Справа № 454/4544/21
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 жовтня 2022 року Сокальський районний суд Львівської області у складі:

головуючого - судді Струс Т. В. ,

за участю секретаря Синевської Г.В.,

позивача ОСОБА_1 ,

представник відповідачів адвоката Савка Р.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Сокалі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про визнання осіб такими, що втратили право на користування житловим приміщенням,

в с т а н о в и в:

Позивач звернувся в суд із даним позовом до відповідачів в якому вказує, що 30.09.2020р. між ним та його матір`ю ОСОБА_4 укладено договір довічного утримання, реєстраційний №837, та договір довічного утримання №839, відповідно до яких матір передає йому у власність житловий будинок загальною площею 69,6кв.м., з якої житлова 45,0кв.м., що розташований на земельній ділянці площею 0,1000га.. Зазначає, що 17.09.2020р. його матір звернулася у Великомостівську міську раду із скаргою, оскільки в жовтні 2018р. з невідомих для неї причин з її володіння зникли усі документи, що підтверджують право власності на будинок АДРЕСА_1 , а також будинкова книга. Зазначає, що згодом після відновлення документів, в тому числі будинкової книги, з`ясувалося, що до переліку зареєстрованих осіб за вказаною адресою внесено два записи 20.05.2019р. внесено запис про реєстрацію ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та 12.09.2019р. про реєстрацію ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .. Зазначає, що дані записи здійснені за відсутності матері та невідомих для неї обставин та без її згоди. У зв`язку із чим просила вважати дані записи про реєстрацію відповідачів недійсними. Зазначає, що відповідачі хоч і є рідними онуками його матері, однак з моменту реєстрації по даний час не проживають в будинку, своїх речей в будинку не тримають, в його утриманні участі не беруть, комунальні платежі не сплачують. Вибувши на навчання в м. Київ, проживають там. В зв`язку з тим, що відповідачі добровільно не знімаються із реєстрації з належного йому будинку, він вимушений звертатися до суду із даним позовом, оскільки факт реєстрації відповідачів порушує його право вільного розпоряджатися своїм майном. Просить суд визнати відповідачів такими, що втратили право на користування житловим приміщенням, будинком АДРЕСА_1 .

У відзиві на позовну заяву відповідачі позовних вимог не визнали, зокрема повідомили, що позивач у справі є рідним братом їх батька.

Позивач зареєстрований та фактично проживає в м. Житомир. Зазначають, що в спірному будинку проживає їх сім`я, а саме батьки та вони, а також проживала донедавна їх баба, яка є власником будинку та яку забрав до себе в м. Житомир її син, а позивач. Стверджують, що в будинку вони проживають із народження та лише після закінчення навчання у середній школі та поступання у вищий навчальний заклад знімалися із реєстрації та після навчання знову реєструвалися у будинку. Таким чином будинок є їх єдиним місцем проживання. У зв`язку із роботою вони подекуди залишали будинок на деякий час, винаймаючи тимчасове житло в м. Києві. Їх батько ОСОБА_5 також постійно проживає в даному будинку. Про те, що будинок перейшов у власність їх дядька позивачі та їх батьки дізналися лише із матеріалів позову. Зазначають, що метою позову є лише корисливий мотив позивача. За час проживання в будинку їх батьком власною працею та коштами проведено реконструкцію будинку, здійснено його покращення, вартість яких в складі самого будинку разом із його при належностями, господарськими будівлями і спорудами, становить не менше 50%, за рахунок чого їх батьки набули право на частку у цьому будинку. Наголошують на тому, що у зв`язку з навчанням чи роботою не рідше як кожного місяця приїздили додому і жодного разу довготривало не залишали його. Просять відмовити у задоволенні позову.

У відповіді на відзив позивач заперечив факти викладені відповідачами у відзиві та просив задовольнити позов.

Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити, в обгрунтування навів доводи як і ті, що викладені у позовній заяві.

Представник відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 адвокат Савка Р.І. в судовому засіданні позовних вимог не визнав, підтримав доводи, що викладені у відзиві на позовну заяву.

Свідок ОСОБА_4 в судовому засіданні показала, що є матір`ю позивача, а відповідачі є її онуками, які погано до неї відносяться. Зазначила, що ніхто у неї дозволу на реєстрації онуків в будинку не питав. Коли вона хворіла, то ніхто з них до неї не приходив. Коли онучки поїхали вчитися в м. Київ вона їх не бачила, а лише на свята. Знялися онучки із реєстрації у її будинку коли поступили на навчання, після закінчення ними навчання вона їх не бачила. Зазначає, що коли вона прийшла із лікарні, часу не пригадує, то виявила відсутність документів на будинок. З 2019 року вона проживає у сина в м. Житомир та їй не відомо чи онучки проживають в будинку.

