Справа № 539/2263/21
Провадження № 2/539/92/2022
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
06 жовтня 2022 року м. Лубни
Лубенський міськрайонний суд Полтавської області у складі:
головуючого судді Алтухової О.С.,
за участю секретаря судового засідання Ануфрієвої Н.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Лубенського міськрайонного суду у порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про тлумачення заповіту, -
ВСТАНОВИВ:
Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду із позовною заявою до ОСОБА_2 про тлумачення заповіту.
Позовні вимоги мотивував тим, що 26.11.2003 він на підставі Свідоцтва про право власності на спадщину за заповітом, виданого Першою лубенською державною нотаріальною конторою, реєстровий номер 1894, являється власником житлового будинку з господарськими спорудами, розташованого в АДРЕСА_1 .
Вказане нерухоме майно було набуте ним в порядку спадкування, на підставі заповіту, розташоване на приватизованій земельній ділянці загальною площею 0,1404 га, яка належала померлій ОСОБА_3 на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серії ІІІ-ПЛ № 058732, виданого виконкомом Лубенської міської ради 21.10.1997.
Між тим, при складанні заповіту він вважає, що ОСОБА_3 зробила заповідальне розпорядження, яке стосувалося належного їй нерухомого майна і мала на увазі, що до складу нерухомого майна буде включено також і земельну ділянку, яка їй належала на праві власності і якою вона володіла за адресою знаходження домоволодіння. Відповідно наявний заповіт спадкоємець тлумачив, як набуття в порядку спадкування нерухомого майна у вигляді цілісної нерухомої речі.
Позивач вказує, що померла ОСОБА_3 складаючи заповіт на спадкоємця, бажала передати в спадщину існуючий об`єкт нерухомого майна у цілісності, оскільки домоволодіння є невід`ємною частиною земельної ділянки.
На даний час між ним та відповідачем ОСОБА_2 виник спір щодо спадкування земельної ділянки, оскільки він успадкував за заповітом житловий будинок з господарчими будівлями, що знаходиться на вищевказаній земельній ділянці, а ОСОБА_2 подав до нотаріуса заяву про прийняття спадщини за законом після смерті ОСОБА_3 і претендує на спадкування спірної земельної ділянки, на якій знаходиться успадкований ним житловий будинок.
Відокремлення житлового будинку з господарчими спорудами від земельної ділянки не можливо провести, оскільки цільове призначення земельної ділянки було саме для будівництва та обслуговування житлового будинку, що само собою розуміється і підлягає успадкуванню разом автоматично.
З огляду на вищевикладене, позивач просить здійснити тлумачення заповіту, складеного 12.10.1999 ОСОБА_3 на його користь. Зміст заповіту необхідно розуміти так, що ОСОБА_3 заповіла ОСОБА_1 належний їй будинок з господарчими надвірними побудовами, що знаходиться в АДРЕСА_1 та земельну ділянку загальною площею 0,1404 га для обслуговування житлового будинку 0,0800 га, ведення особистого підсобного господарства 0,0604 га, що знаходиться в АДРЕСА_1 , яка належала спадкодавцю на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серії ІІІ-ПЛ № 058732, зареєстрованого виконкомом Лубенської міської ради21.10.1997 за № 765.
Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує, наполягає на їх задоволенні.
Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився, повідомлявся належним чином про час та місце розгляду справи шляхом направлення судових повісток поштовим повідомленням з рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення та через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України. Заяв про поважність неявки в судове засідання, відзиву, заперечень на позовну заяву не надав.
За частиною 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Суд, всебічно дослідивши матеріали справи, дійшов висновку про те, що позов підлягає задоволенню з огляду на таке.
Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 виданим відділом РАГС Лубенського МУЮ Полтавської області від 10.03.2003, актовий запис №170.( а.с.10).
Як вбачається із заповіту, складеного 12.10.1999 та засвідченого державним нотаріусом Першої Лубенської державної нотаріальної контори, зареєстрованим в реєстрі за №2406, ОСОБА_3 на випадок її смерті зробила таке розпорядження: належний їй на праві особистої власності жилий будинок з господарчими надвірними побудовами, що знаходиться в АДРЕСА_1 повністю заповіла ОСОБА_1 .( а.с.9).
З копії спадкової справи №236/2003, наданої державним нотаріусом Першої лубенської державної нотаріальної контори Лубенського району Полтавської області Іщенко Г.К., вбачається, що спадкоємець за заповітом ОСОБА_1 звернувся до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини та отримав 26.11.2003 свідоцтво про право на спадщину за заповітом, зареєстроване в реєстрі за № 1894, на житловий будинок з господарськими будівлями, що знаходиться в АДРЕСА_1 , що належали померлій ОСОБА_3 на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом. ( а.с.47).
