Справа №:755/9189/22
Провадження №: 2/755/5860/22
"23" вересня 2022 р. суддя Дніпровського районного суду м. Києва Слободянюк А.В., розглянувши позовну заяву ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «АЛЕКСКРЕДИТ», треті особи: приватний нотаріус Броварського районного нотаріального округу Київської області Колейчик Володимир Вікторович, приватний виконавець виконавчого округу міста Києва Дорошкевич Віра Леонідівна про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню,-
Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис, вчинений приватним нотаріусом Броварського районного нотаріального округу Київської області Колейчиком В.В.
Суд, вивчивши матеріали позовної заяви дійшов висновку, що зазначена позовна заява підлягає передачі на розгляд іншому суду.
Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Згідно положень ЦПК України існує загальна підсудність за місцезнаходженням відповідача (ст. 27 ЦПК України) та альтернативна підсудність за вибором позивача (ст. 28 ЦПК України).
Як вбачається з матеріалів справи, предметом даного спору є визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню.
Згідно із ч. 12 ст. 28 ЦПК України, позови до стягувача про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, або про повернення стягненого за виконавчим написом нотаріуса можуть пред`являтися також за місцем його виконання.
Як вбачається, в даному випадку, пред`являючи вказаний позов до суду, позивач скористався наданим правом стосовно підсудності справи за вибором позивача, обравши альтернативну підсудність, у відповідності до положень ч. 12 ст. 28 ЦПК України за місцем виконання виконавчого напису нотаріуса. Зокрема, як зазначає позивач, оскільки дане виконавче провадження перебуває на виконанні у приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Дорошкевич В.Л., то місцем його виконання є місцезнаходження приватного виконавця.
Так, згідно положень п. 3 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про виконавче провадження», відповідно до цього Закону, серед іншого, примусовому виконанню підлягають рішення, на підставі виконавчих написів нотаріусів.
За змістом ст. 24 ЗУ «Про виконавче провадження», яка має назву «Місце виконання рішення», виконавчі дії провадяться державним виконавцем за місцем проживання, перебування, роботи боржника або за місцезнаходженням його майна. Виконавчі дії у виконавчих провадженнях, відкритих приватним виконавцем у виконавчому окрузі, можуть вчинятися ним на всій території України.
Отже, враховуючи зазначену норму статті, законодавець пов`язує місце виконання рішення не з місцем знаходження кабінету/офісу приватного виконавця, а з місцем вчинення виконавчих дій.
В той же час, приватний виконавець приймає до виконання виконавчі документи за місцем проживання, перебування боржника-фізичної особи, за місцезнаходженням боржника-юридичної особи або за місцезнаходженням майна боржника. Виконавчі дії у виконавчих провадженнях, відкритих приватним виконавцем у виконавчому окрузі, можуть вчинятися ним на всій території України.
У вказаній постанові Верховного Суду, зазначено про те, що місце проведення виконавчих дій та місце виконання рішення не є тотожними поняттями, а тому суд не погодився з наведеними обставинами сторони про те, що належною підсудністю позову особи є суд за місцем виконання виконавчого напису у відповідному виконавчому окрузі, у якому відкрито виконавче провадження, у зв`язку з чим визнав помилковим тлумаченням вимог статті 24 Закону України «Про виконавче провадження» та частини дванадцятої статті 28 ЦПК України.
Разом з тим, як вбачається з матеріалів позовної заяви, останні не містять відомостей, які б дозволили встановити місце виконання виконавчого напису, у відповідності до статті 24 Закону України «Про виконавче провадження», саме на території Дніпровського району міста Києва.
А отже, з урахуванням зазначеного, дана позовна заява не може бути пред`явлена до Дніпровського районного суду м. Києва, у відповідності до правил ч. 12 ст. 28 ЦПК України та підлягає розгляду за загальними правилами територіальної підсудності, визначеними ч. 2 ст. 27 ЦПК України.
Так, ч. 2 ст. 27 ЦПК України встановлено, що позови до юридичних осіб пред`являються в суд за їхнім місцезнаходженням згідно з Єдиним державним реєстром юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань.
Отже, з наданих суду документів та позову вбачається, що, останній подано з порушенням правил підсудності.
Частиною 9 статті 187 ЦПК України встановлено, що якщо за результатами отриманої судом інформації буде встановлено, що справа не підсудна цьому суду, суд надсилає справу за підсудністю в порядку, встановленому статтею 31 цього Кодексу.
Відповідно до вимог п. 1 ч. 1 ст. 31 ЦПК України, суд передає справу на розгляд іншому суду, якщо справа належить до територіальної юрисдикції (підсудності) іншого суду.
Згідно із ст. 32 ЦПК України спори між судами про підсудність не допускаються. Справа, передана з одного суду до іншого в порядку, встановленому статтею 31 цього Кодексу, повинна бути прийнята до провадження судом, якому вона надіслана.
Таким чином, враховуючи те, що дана категорія спору передбачає альтернативність територіальної підсудності, за якою можливо пред`явити наведений позов, зважаючи на те, що судом не встановлено відомостей, які б згідно вимог закону, надавали можливість визначити підсудність даного позову, за правилами ч. 12 ст. 28 ЦПК України, при цьому, враховуючи, що місце місцезнаходження відповідача, як юридичної особи та місце виконання оспорюваного виконавчого напису територіально не відносяться до Дніпровського району м. Києва, вбачається, що в даному випадку відсутні законом передбачені підстави для слухання даної справи Дніпровським районним судом м. Києва, а тому суд приходить до висновку про направлення матеріалів позовної заяви за підсудністю Жовтневого районного суду міста Дніпропетровська, за місцезнаходженням відповідача, у відповідності до ч. 2 ст. 27 ЦПК України.
Керуючись ст.ст. 27, 28, 31, 187 ЦПК України, суд
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана протягом п`ятнадцяти днів з дня отримання копії ухвали безпосередньо до Київського апеляційного суду.
Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення, якщо інше не передбачено цим Кодексом.

Ухвали, що постановлені судом поза межами судового засідання або в судовому засіданні у разі неявки всіх учасників справи, розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, набирають законної сили з моменту їх підписання суддею (суддями).

Суддя А.В. Слободянюк