РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 вересня 2022 року

м. Рівне

Справа № 569/12039/19

Провадження № 22-ц/4815/889/22

Рівненський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді: Гордійчук С.О.

суддів: Вейтас І.В., Ковальчук Н.М.

секретар судового засідання: Ковальчук Л.В.

учасники справи:

позивач: ОСОБА_1

відповідач: ОСОБА_2

розглянула в порядку спрощеного позовного провадження в м. Рівне апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 20 квітня 2022 року, ухваленого в складі судді Бердія М.А., дата складання повного тексту рішення не зазначена, у справі № 569/12039/19,

в с т а н о в и в :

У червні 2019 року ОСОБА_1 звернулась з позовом до ОСОБА_2 про визнання заповіту недійсним.

Позов мотивований тим, що 05 жовтня 2011 року мати сторін ОСОБА_3 склала заповіт, за яким заповіла ОСОБА_2 усе своє майно, яке буде належати їй на день смерті, де б воно не було і з чого не складалося, а також все те, на що вона за законом буде мати право. ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 померла. Після її смерті відкрилася спадщина.

Вказує, що згідно рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 24 квітня 2013 року по справі №2о-284/11, визнано ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 обмеженою дієздатною та призначено ОСОБА_1 її піклувальником. Вважає складений заповіт недійсним як такий що вчинений матір`ю проти її справжньої волі внаслідок застосування до неї психічного тиску з боку її дочки ОСОБА_2 .

Просила суд визнати недійсними заповіт, посвідчений від імені ОСОБА_3 приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу Бештинарською Н.О. 05 жовтня 2011 року за реєстром №701.

Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 20 квітня 2022 року позов ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_2 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) про визнання заповіту недійсним, задоволено повністю.

Визнано недійсними заповіт, посвідчений від імені ОСОБА_3 приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу Бештинарською Неонілою Олександрівною 05 жовтня 2011 року за реєстром №701.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати по справі понесені позивачем по сплаті судового збору в розмірі 768,40 грн.

Не погоджуючись з таким рішенням суду відповідач, подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з`ясування судом обставин справи, просила оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове про відмову у задоволенні позову.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд не врахував що в матеріалах справи відсутні докази здійснення нею психічного тиску на матір. Суд у рішенні не навів будь-яких обґрунтувань та оцінки аргументів сторони відповідача. Покликається на неврахування судом правових позицій Верховного Суду з аналогічних правовідносин.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач вказує, що рішення суду законне та обґрунтоване. Просить залишити його без зміни, а скаргу без задоволення.

Апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Частиною першою статті 367 ЦПК України передбачено, що під час розгляду справи в апеляційному порядку суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції цим вимогам не відповідає.

Убачається, що 23 жовтня 1979 року ОСОБА_3 був складений заповіт, згідно якого остання розпорядилася своїм майном - жилим будинком з надвірними будівлями, що знаходиться в АДРЕСА_1 , та заповіла його дочці ОСОБА_4 (прізвище після шлюбу ОСОБА_5 )

16 серпня 2006 року ОСОБА_3 склала новий заповіт, посвідчений приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу Поддубною Л.П., зареєстрований в реєстрі за №4240, за яким заповіла усе своє майно, де б воно не було і з чого воно б не складалося, і взагалі все те, що належатиме їй на день смерті і на що за законом вона буде мати право, в тому числі належний їй житловий будинок з надвірними будівлями АДРЕСА_1 та належну їй Ѕ земельної ділянки по АДРЕСА_1 , ОСОБА_1

05 жовтня 2011 року ОСОБА_3 склала інший заповіт, посвідчений приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу Бештинарською Н.О., зареєстрований в реєстрі за №701, за яким заповіла ОСОБА_2 усе своє майно, яке буде належати їй на день смерті, де б воно не було і з чого не складалося, а також все те, на що вона за законом буде мати право.

Згідно рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 24 квітня 2013 року по справі №2о-284/11, визнано ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 обмежено дієздатною та призначено ОСОБА_1 її піклувальником.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 померла.

Після смерті ОСОБА_3 була відкрита спадкова справа №63546842, що підтверджується Витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі №54599868 від 22 грудня 2018 року.