Як вбачається з Витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно КП «Лубенське МБТІ», № 2249572 від 11.12.2003 від 04.08.2021, житловий будинок, розташований за адресою АДРЕСА_1 , належить на праві приватної власності ОСОБА_1 , на підставі свідоцтва про право на спадщину /ВВА153063/ 26.11.2003( а.с.12).
Разом з тим, згідно Державного акту на право приватної власності на землю серії ІІІ-ПЛ №058732 ОСОБА_3 , яка мешкає за адресою АДРЕСА_1 , на підставі рішення виконкому Лубенської міської ради від 24.09.1997 №223 передано у приватну власність земельну ділянку площею 0,1404 га, яка розташована за адресою АДРЕСА_1 , для обслуговування житлового будинку 0,0800 га, ведення особистого підсобного господарства 0,0604 га.( а.с.13).
Державним нотаріусом при пред`явленні оригіналу Державного акту на земельну ділянку було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії та видано спадкоємцю постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 19.03.2021 вих №02-31/91. В обґрунтування підстав відмови нотаріус зазначила, що заповіт складений тільки на належний померлій житловий будинок, а інше майно, яке б заповіла ОСОБА_3 . ОСОБА_1 в даному заповіті не вказане.( а.с.14).
Згідно з нормою ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав і обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (ст. 1217 ЦК України).
Положенням ст. 1233 ЦК України передбачено, що заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Згідно з ч. 1 ст. 1235 ЦК України заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин. Ч. 2 ст. 1236 ЦК України визначено, що заповідач має право скласти заповіт щодо усієї спадщини або її частини. Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її (ч. 1 ст. 1268 ЦК України). Згідно ч. 2 ст. 1254 ЦК України заповідач має право у будь-який час скласти новий заповіт. Заповіт, який було складено пізніше, скасовує попередній заповіт повністю або у тій частині, в якій він йому суперечить.
Згідно спадкової справи, 23.05.2003 до Першої лубенської державної нотаріальної контори звернувся з заявою про прийняття спадщини за законом, як онук померлої на частку померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 батька ОСОБА_4 , відповідач ОСОБА_2 , отже позивач звернувся до суду з позовом саме до цього відповідача.
З матеріалів справи вбачається, що позивач звернувся до суду з позовом, відповідно до якого просив розтлумачити заповіт вчинений ОСОБА_3 (а.с.44).
Даний заповіт не змінений і не відмений, що підтверджується поміткою на копії заповіту нотаріуса, тобто на момент смерті ОСОБА_3 , даний заповіт був чинним. Особливості тлумачення заповіту викладені у ст. 1256 ЦК України, відповідно до якої, тлумачення заповіту може бути здійснене після відкриття спадщини самими спадкоємцями. У разі спору між спадкоємцями, тлумачення заповіту здійснюється судом відповідно до статті 213 ЦК України.
Відповідно до положень ст. 213 ЦК України зміст правочину може бути юридично розтлумачений.
Оскільки правочином відповідно до українського законодавства є дія особи, що спрямовується на придбання, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків, необхідність тлумачення змісту правочинів виникає у випадках нечіткого виявлення волі сторонами. У таких випадках необхідно встановити дійсні наміри сторін. Це означає, що суб`єкт тлумачення повинен встановити загальне для усіх сторін значення слів і понять (Постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 20 лютого 2019 року у справі №755/7730/16-ц).
Тлумачення заповіту судом не повинно змінювати волі заповідача, тобто підміняти собою сам заповіт. Суд не може брати на себе права власника щодо розпоряджання його майном на випадок смерті. Тлумачення заповіту є лише інструментом з`ясування волі заповідача після його смерті. Суд, здійснюючи тлумачення заповіту, не повинен виходити за межі цього процесу та змінювати (доповнювати) зміст заповіту, що може спотворити волю заповідача. Тлумачення заповіту являє собою інтелектуально-розумовий процес, спрямований на з`ясування змісту заповіту як одностороннього правочину, з тексту якого неможливо встановити справжню волю заповідача. Тлумачення полягає в усуненні нечітких, подвійних формулювань у заповіті і подоланні таким чином прогалин у реалізації волі заповідача. Неточне відтворення у заповіті власної волі заповідача щодо долі спадщини може бути зумовлене неоднаковим використанням у ньому слів, понять та термінів, які є загальноприйнятими у сфері речових, зобов`язальних, спадкових відносин тощо. Цьому також можуть сприяти й певні неузгодженості між змістом окремих частин заповіту і змістом заповіту у цілому, що ускладнюють розуміння волі заповідача щодо долі спадщини. При тлумаченні змісту правочину береться до уваги однакове для всього змісту правочину значення слів і понять, а також загальноприйняте у відповідній сфері відносин значення термінів. Якщо буквальне значення слів і понять, а також загальноприйняте у відповідній сфері відносин значення термінів не дає можливості з`ясувати зміст окремих частин правочину, останній встановлюється порівнянням відповідної частини правочину зі змістом інших його частин, усім його змістом, намірами сторін (Постанова Верховного Суду від 05 грудня 2018 року по справі №335/9398/16-ц).
Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Аналізуючи наявні у справі докази в їх сукупності, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для тлумачення заповіту, складеного спадкодавцем ОСОБА_3 12.10.1999 та посвідченого державним нотаріусом Першої лубенської державної нотаріальної контори, оскільки зміст заповіту як одностороннього правочину, який становить волю заповідача є не цілком зрозумілим, логічним, послідовним та таким, що містить нечітке формулювання, оскільки заповідається не земельна ділянка, а лише житловий будинок з господарськими спорудами, розташований за адресою спірної земельної ділянки, тобто дане формулювання вказує на прогалини у реалізації волі заповідача щодо долі спадщини, що, відповідно, дає суду підстави вважати про необхідність тлумачення даного правочину, зокрема у судовому порядку, зміст якого не містить чітке виявлення волі заповідача щодо належного йому майна.
Земельна ділянка належить заповідачу на підставі вищезазначеного Державного акту про право право приватної власності на землю серія ІІІ-ПЛ №058732 від 21.10.1997, площею 0,1404 га для обслуговування житлового будинку 0,0800 га, ведення особистого підсобного господарства 0,0604 га.
Вчинення заповіту заповідачем на користь позивача підтверджує волю спадкодавця щодо спадкування саме цього майна позивачем, тому відповідне заповідальне розпорядження виконанню підлягає, і спадкування відповідного майна повинно здійснюватися відповідно по заповіту.
Правові норми, які визначали долю земельної ділянки, наданої у власність чи користування, в разі відчуження розташованих на ній будівель чи споруд неодноразово змінювалися. Так, при відчуженні об`єктів нерухомого майна під час дії статті 30 ЗК України в редакції 1992 року закон передбачав автоматичний перехід права власності на земельну ділянку до набувача з необхідністю подальшого оформлення набувачем цього права. За приписами статті 120 ЗК України в редакції від 25 жовтня 2001 року (в період з 1 січня 2002 року до 20 червня 2007 року) при відчуженні об`єкта нерухомого майна, розташованого на відповідній ділянці, до набувача могло переходити право на цю земельну ділянку. Водночас автоматичний перехід права на земельну ділянку при відчуженні будівлі чи споруди передбачала стаття 377 ЦК України.
Стаття 120 ЗК України (в редакції Закону України N 997-V від 27 квітня 2007 року) знову закріпила автоматичний перехід права на земельну ділянку при відчуженні будівлі чи споруди. Поточна редакція статті 120 ЗК України (зі змінами, внесеними Законом України N 1702-VI від 5 листопада 2009 року) також передбачає автоматичний перехід права на земельну ділянку при відчуженні будівлі або споруди, і ці норми мають імперативний характер.
Отже, чинне земельне та цивільне законодавство імперативно передбачає перехід права на земельну ділянку в разі набуття права власності на об`єкт нерухомості, що відображає принцип єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованої на ній будівлі або споруди, який хоча безпосередньо і не закріплений у загальному вигляді в законі, тим не менш знаходить свій вияв у правилах статті 120 ЗК України, статті 377 ЦК України, інших положеннях законодавства.
Тобто за загальним правилом, закріпленим у ч. 1 ст. 120 ЗК, особи, які набули право власності на будівлю чи споруду, стають власниками земельної ділянки на тих самих умовах, на яких вона належала попередньому власнику.
На підставі викладеного, суд дійшов висновку, що позов є обґрунтованим і підлягає задоволенню.
Керуючись ст. ст. 4,76-79, 89,141,258,259,263-265,268 ЦПК України, суд -
ВИРІШИВ:
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про тлумачення заповіту - задовольнити.
Розтлумачити, що в заповіті, вчиненому 12.10.1999 ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , посвідченому державним нотаріусом Першої Лубенської державної нотаріальної контори Афанасієвською І.В., зареєстрованого в реєстрі за № 2406, виявленням її волі є розпорядження, згідно якого ОСОБА_3 заповіла ОСОБА_1 належний їй на праві особистої власності жилий будинок з господарчими надвірними побудовами, що знаходяться в АДРЕСА_1 та земельну ділянку загальною площею 0,1404 га - для обслуговування житлового будинку 0,0800 га, ведення особистого підсобного господарства 0,0604 га, що знаходиться в АДРЕСА_1 , яка належала спадкодавцю на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серії ІІІ-ПЛ №058732, зареєстрованого виконкомом Лубенської міської ради 21.10.1997 за № 765.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Полтавського апеляційного суду.
Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відомості про учасників справи згідно п. 4 ч. 5 ст.265 ЦПК України:

- позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса проживання: АДРЕСА_1 ;

- відповідач ОСОБА_2 , 1982 року народження, РНОКПП-невідомий, остання відома адреса проживання: АДРЕСА_2 .

Повне судове рішення складено та підписано 06 жовтня 2022 року.

Суддя Лубенського

міськрайонного суду О.С. Алтухова