Справа № 694/277/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

06.10.2022 року м. Звенигородка

Звенигородський районний суд Черкаської області у складі:

головуючого - судді Сакун Д.І.,

за участі секретаря судового засідання Матвієнко А. А.

розглянувши у судовому засіданні в приміщенні суду в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1 (зареєстрований та проживає АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , тел. НОМЕР_2 ) до ОСОБА_2 ( зареєстрована за адресою АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_3 ) третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору орган опіки та піклування Звенигородської міської ради Черкаської області (просп.. Шевченка 63, м. Звенигородка, Черкаська область, 20202, , тел. ) про визначення місця проживання дітей,

ВСТАНОВИВ:

Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача

15.02.2022 до Звенигородського районного суду надійшла дана позовна заява, в якій позивач просить визначити місце проживання малолітніх ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , разом з батьком ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , за адресою АДРЕСА_3 ; Звільнити ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , від сплати аліментів, встановлених судовим наказом у справі 694/1642/19 від 08.10.2019 року, виданого Звенигородським районним судом, про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_5 на утримання неповнолітніх дітей ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2 , аліменти в розмірі 1/3 (однієї третини) усіх видів заробітку (доходу), але не більше 10-ти розмірів прожиткового мінімуму, та не менше 50 % прожиткового мінімуму, встановленого чинним законодавством для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 26.09.2019 року і до повноліття дітей; Стягнути з відповідача на користь позивача понесені судові витрати за сплату судового збору та правничої допомоги.

