Справа № 472/333/22
У Х В А Л А
"27" вересня 2022 р. смт. Веселинове
Веселинівський районний суд Миколаївської області у складі:
головуючого судді Кучерявенко С.С.,
при секретарі Чорній О.В.,
представника боржника ОСОБА_1 ,
представника зацікавленої особи Легкої О.В.,
розглянув матеріали скарги представника боржника ОСОБА_2 - адвоката Венделя Олега Михайловича, заінтересована особа: Веселинівський відділ державної виконавчої служби у Вознесенському районі Миколаївської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), на бездіяльність посадових осіб державної виконавчої служби,
До Веселинівського районного суду в інтересах ОСОБА_2 звернувся її представник, ОСОБА_1 зі скаргою про визнання бездіяльності посадових осіб Веселинівського відділу державної виконавчої служби у Вознесенському районі Миколаївської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) щодо не зняття арешту з майна боржника ОСОБА_2 при поверненні виконавчого документа стягувачеві у виконавчому провадженні № 36088815, та зобов`язати Веселинівський відділ державної виконавчої служби у Вознесенському районі Миколаївської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) зняти арешт з майна боржника.
Вимоги скарги обґрунтовані тим, що арешт на майно ОСОБА_2 було накладено в рамках виконавчого провадження № 36088815. Згідно з інформаційною довідкою Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 304034828 від 01.07.2022 р. арешти накладені на нерухоме майно Боржника, зокрема реєстраційний номер обтяження 395005, зареєстроване 20.03.2013 року на підставі Постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження № 36088815, виданою 04.02.2013 р. Веселинівським відділом державної виконавчої служби у Вознесенському районі Миколаївської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) та на підставі Постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження б/н, виданою 04.02.2014 року Веселинівським відділом державної виконавчої служби у Вознесенському районі Миколаївської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса).
Крім того, в листі про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження на запит адвоката Вендель О.М. зазначено, що виконавче провадження № 36088815, в рамках якого був накладений арешт на майно ОСОБА_2 завершене 30.05.2013 року на підставі п.2 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження». В ході виконання виконавчого документа державним виконавцем на все майно боржника було накладено обмеження. Станом на 01.07.2022 року відомості щодо погашення заборгованості у відділі відсутні. Правові підстави для зняття арештів відсутні. У зв`язку цим представник боржника вважає, що дії державного виконавця є неправомірними, а постанови про арешт майна є незаконними та підлягають скасуванню.
Ухвалою суду від 25.07.202 року відкрито провадження за скаргою на бездіяльність посадових осіб державної виконавчої служби.
26 липня 2022 року в.о. начальника відділу державної виконавчої служби Легкою О.В. подано відзив на скаргу, в якій вона просить відмовити у задоволенні скарги з тих підстав, що ч. 4 ст. 59 ЗУ «Про виконавче провадження», визначено чіткий перелік підстав для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини, у всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду.
Представник боржника ОСОБА_1 в судовому засіданні свої вимоги підтримав повністю, просить суд визнати неправомірною бездіяльність посадових осіб відділу ДВС, та зняти арешт з майна ОСОБА_2 , оскільки накладення арешту на майно порушує її права, як власника майна, що є протиправною бездіяльністю органу державної виконавчої служби.
Представник Веселинівського відділу державної виконавчої служби у Вознесенському районі Миколаївської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) Легка О.В. в судовому засіданні скаргу не визнала, суду показала, що на виконні у відділі державної виконачої служби перебувало виконавче провадження № 36088815, в рамках якого був накладений арешт на майно ОСОБА_2 . Станом на 01.07.2022 року відомості щодо погашення заборгованості у відділі відсутні, тому відсутні правові підстави для зняття арештів. 30.05.2013 року виконавче провадження завершено на підставі п.2 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження», матеріали справи знищені у зв`язку із закінченням терміну зберігання.
Суд, заслухавши представника боржника ОСОБА_1 , представника виконавчої служби Легку О.В., дослідивши матеріали скарги та додані до неї копії документів, дійшов наступного висновку.
Положенням ст. 4 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Згідно ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю.
У частині першій статті 16 ЦК України встановлено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення. У порядку цивільного судочинства захист майнових прав здійснюється у позовному провадженні, а також у спосіб оскарження рішення, дії або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби.
Відповідно до ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.
Відповідно до частини першої статті 59 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції на час пред`явлення позову) особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.
Верховний Суд розглядаючи питання ефективності захисту порушеного права особи на майно якого у рамках виконавчого провадження накладено арешт, у постанові від 28.10.2020 року у справі 320/2494/20 зазначив, що позивач який є боржником перед банком, є стороною виконавчого провадження.
