Справа № 367/4525/21
Провадження №2/367/2578/2022
РІШЕННЯ

Іменем України

(заочне)

29 вересня 2022 року Ірпінський міський суд Київської області у складі:

головуючого - судді Кравчук Ю.В.,

за участю:

секретаря судових засідань - Шаповала О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Ірпені цивільну справу за позовом Органу опіки і піклування Бучанської міської ради до ОСОБА_1 про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів та стягнення аліментів,-

в с т а н о в и в :

Орган опіки і піклування Бучанської міської ради звернувся в суд з позовом до ОСОБА_1 , в якому просить позбавити батьківських прав громадянина ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , відносно його дитини - малолітньої доньки ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ; стягнути щомісячно з громадянина ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , аліменти на утримання малолітньої доньки ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/4 частини від усіх видів його доходу, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягувати з моменту відкриття судового провадження і до досягнення дитиною повноліття, на користь установи або особи, що буде утримувати дитину.

В обґрунтування позову позивач посилається на те, що 29.04.2021 до сектору служби у справах дітей та сім`ї Центру соціальних служб Управління соціальної політики Бучанської міської ради звернулись громадянин ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та його дружина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , які проживають за адресою: АДРЕСА_1 , про те, що їх знайомий громадянин ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є наркозалежним, залишив свою малолітню доньку ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на виховання в їх родині на період проходження реабілітації від наркотичної залежності. У той же день спеціалістами сектору служби у справах дітей та сім`ї та сектору соціальної роботи з сім`ями, дітьми та молоддю Центру соціальних служб Управління соціальної політики Бучанської міської ради було здійснене соціальне інспектування за адресою: АДРЕСА_1 . Зі слів батька, ОСОБА_1 , встановлено, що мати малолітньої ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , громадянка ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , померла ІНФОРМАЦІЯ_6 . Ретельно вивчивши всі матеріали, завідувачем сектору служби у справах дітей та сім`ї Центру соціальних служб Управління соціальної політики Бучанської міської ради направлено подання про взяття на облік дітей, які опинились в складних життєвих обставинах малолітньої ОСОБА_2 , та про тимчасове її влаштування в родину родичів/знайомих, громадянина ОСОБА_6 . Наказом начальника Центру соціальних служб Управління соціальної політики Бучанської міської ради № 195 від 05.05.2021 року, малолітню ОСОБА_2 взято на облік дітей, які опинились в складних життєвих обставинах. Наказом начальника Центру соціальних служб № 196 від 05.05.2021 року за заявами громадянина ОСОБА_3 та громадянина ОСОБА_1 малолітню ОСОБА_2 тимчасово влаштовано в родину громадянина ОСОБА_3 на період подолання громадянином ОСОБА_1 наркотичної залежності та проходження лікування в реабілітаційному центрі для наркозалежних. Умови для проживання та виховання дитини, малолітньої ОСОБА_2 , створені. Родина громадян ОСОБА_3 та громадянки ОСОБА_8 веде добропорядний спосіб життя, мають малолітню дитину, громадянка ОСОБА_8 вагітна. 19.05.2021 зі слів громадян ОСОБА_3 та ОСОБА_8 з`ясовано, що громадянин ОСОБА_1 знехтував своїми зобов`язаннями від проходження лікування в реабілітаційному центрі для наркозалежних відмовився, постійно перебуває в стані наркотичного сп`яніння, повертатись до виконання батьківських обов`язків не планує. Постійне місце проживання та перебування громадянина ОСОБА_1 невідоме.

Враховуючи той факт, що громадянин ОСОБА_1 продовжує вести не добропорядний спосіб життя, не планує повертатись до виконання батьківських обов`язків, громадяни ОСОБА_3 та ОСОБА_8 усно повідомили, що не зможуть довгостроково виховувати малолітню ОСОБА_2 та в подальшому взяти опіку над дитиною.

Крім того, представник позивача вказує, що 15.06.2021 виконавчим комітетом Бучанської міської ради прийнято рішення № 427 «Про затвердження висновку про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ». Враховуючи дану обставину, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , є малолітньою, юридично не освіченою та не в змозі самостійно звернутись до суду з відповідною позовною заявою, орган опіки та піклування Бучанської міської ради на підставі ст. 45 ЦПК України, з метою захисту правових інтересів малолітніх вважає за необхідне звернутись до суду із заявою про позбавлення батьківських прав громадянина ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , по відношенню до його дитини.

Ухвалою судді Ірпінського міського суду Київської області від 27 липня 2021 року відкрито провадження у справі, призначено підготовче судове засідання.

Ухвалою Ірпінського міського суду Київської області від 16 серпня 2022 року закрито підготовче судове засідання та призначено справу до судового розгляду.

В судове засідання представник позивача не з`явилася, подала заяву, в якій позовні вимоги просила задовольнити в повному обсязі, проти винесення заочного рішення не заперечувала.