В обґрунтування позову позивач зазначає, що 24 лютого 2012 року між позивачем та відповідачем було укладено шлюб. Від шлюбу сторони мають малолітніх дітей ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2 . 23.09.2019 року, рішенням Звенигородського районного суду, шлюб між позивачем та відповідачем розірвано. 08.10.2019 року Звенигородським районним судом видано судовий наказ про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_5 на утримання неповнолітніх дітей ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , аліменти в розмірі 1/3 (однієї третини) усіх видів заробітку (доходу), але не більше 10-ти розмірів прожиткового мінімуму, та не менше 50 % прожиткового мінімуму, встановленого чинним законодавством для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 26.09.2019 року і до повноліття дітей. Після розірвання шлюбу, сторони проживають за різними адресами, неповнолітні діти, на той час за їх спільною згодою, залишились проживати із відповідачем за зареєстрованим її місцем проживання в житловому будинку її матері по АДРЕСА_4 . В зв`язку із тим, що відповідач на протязі тривалого часу після розірвання шлюбу відмовляла позивачу бачитись із доньками, з метою виконання свого обов`язку що до виховання своїх дітей, за його зверненням, органом опіки та піклування Звенигородської міської ради винесено рішення №34 від 18.02.2020 року щодо визначення способів спілкування з дітьми. Відповідач ухилялася від виконання батьківських обов`язків щодо виховання своїх малолітніх дітей, що виразилось в тому, що 24.09.2020 року за своїм місцем проживання перебувала в стані алкогольного сп`яніння, а також не виконувала рішення органу опіки та піклування №34 від 18.02.2020 року щодо визначення способів спілкування з дітьми колишнім чоловіком. Постановою Звенигородського районного суду від 12.11.2020 року її притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1, ч.5. ст.184 КУпАП України. Постановою Звенигородського районного суду від 22.02.2021 року, ОСОБА_5 , за повторне невиконання рішення органу опіки та піклування №34 від 18.02.2020 року щодо визначення способів спілкування з дітьми колишнім чоловіком, притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.6 ст.184 КУпАП України. Влітку 2021 року, відповідач забравши із собою спільних двох дочок, переїхала в с.Багва, Уманського району, Черкаської області. Встановивши місце проживання відповідача разом із неповнолітніми дочками, позивач 07.10.2021 року приїхав в с.Багва, Уманського району та зайшов до житлового будинку що по АДРЕСА_5 . Діти в цей час на вигляд були в хворобливому стані. Відповідач ОСОБА_5 жодних заходів щодо лікування дітей не приймала. Забравши дітей в м.Звенигородка, Черкаської області, ОСОБА_1 звернувся до Звенигородського центру первинної медико-санітарної допомоги. Неповнолітній ОСОБА_4 було встановлено діагноз - ГРВІ, ОСОБА_3 - ринофарингіт. Діти перебували на лікуванні з 07.10.2020 по 18.10.2020. Після проведення лікування дітей, відповідач їх забрала в с.Багва, Уманського району. На його прохання залишити дочок тимчасово проживати з позивачем відмовилась. В кінці грудня 2021 року позивач дізнався що діти знову захворіли. 30.01.2021 року приїхавши в с.Багва, Уманського району, Черкаської області, останній знову забрав дітей до м.Звенигородка, Черкаської області. В цей же день ОСОБА_4 була оглянута педіатром, та її направлено на стаціонарне лікування де вона перебувала з 30.12.2021 по 11.01.2022 з діагнозом - первинний пієлонефрит без порушення функції нирок. Затримка мовного розвитку. ОСОБА_3 знаходилась на амбулаторному лікуванні з 09.01.2022 по 17.01.2022 з діагнозом ГРВІ. Під час лікування дітей, як восени так і взимку відповідач жодного разу станом здоров`я дітей не поцікавились, жодного разу не приїхала, навіть не телефонувала. Після одужання дочок ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , відповідач вимагає повернення дітей до її місця проживання. Позивач відмовляється повертати дітей в неналежні умови для проживання та виховання, внаслідок чого у сторін існує спір про встановлення місця проживання дітей. Відповідач ухиляється від виконання батьківських обов`язків щодо виховання своїх малолітніх дітей. ОСОБА_2 проживає в АДРЕСА_5 , із ОСОБА_8 1986 р.н., зі слів відповідачки він є її новий чоловік з яким зареєстровано шлюб. Відповідно до акту обстеження умов проживання малолітніх ОСОБА_4 та ОСОБА_3 від 13.01.2022 року, складеного комісійно в складі начальника служби в справах дітей, старостою села Багва, та директором Багвянського ЗЗСО 1-2 ступенів, встановлено що за місцем проживання по АДРЕСА_5 проживають ОСОБА_9 (1994 р.н.) мати, ОСОБА_8 (1986 р.н.) вітчим. Господарства сім`я не тримає, на момент відвідування в будинку не прибрано, продуктами харчування та консервацією сім`я не забезпечена. Під час відвідування діти знаходилися в батька в м.Звенигородка, оскільки діти хворіли та не мали належного догляду з боку матері. Стосунки та традиції сім`ї - мати та батько (вітчим) не мають постійного робочого місця, зловживають алкогольними напоями, часто залишають дітей вдома. Відповідач ніде не працює, не має стабільного заробітку, вона та її новий чоловік проживають лише за рахунок аліментів, які позивач сплачує щомісячно на утримання дітей, та зі змісту акта обстеження умов проживання від 13.01.2022 року, стає очевидним що відповідач аліменти сплачені позивачем витрачає на власні потреби, а не на утримання та виховання дітей. Залишення дітей самих вдома носить систематичний характер. Подальше проживання дітей з відповідачем є неможливим, та таким що створює загрозу їхньому життю, здоров`ю, повноцінному вихованню та розвитку. Позивач вважає за необхідне встановити місце проживання малолітніх ОСОБА_3 та ОСОБА_4 з ним. Останній має постійне місце роботи та стабільний заробіток, працює у ПрАТ «Звенигородський сироробний комбінат». Має постійне місце проживання по АДРЕСА_3 , за місцем його проживання для виховання та розвитку дітей створені належні умови. Стосунки та традиції сім`ї добрі з повагою та розумінням ставляться один до одного. В результаті обстеження було встановлено що тато ОСОБА_1 створив належні умови для проживання, виховання та розвитку своїх малолітніх дітей, а саме ОСОБА_3 та ОСОБА_4 .

Відповідач була належно повідомлена про розгляд справи за адресою реєстрації, а також відповідач була повідомлена про розгляд справи шляхом оголошення на веб-сайті Звенигородського районного суду, що відповідно до вимог ч. 11 ст. 128ЦПК України - з опублікуванням оголошення про виклик особа вважається повідомленою про дату, час і місце розгляду справи, однак, відзив до суду на позов не надала, про причини неподання суду відзиву не повідомила, зустрічного позову не пред`являла, а тому враховуючи ч.8 ст.178 ЦПК України, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Заяви, клопотання, інші процесуальні дії у справі.

