Провадження номер 2-п/522/26/22
УХВАЛА

04 жовтня 2022 року Приморський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді Шенцевої О.П.,

при секретарі Лукашкіні О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі заяву представника Акціонерного товариства Комерційний банк «Приват Банк» про перегляд заочного рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 22 липня 2021 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до акціонерного товариства «Приват Банк» (м. Дніпро, Набережна Перемоги 50), треті особи приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Бондар Ірина Михайлівна (м. Дніпро, вул. Центральна 6/9), Другий Приморський відділ державної виконавчої служби у м. Одесі Південного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Одеса) (м. Одеса, вул. Пастера 58) про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, -

ВСТАНОВИВ:

Представник позивача звернувся до суду з позовом до Акціонерного товариства «Комерційний банк «ПриватБанк» про визнання виконавчого напису нотаріуса вчиненого за реєстровим №8842 від 11.09.2017 року такими, що не підлягає виконанню.

Заочним рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 22 липня 2021 року позовні вимоги ОСОБА_1 , були задоволені.

У серпні 2021 року представник Акціонерного товариства Комерційний банк «Приват Банк» звернувся до суду із заявою про перегляд заочного рішення суду, посилаючись на те, що рішення суду ухвалено у відсутність відповідача та з рішенням не згодний.

Сторони у судове засідання не з`явились.

Дослідивши матеріали вищезазначеної цивільної справи, та докази, надані сторонами, суд вважає, що дана заява задоволенню не підлягає.

Згідно вимог ч. 1 ст. 284 ЦПК України заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Судом встановлено, що Приморським районним судом м. Одеси 22 липня 2021 року було ухвалено заочне рішення, яким позов позовні вимоги ОСОБА_1 були задоволені. Визнаний таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис вчинений Приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Бондар Іриною Михайлівною від 11 вересня 2017 року, зареєстрований в реєстрі за № 8842 щодо стягнення з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Комерційний банк «ПриватБанк» грошових коштів у розмірі 5760 доларів США; стягнуто з Акціонерного товариства «Комерційний банк «ПриватБанк» (м. Київ, вул. Грушевського, 1д,) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 ) 14 000 грн. 00 коп. витрат на правничу допомогу; стягнуто з Акціонерного товариства «Комерційний банк «ПриватБанк» (м. Київ, вул. Грушевського, 1д,) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 ) 857 грн. 96 коп. судових витрат.

Відповідно до ч. 1 ст. 288 ЦПК України, заочне рішення підлягає скасуванню, якщо судом буде встановлено, що відповідач не з`явився в судове засідання та (або) не повідомив про причини неявки, а також не подав відзив на позовну заяву з поважних причин, і докази, на які він посилається, мають істотне значення для правильного вирішення справи.

Згідно ст. 128 ЦПК України, суд викликає учасників справи у судове засідання або для участі у вчиненні процесуальної дії, якщо визнає їх явку обов`язковою. Судові виклики здійснюються судовими повістками про виклик. Судова повістка фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку.

Жодного доказу на підтвердження поважності причин нез`явлення в судове засідання та неподання заперечень на позов заявником не надано.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Однією з засад цивільного судочинства, згідно п. 11 ч. 3 ст. 2 ЦПК України є неприпустимість зловживання процесуальними правами.

Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції) наголошує, що пункт 1 статті 6 Конвенції гарантує кожному право на подання до суду скарги, пов`язаної з його або її правами та обов`язками цивільного характеру (рішення від 21 лютого 1975 року у справі «Голдер проти Сполученого Королівства» (п. 36). На це «право на суд», в якому право на доступ до суду є одним з його аспектів, може посилатися кожен, хто небезпідставно вважає, що втручання у реалізацію його або її прав цивільного характеру є неправомірним (рішення від 13 жовтня 2009 року у справі «Салонтаджі-Дробняк проти Сербії» (п. 132).

Разом з тим, як зазначає Європейський суд з прав людини, право на доступ до суду не є абсолютним і може підлягати обмеженням. Вони дозволяються опосередковано, оскільки право на доступ до суду «за своєю природою потребує регулювання державою, регулювання, що може змінюватися у часі та місці відповідно до потреб і ресурсів суспільства та окремих осіб» (рішення від 28 травня 1985 року у справі «Ешингдейн проти Сполученого Королівства», (п. 57). Встановлюючи такі правила, держава користується певною свободою розсуду.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини застосовувані державою обмеження в доступі особи до національного суду не повинні звужувати чи зменшувати залишені особі можливості доступу до суду в такий спосіб або такою мірою, що буде нівельована сама суть права. Більше того, встановлене державою обмеження суперечитиме пункту 1 статті 6 Конвенції, якщо воно не має законної мети і якщо не буде забезпечено пропорційного співвідношення між застосованими засобами та поставленою метою (рішення від 21 вересня 1994 року у справі «Фаєд проти Сполученого Королівства» (п. 65), рішення від 18 лютого 1999 р. у справі «Вайт і Кеннеді проти Німеччини» (п. 59), рішення від 10 травня 2001 р. у справі «Т.Р. та К.М. проти Сполученого Королівства» (п. 98), рішення від 10 травня 2001 р. у справі «Z. Та інші проти Сполученого Королівства» (п. 93).

Також, суд враховує, що заявником не додано доказів, якими вона обґрунтовує свої заперечення проти вимог позивача та які мають мати істотне значення для правильного вирішення спору для можливості скасування заочного рішення відповідно до вимог ст. 288 ЦПК України.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Згідно ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч. 2 ст. 78 ЦПК України).

Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Неподання суду доказів, якими заявник обґрунтовує необхідність скасування заочного рішення Приморського районного суду м. Одеси від 22 липня 2021 року, унеможливлює встановлення їх наявності та істотності значення для вирішення спору.

Відповідно до ч. 3 ст. 287 ЦПК України в результаті розгляду заяви про перегляд заочного рішення суд може своєю ухвалою: 1) залишити заяву без задоволення; 2) скасувати заочне рішення і призначити справу до розгляду в загальному порядку.

З урахуванням наведеного вище суд вважає, що відповідно до ч. 1 ст. 288 ЦПК України підстави для скасування заочного рішення суду відсутні, у зв`язку із чим заява підлягає залишенню без задоволення.

Керуючись: ст.ст. 4,12,13,76,258-261,287 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

Заяву представника Акціонерного товариства Комерційний банк «Приват Банк» про перегляд заочного рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 22 липня 2021 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до акціонерного товариства «Приват Банк» (м. Дніпро, Набережна Перемоги 50), треті особи приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Бондар Ірина Михайлівна (м. Дніпро, вул. Центральна 6/9), Другий Приморський відділ державної виконавчої служби у м. Одесі Південного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Одеса) (м. Одеса, вул. Пастера 58) про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню - залишити без задоволення.

Роз`яснити заявнику, що у разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення, згідно ч.1 ст. 354 ЦПК України.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя:

04.10.2022