У п. 24 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» від 7.02.2014 № 6 судам роз`яснено, що вимоги сторони виконавчого провадження про зняття арешту з майна розглядаються не у позовному провадженні, а як оскарження рішення державного виконавця в процесуальному порядку, передбаченому розділом VII ЦПК України.
Аналогічний правовий висновок викладений в постанові Верховного Суду від 02.09.2020 року у справі 320/5432/18.
Суд бере до уваги, що ОСОБА_2 є стороною виконавчого провадження № 36088815, а тому має право звернутись із скаргою на дії, бездіяльність або рішення виконавця в рамках даного виконавчого провадження.
Звертаючись з даною скаргою до суду, ОСОБА_2 та її представник обґрунтували свої вимоги тим, що накладення арешту на майно порушує права, як власника майна, а тому просили зняти арешт з належного їй майна.
Відповідно до пункту 5 частини третьої статті 11 Закону України «Про виконавче провадження» від 21 квітня 1999 року № 606-XIV в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин (далі - Закону № 606-XIV) державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право накладати арешт на майно боржника, опечатувати, вилучати, передавати таке майно на зберігання та реалізовувати його в установленому законодавством порядку.
Частиною першою статті 57 Закону № 606-XIV передбачено, що арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення.
Відповідно до ч 1 та п. 2 ч. 2 ст. 18 ЗУ «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.
Виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.
Примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів». (ч. 1 ст. 5 Закону України «Про виконавче провадження»).
З листа АТ «Ідея Банк» за вих №Л-2022 1737 від 04.08.2022 року вбачається, що між акціонерним Товариством «Ідея Банк» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Рантьє» 30.09.2015 року був укладений Договір факторингу № 30/091, за умовами якого відбулося відступлення права вимоги за кредитним договором № 7000503 від 13.08.2007 року.
За інформацією з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, ТОВ «Факторингова компанія «Рантьє» як юридична особа припинена 24.06.2019 року.
Як вбачається з інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 304034828 від 01.07.2022 р. арешти накладені на нерухоме майно Боржника, зокрема реєстраційний номер обтяження 395005, зареєстроване 20.03.2013 року на підставі Постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження № 36088815, виданою 04.02.2013 р. Веселинівським відділом державної виконавчої служби у Вознесенському районі Миколаївської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса), та на підставі Постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження б/н, виданою 04.02.2014 року Веселинівським відділом державної виконавчої служби у Вознесенському районі Миколаївської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса).
Як встановлено під час розгляду скарги, в ході вчинення виконавчих дій державним виконавцем на підставі пункту 2 ч.1 ст. 47 Закону України "Про виконавче провадження" 30.05.2013 винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу по виконавчому провадженню № 36088815.
За даними АСВП щодо виконавчого провадження №36088815 записів не знайдено. При цьому за інформацією, наданою Веселинівським відділом ДВС на адвокатський запит представника боржника, ВП 36088815 - знищено.
Крім того, інформація щодо поновлення стягувачу строку пред`явлення до виконання постанови про стягнення виконавчого збору в рамках ВП №36088815 відсутня. Відповідач також з таким позовом до суду не звертався.
Пунктом 2 частини 1 статті 47 Закону України «Про виконавче провадження» у разі відсутності у боржника майна, на яке може бути звернено стягнення, і здійснені державним виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними, виконавчий документ, прийнятий державним виконавцем до виконання, за яким стягнення не провадилося або було проведено частково, повертається стягувачеві.
В силу частини 5 статті 47 цього Закону повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених цією статтею, не позбавляє його права повторно пред`явити виконавчий документ до виконання протягом строків, встановлених статтею 22 цього Закону.
З автоматизованої системи виконавчих проваджень (спецрозділ) сформовано довідку по виконавчому провадженню №36088815, де зазначено строк повторного пред`явлення виконавчого листа до 30.05.2016 року, тобто строки повторного звернення до виконання минули.
Оскільки виконавче провадження завершене, виконавчий документ повернуто стягувачу, повторно виконавчий лист до виконання не пред`являвся, виконавчі провадження не відкривалися, то наявність протягом тривалого часу нескасованого арешту на майно боржника, за умови відсутності виконавчого провадження та майнових претензій з боку стягувача є невиправданим втручанням у право особи на мирне володіння своїм майном.
Згідно положень ст. 50 ч. ч. 2, 3 Закону України «Про виконавче провадження» №606-XIV від 21 квітня 1999 року (в редакції, чинній на момент накладення арешту на майно), у разі якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем накладено арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, державний виконавець зазначає про зняття арешту, накладеного на майно боржника. За заявою боржника державний виконавець видає йому додаткові копії постанови, зазначеної в частині другій цієї статті, для їх пред`явлення до органів, що здійснюють реєстрацію майна або ведуть реєстр заборони на його відчуження, для зняття арешту, накладеного на майно.