Відповідач в судове засідання не з`явився, про час, місце та дату судового розгляду справи повідомлявся належним чином, в тому числі оголошенням на сайті «Судова Влада України», а тому відповідно до вимог ст. 280 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу без його участі та ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів.

Суд зі згоди представника позивача, ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ч.1 ст.280 ЦПК України, з урахуванням достатніх матеріалів про взаємовідносини сторін.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно із ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Статтею 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках.

Як вбачається із змісту Постанови Пленум Верховного Суду України в пунктах 15 та 16 Постанови № 3 від 30 березня 2007 року "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" суд роз`яснив, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК України.

Відповідно до п.2 ч.1 ст. 164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.

Згідно з роз`ясненнями, що містяться в п.16 Постанови Пленуму Верховного суду України № 3 від 30.03.2007 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення та позбавлення батьківських прав» ухилення батьків від виконання своїх батьківських обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, підготовку її до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Із копії свідоцтва про народження, виданого Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Бучанського міського управління юстиції у Київській області 16 березня 2013 року, вбачається, що ОСОБА_1 є батьком ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , про що 16 березня 2013 року складено відповідний актовий запис № 62.

Відповідно до копії наказу про взяття на облік дитини, яка опинилася у складних життєвих обставинах, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ,№ 195 від 05 травня 2021 року, наказано малолітню ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка проживає за адресою: АДРЕСА_1 поставити на облік як дитину, яка опинилася в складних життєвих обставина.

Як вбачається із копії наказу № 196 від 05 травня 2021 про тимчасове влаштування малолітньої дитини ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в родину ОСОБА_3 , наказано тимчасово влаштувати малолітню ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в сім`ю родичів/знайомих, гр. ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , на час проходження курсу реабілітації від наркотичної залежності батьком ОСОБА_1 , передати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в сім`ю ОСОБА_3 з 29 березня 2021 року.

Із копії заяви ОСОБА_1 від 29.042021 на ім`я завідуючого сектору ССД ЦСС ЦСП БМР Артюшенка В. В. вбачається, що відповідач не заперечував проти тимчасового влаштування його доньки до родини ОСОБА_3 на період його знаходження в реабілітаційному центрі для проходження лікування від наркотичної залежності.

Відповідно до копії характеристики ОСОБА_2 , 2012 р.н., учениці 2-Е класу Бучанського НВК «СЗОШ I-III ст.» № 3, «… ОСОБА_9 - напівсирота. Батько, ОСОБА_1 , на даний час навчанням дитини не цікавиться. Зі слів дитини, після повернення до школи в березні 2021 року, вона проживає із родичами».

Відповідно до копії висновку органу опіки та піклування, затвердженого рішенням виконавчого комітету Бучанської міської ради Київської області № 427 від 15.06.2021, орган опіки та піклування Бучанської міської ради вважає за доцільне позбавити батьківських прав ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , відносно його малолітньої доньки - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Враховуючи встановлені в ході розгляду справи обставини, суд дійшов висновку, що відповідач ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків щодо виховання та утримання дитини, не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, підготовку її до самостійного життя, своєю поведінкою та діями довів, що насправді не зацікавлений долею малолітньої доньки.

Таким чином, суд дійшов висновку, що необхідно позбавити батьківських прав ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , відносно дитини ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_7 .

Відповідно до ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення.

Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний, моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватись на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови національних, історичних і культурних цінностей, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві. Батьки або особи, які їх замінюють несуть відповідальність за порушення прав і обмеження законних інтересів дитини на охорону здоров`я, фізичний і духовний розвиток, навчання, невиконання та ухилення від виконання батьківських обов`язків відповідно до закону.

Згідно до Постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» № 20 від 19.12.2008 р. - ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Згідно ч. 1 ст. 9 Конституції України, чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною радою України, є частиною національного законодавства України.

Згідно ст. 5 Сімейного кодексу України - держава охороняє сім`ю, та бере під свою охорону кожну дитину сироту і дитину, позбавлену батьківського піклування.

В ч. 7 ст. 7 Сімейного кодексу України зазначено, що дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Пунктом 2 ч. 1 ст. 164 Сімейного кодексу України передбачено, що мати батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989 року ратифікованою постановою Верховної Ради України №789-ХІІ від 27.02.1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

В контексті пункту 2 ст. 8 Конвенції про права дитини, ЄСПЛ наголосив, що в усіх випадках основне значення має вирішення питання про те, що найкраще відповідає інтересам дитини.

Згідно ч. 1 ст. 9 Конвенції, визначення компетентними органами, що розлучення дитини з батьками необхідне застосовувати в якнайкращих інтересах дитини може бути необхідне у випадку, коли батьки не піклуються про дитину.

