без самостійних вимог ОСОБА_3 про визнання особи винною у скоєнні ДТП, стягнення матеріальної шкоди заподіяної внаслідок ДТП, задовольнити частково.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства Страхова компанія БРОКБІЗНЕС (01032, м. Київ, вул. Білоруська, 3, ЄДРПОУ: 20344871, ) на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_7 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , страхове відшкодування у розмірі 37957, 75 гривень, вартість за проведення авто товарознавчого експертного дослідження у розмірі 2500,00 гривеньта судовий збір у розмірі 840,80 гривень, а всього 41298 (сорок одна тисяча двісті дев`яносто вісім) гривень 55 копійок.

В частині стягнення витрат за надані юридичні послуги, відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_8 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_7 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 франшизу, що є частиною завданого матеріального збитку у зв`язку із пошкодженням автомобіля Mercedes-Benz д.н.з. НОМЕР_1 у розмірі 510,00 гривень, витрати на проведення авто - технічної експертизи у розмірі 675, 36 гривень та судовий та судовий збір у розмірі 840,80 гривень, а всього 2026 (дві тисячі двадцять шість ) гривень 16 копійок.

Рішення може бути оскаржене учасниками справив апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду протягом 30 днів апеляційної скарги з дня проголошення судового рішення.

Суддя: С. В. Ткаченко

Повний текст рішення складено 06 10 2022