В силу ч.1 ст. 40 Закону України "Про виконавче провадження", у разі закінчення виконавчого провадження (крім закінчення виконавчого провадження за судовим рішенням, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також, крім випадків не стягнення виконавчого збору або витрат виконавчого провадження, не стягнення основної винагороди приватним виконавцем), повернення виконавчого документа до суду, який його видав, арешт, накладений на майно (кошти) боржника, знімається, відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників, скасовуються інші вжиті виконавцем заходи щодо виконання рішення, а також проводяться інші необхідні дії у зв`язку із закінченням виконавчого провадження.
Ч. 2 ст. 40 Закону України "Про виконавче провадження"визначено, що про зняття арешту з майна (коштів) виконавець зазначає у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа, яка в день її винесення надсилається органу, установі, посадовій особі, яким була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно (кошти) боржника, а у випадках, передбачених законом, вчиняє дії щодо реєстрації припинення обтяження такого майна.
Згідно з п 3.17 Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України № 512/5 від 02.04.2012 року, у постанові про закінчення виконавчого провадження, повернення виконавчого документа стягувачу чи повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який (яка) його видав(ла), державний виконавець зазначає підставу для цього з посиланням на відповідну норму Закону, результати виконання, а також наслідки завершення відповідного виконавчого провадження (зняття арешту тощо).
У постанові Верховного Суду від 27.03.2020 у справі № 817/928/17 визначено, що не зняття відповідачем арешту з майна боржника у виконавчому провадженні при поверненні виконавчого документа стягувачу є протиправною бездіяльністю органу державної виконавчої служби і порушене право позивача підлягає захисту шляхом зобов`язання відповідача зняти арешт з нерухомого майна позивача.
Під час здійснення даного виконавчого провадження на майно ОСОБА_2 , як боржника, було накладено арешт, який не був скасований після завершення виконавчого провадження та повернення виконавчого документу стягувачу без виконання. Факт обтяження власності ОСОБА_2 є втручанням у вільне володіння майном, яке захищено Конституцією України та Протоколом №1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, і може бути здійснено лише на підставі Закону.
На час розгляду скарги у Веселинівському відділі державної виконавчої служби у Вознесенському районі Миколаївської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) відсутні будь-які виконавчі провадження відносно боржника.
За змістом ч. 2,3 ст. 451 ЦПК України у разі встановлення обґрунтованості скарги, - суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).
Відсутність відкритого виконавчого провадження та знищення матеріалів виконавчого провадження за терміном зберігання свідчить про відсутність правових підстав для продовження дії арешту майна боржника, а тому на думку суду, є підставою для задоволення скарги.
На підставі викладеного та відповідно до вимог ст. ст.261, 353, 354,447-451 ЦПК України, суд,
Скаргу представника боржника ОСОБА_2 - адвоката Венделя Олега Михайловича, заінтересовані особи: Веселинівський відділ державної виконавчої служби у Вознесенському районі Миколаївської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), на бездіяльність посадових осіб державної виконавчої служби - задовольнити повністю.
Визнати неправомірною бездіяльність посадових осіб Веселинівського відділу державної виконавчої служби у Вознесенському районі Миколаївської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) стосовно незняття арешту з нерухомого майна боржника та заборони на його відчуження, накладених Постановою № 36088815 від 04.02.2013 року начальника відділу державної виконавчої служби Веселинівського районного управління юстиції Миколаївської області Крецу Б.М. та Постановою б/н від 04.02.2014 року начальника відділу державної виконавчої служби Веселинівського районного управління юстиції Миколаївської області Буланчі О.В.
Зобов`язати начальника Веселинівського відділу державної виконавчої служби у Вознесенському районі Миколаївської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) Буланчу О.В. зняти арешт з нерухомого майна боржника - ОСОБА_2 та заборону на його відчуженя, накладених Постановою № 36088815 від 04.02.2013 року начальника відділу державної виконавчої служби Веселинівського районного управління юстиції Миколаївської області Крецу Б.М. (Рішення про державну реєстрацію прав та їх
обтяжень №1006927 від 20.03.2013 року) та Постановою б/н від 04.02.2014 року начальника відділу державної виконавчої служби Веселинівського районного управління юстиції Миколаївської області Буланчі О.В. (Рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень № 10624298 від 04.02.2014 року).
Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Повний текст ухвали виготовлено 29 вересня 2022 року.
Суддя Веселинівського районного суду Миколаївської області С.С. Кучерявенко