Відповідно до ст. 18 Конвенції про права дитини, батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Європейський суд з прав людини у справі «Хант проти України» (заява від 07 грудня 2006 року N931111/04) наголосив, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 11 липня 2017 року у справі «М. С. проти України», заява № 2091/13, суд зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по - перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним (параграф 76). Аналіз наведених норм права, зокрема й практики Європейського суду з прав людини, дає підстави для висновку, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й у першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Стаття 8 Конвенції включає як право батьків на вжиття заходів для повернення дитини, так і обов`язок національних органів влади вживати такі заходи. Зазначене застосовується не лише у справах, пов`язаних із обов`язковим відібранням дітей на державне утримання та вжиттям заходів соціального захисту, а також у справах, у яких між батьками та іншими членами сім`ї дитини виникає спір щодо спілкування з дитиною та її проживання (рішення Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) у справі «Хокканен проти Фінляндії» від 23 вересня 1994 року та у справі «Фуска проти Румунії» від 13 липня 2010 року).

Крім того, таке спілкування, а також його характер та обсяг обумовлюють обставинами кожної справи та повинні визначатися з урахуванням основних інтересів дитини. Незважаючи на те, що національні органи влади зобов`язані максимально сприяти такій взаємодії, будь-який обов`язок застосування примусу з цих питань має бути обмежено, оскільки мають бути враховані інтереси, а також права та свободи усіх зацікавлених осіб, із наданням першочергової важливості основним інтересам дитини та її правам за статтею 8 Конвенції (рішення ЄСПЛ у справі «Йохансен проти Норвегії» від 07 серпня 1996 року).

Оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зав`язків, вимагатиме від судів ретельно оцінювати низку факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте, необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими (п.79 рішення ЄСПЛ від 1-.січня 2008 року у справі «Кірнс проти Франції» заява №35991/04 - Kearns v. France)

В основу правової позиції слід керуватись положеннями Конвенції про права дитини (в якій реалізовано принцип домінанту інтересів дитини над усіма іншими), ратифікованої Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року, з урахуванням встановлених обставин справи, зокрема, стабільності та матеріальної забезпеченості.

В контексті пункту 2 ст. 8 Конвенції про права дитини, ЄСПЛ наголосив, що в усіх випадках основне значення має вирішення питання про те, що найкраще відповідає інтересам дитини, звертаємо увагу суду, що в даному конкретному випадку питання захисту права та законного інтересу полягає у не можливості реалізовувати свої права та законні інтереси будучи без батьків та законного представника.

Аналіз наведених норм права, зокрема й практики Європейського суду з прав людини, дає підстави для висновку, що похідним від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток і належне виховання є та у першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків.

Також суд враховує положення Декларації прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблелею ООН 20.11.1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і у всякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини.

Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом із батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків.

Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006 року №3477-IV суди застосовують при розгляді справ конвенцію про захист прав і основоположних свобод та практику Європейського суду як джерело права

Статтею ч.1 ст. 9 Конвенції про права дитини визначено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки не піклуються про дитину.

Згідно ст. 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Відповідно до ч. 2 ст. 51 Конституції України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Статтею 180 СК України визначено, що кожен з батьків повинен утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно з ч.2 ст.166 СК України, особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини.

При задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. У разі якщо мати, батько або інші законні представники дитини відмовляються отримувати аліменти від особи, позбавленої батьківських прав, суд приймає рішення про перерахування аліментів на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України та зобов`язує матір, батька або інших законних представників дитини відкрити зазначений особистий рахунок у місячний строк з дня набрання законної сили рішенням суду (ч.3 ст.166 СК України).

Відповідно до ч. 3 ст.181 Сімейного кодексу України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Згідно з ч. 2 ст. 182 Сімейного кодексу України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Враховуючи ухилення відповідача від виконання обов`язку щодо утримання дитини та відсутність доказів на підтвердження виконання такого обов`язку, відсутності належних відомостей щодо працевлаштування відповідача, суд приходить до висновку про необхідність стягнення аліментів на утримання дитини у розмірі ј частини з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, і до досягнення дитиною повноліття.

Окрім цього, вирішуючи питання стягнення судових витрат, суд приходить до висновку, що на підставі ст. 141 ЦПК України з відповідача в користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 4 540 (чотири тисячі п`ятсот сорок) гривень.

На підставі статями 150, 155, 164, 166, 181-182 СК України та керуючись статтями 2, 12, 81, 89, 258-259 ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в :

Позов Органу опіки і піклування Бучанської міської ради до ОСОБА_1 про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів - задовольнити.

Позбавити ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_8 , місце реєстрації: АДРЕСА_2 ) батьківських прав відносно дитини ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_7 .

Стягувати із ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_8 , місце реєстрації: АДРЕСА_2 ) аліменти на утримання дитини - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , у розмірі 1/4 частини від усіх видів його доходу, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягувати з 18 червня 2021 року і до досягнення дитиною повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_9 на користь установи або особи, що буде утримувати дитину - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_7 .

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_8 , місце реєстрації: АДРЕСА_2 ) на користь держави судовий збір у розмірі 4 540 (чотири тисячі п`ятсот сорок) гривень.

Рішення в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць підлягає негайному виконанню.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заява про перегляд заочного рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя Ю.В. Кравчук