Згідно з вимогами статей 202-204 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Правочин, вчинений під впливом насильства, може визнаватися недійсним внаслідок відсутності волі самої особи на вчинення правочину, а волевиявлення, яке має місце, відображає волю не самого учасника правочину, а волю будь-якої іншої особи, яка здійснює вплив на учасника правочину.

Як на підставу визнання заповіту та заяви про скасування заповіту недійсними, позивач посилалась на те, що правочини вчинено всупереч волі спадкодавця внаслідок психологічного тиску.

Згідно із положеннями статті 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті.

Заповіт по формі та порядку його посвідчення відображає дійсне волевиявлення заповідача, тому має виконуватися з урахуванням норм матеріального права, зокрема, визначених главою 85 ЦК України.

Положеннями частини другої статті 1257 ЦК України визначено, що за позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі.

Відповідно до вимог частини першої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Згідно зі статтею 231 ЦК України правочин, вчинений особою проти її справжньої волі внаслідок застосування до неї фізичного чи психічного тиску з боку другої сторони або з боку іншої особи, визнається судом недійсним.

При вирішенні спорів про визнання недійсним правочину, вчиненого особою під впливом насильства, судам необхідно враховувати, що насильство має виражатися в незаконних, однак не обов`язково злочинних діях.

Під насильством розуміється фізичний або психічний тиск на особу з метою примушення її до вчинення правочину. Насильство може мати будь-які прояви: фізичне насильство (катування, биття, заподіяння болі); психічне насильство (залякування, загроза вбивством, заподіянням тілесних ушкоджень самій особі або її близьким); насильство дією (викрадення дитини, пошкодження майна особи).

Для визнання правочину недійсним підлягають доведенню наступні обставини: 1) факт застосування до потерпілої сторони правочину фізичного чи психологічного тиску з боку іншої сторони чи з боку третьої особи;

2) вчинення правочину проти справжньої волі; 3) наявність причинного зв`язку між фізичним або психологічним тиском і вчиненням правочину, який оспорюється.

З матеріалів справи вбачається, що підставою звернення до суду, позивачка вважала наявність обставин, які свідчать про недійсність заповіту, через те, що заповідач, складаючи новий заповіт діяла під психічним тиском відповідача так як мала психічні розлади здоров`я. Як на підтвердження психологічного тиску на спадкодавця з боку її дочки ОСОБА_2 , позивач посилалась та покази свідків, висновки судово-психіатричних експертиз, що свідчить проте, що мати легко піддавалась будь-якому тиску.

Положеннями статей 77, 80, 81 ЦПК України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Докази на підтвердження того, що спадкодавець ОСОБА_3 зверталась до правоохоронних органів через психологічний тиск або просила будь-кого про таке звернення в матеріалах справи відсутні.

Позивач також не надала належних та допустимих доказів на підтвердження фізичного чи психічного впливу на спадкодавця саме при укладенні оспорюваного правочину та безпосереднього причинного зв`язку між психічним тиском та волевиявленням сторони правочину щодо його підписання.

Сам по собі психічний розлад здоров`я спадкодавця не є належним та достатнім доказом здійснення ОСОБА_2 психологічного тиску на матір.

Встановивши, що позивачем не доведено наявність підстав, передбачених статтями 203, 215, 231 ЦК України, з якими закон пов`язує недійсність правочину, вчиненого під впливом психологічного насильства, апеляційний суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позову.

Одночасно суд зауважує, що із вимогами про визнання заповіту недійсним з підстав передбачених ст.225 ЦК України позивач не зверталась.

Суд першої інстанції на зазначені вимоги закону та практики його застосування уваги не звернув, у зв`язку з чим допустив порушення норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до п. 3 і п. 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Згідно з частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанцій, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Керуючись ст.ст. 374, 376, 381-384 ЦПК України, ст.231 ЦК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 20 квітня 2022 року скасувати.

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання заповіту недійсним відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 1152,60 грн. судових витрат понесених при подачі апеляційної скарги.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складений 29 вересня 2022 року.

Головуючий : Гордійчук С.О.

Судді : Вейтас І.В.

Ковальчук Н.М.