Свідок ОСОБА_5 показав, що є батьком відповідачок. Зазначив, що народився у спірному будинку та надалі живе у ньому. Лише на час коли він навчався він знімався із реєстрації у будинку, однак коли повернувся зареєструвався. Відповідач є його рідним братом, який залишив будинок коли пішов навчатися та пізніше виїхав в м. Житомир та там залишився. Мати попросила щоб він залишився жити із нею та сказала, що будинок буде йому. З 1988 року він проживає в будинку, в 1994 році він одружився та в шлюбі у них з дружиною народилися двоє дочок. Всі вони були зареєстровані в будинку, діти ходили в школу, згодом поступили в м. Київ, де проживали у гуртожитку, у зв`язку із чим були змушені знятися із реєстрації. Після закінчення навчання діти повернулися додому та його мати надала дозвіл на їх повторну реєстрацію у будинку. З цього часу діти проживають в будинку.

Свідок ОСОБА_6 показала, що є матір`ю відповідачок. В 1994 році вона одружилася із ОСОБА_5 та вони стали проживати в спірному будинку, де власницею його була мати її чоловіка. Мати чоловіка попросила залишитися жити із нею. Вони проживали разом та у шлюбі народилися дві дочки, мати чоловіка допомагала у їх догляді. За час проживання в будинку вони з чоловіком за зароблені кошти проводили ремонт у будинку, покращували його, провели воду. Їх дочки проживали та були зареєстрованими в будинку до закінчення школи, коли поступили в м. Київ та проживали в гуртожитку. По закінченні навчання дочки повернулися та мати чоловіка надала дозвіл на їх реєстрацію. Згодом дочки поїхали в м. Київ де працювали, однак постійно приїздили додому. З 2019 року мати чоловіка стала проживати в м. Житомир у іншого сина та з цього часу почалися непорозуміння.

Свідок ОСОБА_7 показала, що є сусідкою відповідачів. Зазначила, що дівчата народилися в хорошій сім`ї, вони навчалися в школі та потім поступили в м. Київ. Мати ОСОБА_5 постійно говорила, що будинок буде його, однак як їй відомо, що у них виникли непорозуміння.

Свідок ОСОБА_8 в судовому засіданні показала, що позивач є її племінником. З самого народження відповідачки проживали і проживають в будинку. Навіть коли навчалися то постійно приїздили додому. В будинку мали свої кімнати та особисті речі. Їй відомо, що під час карантину вони були в м. Великі Мости та працювали дистанційно.

Свідок ОСОБА_9 показала, що є сусідкою відповідачок які народилися в будинку та проживають у ньому. Коли вони навчалися в м. Києві то приїздили додому. Зазначає, що власниця будинку ніколи не була проти щоб онуки були зареєстрованими у ньому.

Заслухавши учасників судового розгляду та дослідивши докази в справі, суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до копій договорів довічного утримання від 30.09.2020р. реєстраційний №837, та №839, ОСОБА_4 передає ОСОБА_1 у власність житловий будинок АДРЕСА_1 загальною площею 69,6кв.м., з якої житлова 45,0кв.м. та земельну ділянку площею 0,1000га. для будівництва та обслуговування житлового будинку.

Згідно витягів з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 30.09.2020р. ОСОБА_1 набув у власність вищевказаний житловий будинок та земельну ділянку для його будівництва та обслуговування.

Із копії скарги ОСОБА_4 від 17.09.2020р. на ім`я керівника Великомостівської міської ради, встановлено, що із такою вона зверталася з приводу проведення без її дозволу реєстрації у належному їй житловому будинку АДРЕСА_1 ОСОБА_2 та ОСОБА_10 ..

Згідно відповіді міського голови Великомостівської міської ради від 08.10.2020р., встановлено у такій ОСОБА_4 повідомлено, що для уточнення інформації у міську раду закликано її сина ОСОБА_5 , який надав пояснення, що на момент реєстрації його дочок, мати ОСОБА_4 проживала в АДРЕСА_1 та надавала дозвіл.