Ухвалою судді Звенигородського районного суду Черкаської області від 25.07.2022 було відкрито провадження. Розгляд справи вирішено проводити за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

06.10.2022 року через канцелярію суду надійшла заява від позивача про розгляд справи без його участі. Вказує, що позовні вимоги підтримує, просить їх задоволити та не заперечує проти винесення заочного рішення.

Представник третьої особи в судове засідання не з`явився. Надав суду заяву про розгляд справи без їх участі.

Згідно з ч. 2 ст.247 ЦПК України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Фактичні обставини, встановлені судом

Суд, вивчивши матеріали справи та подані сторонами докази, встановив наступні фактичні обставини справи.

У суді встановлено, що 24 лютого 2012 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_10 було укладено шлюб, який зареєстровано Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Звенигородського районного управління юстиції у Черкаській області, актовий запис №71, що підтверджується свідоцтвом про шлюб (а.с.14).

Від шлюбу сторони мають малолітніх дітей ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження виданого Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Звенигородського районного управління юстиції у Черкаській області, актовий запис №159 та ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується свідоцтвом про народження виданого Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Звенигородського районного управління юстиції у Черкаській області, актовий запис № 170. (а.с.15-16)

Рішенням Звенигородського районного суду Черкаської області від 23.09.2019 року шлюб між сторонами розірвано (а.с.17).

08.10.2019 року Звенигородським районним судом видано судовий наказ про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_5 на утримання неповнолітніх дітей ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2 , аліменти в розмірі 1/3 (однієї третини) усіх видів заробітку (доходу), але не більше 10-ти розмірів прожиткового мінімуму, та не менше 50 % прожиткового мінімуму, встановленого чинним законодавством для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 26.09.2019 року і до повноліття дітей (а.с.18).

Постановою Звенигородського районного суду Черкаської області від 12.11.2020 року ОСОБА_5 визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 184 та ч. 5 ст. 184 КУпАП, а саме за те, що 24.09.2020 о 18 год.56 хв. гр. ОСОБА_5 ухилилася від виконання передбачених ст.150 Сімейного кодексу України обов`язків щодо виховання своїх малолітніх дітей: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а саме за місцем проживання в АДРЕСА_4 перебувала в стані алкогольного сп`яніння, чим вчинила адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 184 КУпАП та 17.10.2020 о 09год.30 хв. гр. ОСОБА_5 за місцем свого проживання, а саме в АДРЕСА_4 ухилилася від виконання передбачених ст.150 Сімейного кодексу України обов`язків щодо виховання своїх дітей, а саме не виконує рішення органу опіки та піклування №34 від 18.02.2020 щодо визначення способів спілкування з дітьми колишнім чоловіком гр. ОСОБА_1 , дані випадки неодноразові, чим вчинила адміністративне правопорушення, передбачене ч. 5 ст. 184 КУпАП (а.с.19).

Постановою Звенигородського районного суду Черкаської області від 22.02.2021 року ОСОБА_5 визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 6 ст. 184 КУпАП, а саме за те, що 05.102.2020 близько 13год.00 хв. гр. ОСОБА_5 за адресою: АДРЕСА_4 ухилилася від виконання передбачених ст.150 Сімейного кодексу України обов`язків щодо виховання своїх малолітніх дітей: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а саме не виконує рішення органу опіки та піклування №34 від 18.02.2020 щодо визначення способів спілкування з дітьми колишнім чоловіком гр. ОСОБА_1 , дані випадки неодноразові, чим вчинила адміністративне правопорушення, передбачене ч. 6 ст. 184 КУпАП (а.с.20).

Відповідно до акту обстеження умов проживання малолітніх ОСОБА_4 та ОСОБА_3 від 13.01.2022 року, складеного комісійно в складі начальника служби в справах дітей, старостою села Багва, та директором Багвянського ЗЗСО 1-2 ступенів, встановлено що за місцем проживання по АДРЕСА_5 проживають ОСОБА_9 (1994 р.н.) мати, ОСОБА_8 (1986 р.н.) вітчим. Господарства сім`я не тримає, на момент відвідування в будинку не прибрано (окрім дитячої кімнати), продуктами харчування та консервацією сім`я не забезпечена, господарства сім`я не тримає. Під час відвідування діти знаходилися в батька в м.Звенигородка, оскільки діти хворіли та не мали належного догляду з боку матері. Стосунки та традиції сім`ї - мати та батько (вітчим) не мають постійного робочого місця, зловживають алкогольними напоями, часто залишають дітей вдома (а.с.26).

З листа КНП «Звенигородський Центр Первинної медико-санітарної допомоги» Звенигородської міської ради Черкаської області від 21.01.2022 року №5 вбачається, що ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , лікувалася амбулаторно в ЦПМСД з 07.10. по 18.10.2021 року - ДЗ - ГРВІ. 20.12.2021 року оглянута фельдшером с. Багва де проживає мама з дітьми, ДЗ - ГРВІ. 30.12.2021 року дитина оглянута педіатром, мама при огляді присутня не була, з дитиною був батько. Дівчинка направлена на стаціонарне лікування де знаходилася з 30.12.2021 року по 11.01.2022 року ДЗ - гострий первинний пієлонефрит без порушення функції нирок. Затримка мовного розвитку, що також підтверджується випискою №5503 із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого, 17.01.2022 року оглянута педіатром. ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 лікувалася амбулаторно з 07.10. по 18.10.2021 року ДЗ - ринофарингіт. 09.01. по 17.01.2022 року лікувалася амбулаторно ДЗ - ГРВІ. Діти знаходилися з батьком. Мама ні разу до лікаря не з`являлася і не телефонувала. (а.с.23-25).

Згідно виробничої характеристики виданої ПАТ «Звенигородський сироробний комбінат» від 10.01.2022 року № 19 на ОСОБА_1 вбачається, що ОСОБА_1 прийнятий в ПрАТ «Звенигородський сироробний комбінат» сортувальником у відділ експедиції 05.08.2020 року та працює по даний час. За період роботи зарекомендував себе добросовісним та сумлінним працівником. Робочі завдання виконує вчасно, має почуття відповідальності за доручені процеси. На робочому місці проявляє себе з позитивної сторони, прагне до самовдосконалення. Порушень трудової дисципліни не має. За характером спокійний, підтримує добрі та дружні стосунки з колегами. Дотримується корпоративних правил і норм. (а.с.21).

Позивач ОСОБА_1 має постійне місце проживання по АДРЕСА_3 , що підтверджено актом обстеження умов проживання від 13.01.2022 року, виданого службою у справах дітей Звенигородської міської ради. Згідно даного акту, для виховання та розвитку дітей створені належні умови. Стосунки та традиції сім`ї добрі з повагою та розумінням ставляться один до одного. В результаті обстеження було встановлено що тато ОСОБА_1 створив належні умови для проживання, виховання та розвитку своїх малолітніх дітей, а саме ОСОБА_3 та ОСОБА_4 (а.с.27).

Рішенням виконавчого комітету Звенигородської міської ради Черкаської області затверджено висновок про визначення місця проживання дітей разом з батьком (а.с.28).

Згідно висновку про визначення місця проживання малолітніх дітей, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , виданого органом опіки та піклування Звенигородської міської ради від 21.01.2022 за №3-31/01-13, орган опіки і піклування вважає за доцільне визначити місце проживання малолітніх дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , разом з батьком ОСОБА_1 , за адресою АДРЕСА_3 . (а.с.29-30).

Мотиви, з яких виходить суд, застосування норм права, оцінка аргументів сторін.

Згідно ст. 141 СК України батьки мають рівні права та обов`язки щодо дитини.

Згідно ч. 2 ст. 150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

Відповідно до ст. 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

Законодавством визначено права та обов`язки батьків щодо виховання дитини, при цьому пріоритетним та принциповим визначенням є інтереси дитини, що вони повинні бути непорушними в незалежності від стосунків батьків між собою.

Згідно зі ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків.

Відповідно до ст. 161 СК України у випадку, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до ч. 1 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово.

Відповідно до ч. 4 ст. 29 ЦК України, місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає.