Із дослідженої копії будинкової книги будинковолодіння АДРЕСА_1 , зокрема встановлено, що 19.11.1998р. в будинку проведено реєстрацію ОСОБА_2 , в подальшому 28.08.2012р. знято із реєстрації та 20.05.2019р. повторно зареєстровано. Також встановлено, що 19.11.1998р. в будинку проведено реєстрацію ОСОБА_3 , в подальшому 21.08.2014р. знято із реєстрації та 12.09.2019р. повторно зареєстровано.

Згідно ст. 391 Цивільного кодексу України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до ч.1 ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі заяви особи або її законного представника; судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою.

На обґрунтування своїх вимог позивач покликається зокрема на ст. 72 ЖК УРСР, згідно якої визнання особи такою, що втратила право на користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться у судовому порядку.

Натомість враховуючи той факт, що будинок відноситься до приватного житлового фонду, а не до державного чи громадського, покликання на дану норму є необґрунтованим.

Також позивач покликається на ч.2 ст.405 ЦК України, відповідно до якої член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Натомість згідно до ст. 47 Конституції України, кожен має право на житло.

Згідно до ст. 397 ЦК України, житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, призначені та придатні для постійного проживання в них.

Отже для визнання особи такою, що втратила право на користування житлом є необхідним встановлення, що така особа не користується відповідним житлом понад рік без поважних причин.

Згідно зі ст. 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, кожен має право на повагу до свого приватного та сімейного життя, до свого житла та кореспонденції.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Кривіцька і Кривіцький проти України» («Kryvitska and Kryvitskyy v. Ukraine», заява № 30856/03) поняття «житло» не обмежується приміщенням, в якому особа проживає на законних підставах або яке було у законному порядку встановлено, а залежить від фактичних обставин, а саме існування достатніх і тривалих зв`язків з конкретним місцем. Втрата житла будь-якою особою є крайньою формою втручання у право на житло.

Повага до права людини на житло закріплена також у статті 8 Європейської Конвенції з правлюдини і основоположних свобод. У разі порушення цих прав передбачено право на судовий захист. Ніхто не може примусово бути позбавлений житла, безпідставно виселений із нього або визнаний таким, що втратив право користування жилим приміщенням. Воно охоплює насамперед право займати житло, не бути виселеною чи позбавленою свого житла. Це покладає на державні органи зобов`язання «вживати розумних і адекватних заходів для захисту прав» (рішення ЄСПЛ у справі Powell and Rayner v. the U.K. від 21 лютого 1990 року).

Як встановлено в ході розгляду спарви відповідачі були зареєстрованими у спірному будинку як член сім`ї власника, з дозволу власника, а отже не є таким, що самоправно вселилися. Факт повторної реєстрації відповідачів у спірному будинку без згоди власника будинку не здобув свого підтвердження в ході розгляду справи.

Згідно з ч. 1 ст.12ЦПК цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Відповідно до ч. 1 ст.13ЦПК суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Всупереч приписів ст. 81 ЦПК України, позивачем не надано жодних доказів (акту, довідки, тощо), що відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 більше року не проживають у спірному будинку без поважних причин.

Вирішуючи даний спір, суд не приймає до уваги наведені позивачем доводи, оскільки в них не зазначено обставин, які дають підстави для визнання відповідачів такими, що втратили право користування житловим приміщенням та зазначені доводи достовірно не підтверджують того, що відповідачі не проживають в будинку та не користується ним без поважних причин понад один рік.

Таким чином, враховуючи наведені вище норми чинного законодавства, а також усі обставини даної справи у їх сукупності, суд прийшов до висновку, що звертаючись до суду з даним позовом, позивач не надав належних, достатніх та переконливих доказів про те, що відповідачі не проживають в будинку та не користуються ним без поважних причин понад один рік, а тому в задоволенні позову необхідно відмовити.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 259, 264 - 265, 268, 354, 355 ЦПК України, суд -

в и р і ш и в:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про визнання осіб такими, що втратили право на користування житловим приміщенням - житловим будинком АДРЕСА_1 - відмовити.

Рішення може бути оскаржене учасниками розгляду шляхом подання в 30-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги в апеляційному порядку безпосередньо до Львівського апеляційного суду.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи, апеляційні скарги подаються учасниками справи через Сокальський районний суд Львівської області.

Позивач: ОСОБА_1 , місце проживання АДРЕСА_2 .

Відповідач: ОСОБА_2 , місце проживання АДРЕСА_1 .

Відповідач: ОСОБА_3 , місце проживання АДРЕСА_1 .

Повний текст рішення складено 10.10.2022 року.

Головуючий: Т. В. Струс