Місце проживання дитини цього віку визначається за згодою батьків. При цьому не має значення, чи знаходяться батьки у шлюбі між собою, чи проживають вони спільно. Крім того, питання про визначення місця проживання дитини має вирішуватися не тільки з урахуванням інтересів кожного з батьків, а перш за все з урахуванням прав та законних інтересів дитини - її права на належне батьківське виховання, яке повною мірою може бути забезпечене тільки обома батьками; права на безперешкодне спілкування з кожним з батьків, здійснення обома батьками якого є запорукою нормального психічного розвитку дитини.

Стаття 19 СК України передбачає, що при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, виселення дитини, зняття дитини з реєстрації місця проживання, визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним, обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою (ч. 4).

З аналізу норм сімейного законодавства вбачається, що в тому разі, якщо батьки дитини спільно не проживають, право визначати місце проживання дитини залишається за кожним з батьків. Питання про визначення місця проживання дитини має вирішуватись не тільки з урахуванням інтересів кожного з батьків, а перш за все, з урахуванням прав та законних інтересів дитини.

Відповідно до ст. ст. 18, 27 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року, держави-учасниці докладають усіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки, або, у відповідних випадках, законні опікуни, - несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.

У п. 1 ст. 9 вказаної Конвенції передбачено, що держави-учасниці забезпечують право дитини не розлучатися з обома батьками усупереч їх бажанню, за винятком випадків, якщо в разі компетентні органи, згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно ухвалити рішення щодо місця проживання дитини.

В усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що вирішують питання соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини (ч. 1 ст. 3 Конвенції).

Місце проживання малолітніх дітей з одним з батьків визначається або за місцем проживання матері чи батька, або за конкретною адресою.

Із системного тлумачення ч. 1 ст. 3, ст. 9 Конвенції про права дитини, ч. ч. 2 і 3 ст. 11 Закону України "Про охорону дитинства", ст. 161 СК України вбачається висновок, що при вирішенні спору про визначення місця проживання дитини, суди мають враховувати передусім інтереси дитини. Встановлений сімейним законодавством принцип повної рівності обох батьків у питаннях виховання дітей може бути обмежений судом в інтересах дитини.

Враховуючи позицію органу опіки та піклування, який дійшов висновку про доцільність проживання дітей з батьком, приймаючи до уваги встановлені судом обставини, а саме, що на даний час діти проживає разом з батьком, за місцем проживання дітей створені всі умови, батько виховує та утримує дочок, між дітьми і батьком встановлений міцний психологічний зв`язок, існує довіра, взаєморозуміння, тому суд вважає вірним визначити місце проживання малолітніх ОСОБА_3 та ОСОБА_4 із їх батьком - позивачем ОСОБА_1 . Саме проживання малолітніх дітей з батьком, на думку суду, буде цілком відповідати інтересам дітей, забезпечить комфортні умови та сприятиме їх здоровому розвитку, у зв`язку з чим, суд приходить до висновку, що позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню.

Що стосується вимоги про звільнення позивача від сплати аліментів суд приходить до наступних висновків.

Статтею 180 СК України встановлений обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Сплата аліментів за рішенням суду є одним із способів виконання обов`язку утримувати дитину тим з батьків, хто проживає окремо від дитини.

Згідно з ч.3 ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом із яким проживає дитина.

Відповідно до ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

З аналізу вказаних норм СК України вбачається, що право на отримання аліментів на утримання дитини має той із батьків, з ким проживає дитина.

Судом встановлено, що малолітні ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , проживають з позивачем та фактично знаходяться на його утриманні, але позивач продовжує сплачувати аліменти на утримання дітей на користь відповідача.

Згідно з ч.4 ст.273 ЦПК України якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред`явлення позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них.

Зважаючи на зазначене, суд вважає, що позивачем належними та допустимими доказами доведено підстави припинення стягнення з нього аліментів на утримання дітей на користь відповідачки у зв`язку зі зміною обставин, а саме те, що діти на даний час проживають разом із ним та знаходяться на його утриманні. Відповідачем заявлені позивачем вимоги не спростовано, будучи повідомленою про перебування позову у суді, заперечень на позов не подала, тому суд задовольняє позов.

При вирішенні цього спору суд також враховує правовий висновок Верховного Суду, викладений у постанові від 04 вересня 2019 року (справа № 711/8561/16), відповідно до якого за своєю суттю аліменти - це кошти покликані забезпечити дитину усім необхідним для повноцінного розвитку, тому вони можуть бути стягнуті лише на користь того з батьків хто проживає із дитиною та бере більш активну участь у її вихованні.

Припинення аліментів здійснюється за загальними принципами стягнення аліментів, враховуючи, що аліменти є поточними місячними платежами для поточного забезпечення потреб дитини, а також з метою необґрунтованого перерахування відповідачу аліментів за той період, коли діти з нею не проживали і знаходилися у платника аліментів, то припинення стягнення аліментів має бути з дати подання позову до суду, тобто з 15.02.2022 року.

Виходячи з того, що неповнолітні діти проживають разом з батьком й перебувають на його утриманні, сплата ОСОБА_1 , аліментів на користь відповідача на утримання дітей в силу вимог статті 181 СК України та статті 273 ЦПК України підлягає припиненню.

Враховуючи викладене, суд вважає за необхідне відкликати з Звенигородського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) судовий наказ, виданий 08.10.2019 року Звенигородським районним судом Черкаської області у справі № 694/1642/19.

Розподіл судових витрат між сторонами.

Відповідно до ч.1, ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Разом з тим в позовній заяві позивач просить стягнути з відповідача судові витрати за оплату судового збору та витрати за надання правової допомоги. Відтак, з відповідача на користь позивача необхідно стягнути витрати за сплату судового збору в сумі 1984,80 грн. та 5000 грн. витрати за надання правової допомоги.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 5, 12, 42, 77-81, 141, 259, 263-265, 268, 280-284 ЦПК України, ст.ст. 19, 141, 157, 160, 161 СК України, суд, -

вирішив:

Позов ОСОБА_1 (зареєстрований та проживає АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , тел. НОМЕР_2 ) до ОСОБА_2 ( зареєстрована за адресою АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_3 ) третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору орган опіки та піклування Звенигородської міської ради Черкаської області (просп.. Шевченка 63, м. Звенигородка, Черкаська область, 20202, , тел. ) про визначення місця проживання дітей- задоволити.

Визначити місце проживання малолітніх ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , разом з батьком ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , за адресою АДРЕСА_3 .

Припинити з 15.02.2022 року стягнення з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , аліментів, встановлених судовим наказом у справі 694/1642/19 від 08.10.2019 року, виданого Звенигородським районним судом, про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_5 на утримання неповнолітніх дітей ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2 , аліменти в розмірі 1/3 (однієї третини) усіх видів заробітку (доходу), але не більше 10-ти розмірів прожиткового мінімуму, та не менше 50 % прожиткового мінімуму, встановленого чинним законодавством для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 26.09.2019 року і до повноліття дітей.

Відкликати з Звенигородського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) судовий наказ, виданий 08.10.2019 року Звенигородським районним судом Черкаської області у справі № 694/1642/19 про стягнення з ОСОБА_1 аліментів на користь ОСОБА_5 на утримання дітей ОСОБА_3 та ОСОБА_4 .

Стягнути з ОСОБА_2 (зареєстрована за адресою АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_3 )на користь ОСОБА_1 (зареєстрований та проживає АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , тел. НОМЕР_2 ) понесені ним судові витрати за оплату судового збору в сумі 1984.80 грн. (одна тисяча дев`ятсот вісімдесят чотири гривні вісімдесят копійок) та витрати за надання правової допомоги в сумі 5000.00 грн. (п`ять тисяч гривень), що разом становить 6984,80 (шість тисяч дев`ятсот вісімдесят чотири гривні вісімдесят копійок).

Відповідно до п. 15.5 розділу 15 XIII «Перехідні положення» Цивільного процесуального кодексу України рішення суду може бути оскаржено до Черкаського апеляційного суду через Звенигородський районний суд Черкаської області шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня підписання рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Заочне рішення може бути переглянуте Звенигородським районним судом Черкаської області за письмовою заявою відповідача, поданою протягом 30 днів з дня його проголошення.

Рішення суду може бути оскаржене позивачем шляхом подання апеляційної скарги до Черкаського апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене відповідачем в загальному порядку.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Ознайомитись з повним текстом судового рішенням, в електронній формі, сторони можуть за веб-адресою Єдиного державного реєстру судових рішень: http://www.reyestr.court.gov.ua/.

Рішення підписане 06.10.2022.

Суддя Д.І. Сакун