Номер провадження: 22-ц/813/1116/22
Справа № 496/791/15-ц
Головуючий у першій інстанції Буран В. М.
Доповідач Дришлюк А. І.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.10.2022 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Дришлюка А.І., суддів Драгомерецького М.М., Громіка Р.Д.,

при секретарі судового засідання Нечитайло А.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Одесі справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Біляївського районного суду Одеської області від 10 травня 2019 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про встановлення факту сумісного проживання однією сім`єю з померлим чоловіком, з яким не перебувала у зареєстрованому шлюбі або в будь-якому іншому шлюбі; про встановлення факту володіння на праві власності спадкодавцем житловим будинком з господарськими будівлями; про визнання права власності на 1/2 частину рухомого майна, набутого за час спільного проживання однією сім`єю та про його поділ; про визнання загальною сумісною власністю житлового будинку з господарськими будівлями та побудовами, що належав чоловіку у наслідок спільних трудових, грошових та інших матеріальних затрат другого з подружжя та визнання права власності на 1/2 частину даного нерухомого майна, поділ нерухомого майна,

ВСТАНОВИВ:

18 лютого 2015 року ОСОБА_1 звернулась до Біляївського районного суду Одеської області з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 про встановлення факту сумісного проживання однією сім`єю з померлим чоловіком, з яким не перебувала у зареєстрованому шлюбі або в будь-якому іншому шлюбі; про встановлення факту володіння на праві власності спадкодавцем житловим будинком з господарськими будівлями; про визнання права власності на 1/2 частину рухомого майна, набутого за час спільного проживання однією сім`єю та про його поділ; про визнання загальною сумісною власністю житлового будинку з господарськими будівлями та побудовами, що належав чоловіку у наслідок спільних трудових, грошових та інших матеріальних затрат другого з подружжя та визнання права власності на 1/2 частину даного нерухомого майна, поділ нерухомого майна. Просила суд встановити факт проживання однією сім`єю ОСОБА_1 та ОСОБА_7 без шлюбу, встановити факт володіння ОСОБА_7 житловим будинком, визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 житлового будинку (т.1, а.с. 1-6).

10 травня 2019 року рішенням Біляївського районного суду Одеської області позов ОСОБА_1 задоволено частково. Встановлено факт проживання однією сім`єю ОСОБА_1 з ОСОБА_7 без шлюбу в період з листопада 1999 року і по день його смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 . В іншій частині позовних вимог відмовлено (т. 3, а.с. 118).

04 липня 2019 року канцелярією Біляївського районного суду Одеської області зареєстровано апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Біляївського районного суду Одеської області від 10 травня 2019 року. Апелянт просить суд скасувати рішення Біляївського районного суду Одеської області від 10.05.2019 року у частині відмови у задоволенні позовних вимог та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі (т. 3, а.с. 137-140).

17 вересня 2019 року ухвалою Одеського апеляційного суду (головуючий суддя ОСОБА_8 ) відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляду (т. 3, а.с. 161).

20 липня 2021 року рішенням Вищої Ради правосуддя №1612/0/15-21 ОСОБА_8 звільнено з посади судді Одеського апеляційного суду у зв`язку з поданням заяви про відставку.

Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 06 серпня 2021 року, цивільну справу було розподілено колегії суддів: головуючого судді Дришлюка А.І., суддів Громіка Р.Д., Драгомерецького М.М. (т. 3, а.с. 214-215).

Відзив на апеляційну скаргу до апеляційного суду не надходив.

З врахуванням недостатньої кількості суддів в Одеському апеляційному суді (з 2013 року кількість суддів в цивільній палаті зменшилася з 48 до 14, які фактично здійснюють судочинство), щодо яких здійснюється автоматизований розподіл справ (без урахування суддів, які хворіють, перебувають у відрядженні, знаходяться у відпустці та тимчасово відряджені до Одеського апеляційного суду), що створює надмірне навантаження та виключає можливість розгляду справи в строки, передбачені національним законодавством, судом апеляційної інстанції було здійснено розгляд справи з врахуванням поточного навантаження, яке обумовило затягування розгляду справи по незалежним від суду причинам.

Сторони про час та порядок проведення судового засідання 29 вересня 2022 року повідомлені належним чином. Клопотання про розгляд справи в режимі відеоконференції до суду не подавали.

Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Відповідно до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Заслухавши суддю-доповідача та дослідивши матеріали цивільної справи, доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга частково підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Приймаючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції виходив з того, що позивач дійсно проживала більш, ніж п`ять років однією сім`єю зі спадкодавцем ОСОБА_7 , вони вели спільне господарство, були пов`язані спільним побутом, тобто мали взаємні права та обов`язки більш, ніж п`ять років, у тому числі, - станом на момент смерті спадкодавця, оскільки цей факт підтверджується дослідженими у судовому засіданні доказами, що містяться в матеріалах справи, а також підтверджується поясненнями допитаних у судовому засіданні свідків; усі досліджені судом докази узгоджуються між собою і дають суду право задовольнити позов в частині встановлення факту сумісного проживання однією сім`єю з померлим чоловіком, з яким не перебувала у зареєстрованому шлюбі або в будь-якому іншому шлюбі. Також суд першої інстанції зазначив, що не може вважати майно, яке є спірним по даній справі, таким, що було придбано позивачкою та померлим ОСОБА_7 внаслідок їх спільної праці або матеріальних витрат своїх особистих коштів ОСОБА_1 , так як вона не надала до суду будь-яких письмових доказів, підтверджуючих ці факти, тому майно заявлене у позові не підлягає поділу між нею та відповідачами, оскільки докази, які б підтверджували дані обставини в матеріалах справи відсутні. Крім того, суд першої інстанції вказав на те, що позовні вимоги в частині визнання права власності на 1/2 частину рухомого майна, набутого за час спільного проживання однією сім`єю та про його поділ; визнання загальною сумісною власністю житлового будинку з господарськими будівлями та побудовами, що належав чоловіку у наслідок спільних трудових, грошових та інших матеріальних затрат другого з подружжя та визнання права власності на 1/2 частину даного нерухомого майна, поділ нерухомого майна не підлягають задоволенню, так як позивач не надала достатніх письмових доказів того, що вона брала участь у придбанні усього рухомого та нерухомого майна (т. 3, а.с. 123-125).

Апеляційний суд, частково задовольняючи апеляційну скаргу, вважає за потрібне зазначити наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Обставини справи та оцінка апеляційного суду.

З копії спадкової справи, яка наявна в матеріалах справи, вбачається, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_7 (т. 1, а.с. 91).

13 жовтня 2014 року ОСОБА_1 (позивач-апелянт) звернулася до державного нотаріуса Біляївської районної державної нотаріальної контори Одеської області Шевченко Ю.А., із заявою про прийняття спадщини, що залишилася після смерті ОСОБА_7 (т. 1, а.с. 99).

Відповідно до змісту листа державного нотаріуса Шевченко Ю.А. ОСОБА_1 було роз`яснено, що відповідно до наданих нею документів вбачається, що вона зі спадкодавцем проживали однією сім`єю, але між ними відсутній будь-який родинний зв`язок, на підставі чого вона ( ОСОБА_1 ) має право звернутися до суду із позовом про встановлення факту проживання однією сім`єю більше 5 років, після чого надати до Біляївської районної державної нотаріальної контори Одеської області рішення суду, що набрало законної сили (т. 1, а.с. 107).

Звернувшись до суду із даним позовом, який в подальшому був уточнений (т. 1, а.с. 46-50), ОСОБА_1 просила встановити факт її проживання однією сім`єю з чоловіком ОСОБА_7 без шлюбу з листопада 1999 року і по день його смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ; встановити факт володіння на праві власності спадкодавцем ОСОБА_7 житловим будинком з господарськими будівлями АДРЕСА_1 ; визнати за нею право власності на 1/2 частину житлового будинку з господарськими прибудовами та будівлями АДРЕСА_1 ; виділити їй у власність, в рахунок 1/2 частки, рухоме майно.

Щодо встановлення факту проживання однією сім`єю з ОСОБА_7 .

На підтвердження своїх доводів в цій частині позивач надала довідку з Виконавчого комітету Кам`янської сільської ради Біляївського району Одеської області, в якій зазначено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 дійсно по день смерті співмешканця ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживала з ним разом з 02 листопада 1999 року та вела спільне сумісне господарство за адресою: АДРЕСА_1 (т. 1, а.с. 9).

Згідно з випискою із домової книги ОСОБА_1 записана як співмешканка ОСОБА_7 , зареєстрована та проживає у АДРЕСА_1 (т. 1, а.с. 93), що також підтверджується відповідною відміткою у паспорті позивачки, копія якого наявна в матеріалах справи, дата прописки 02 листопада 1999 року (т. 1, а.с. 8).

Судом першої інстанції у ході розгляду справи були допитані свідки ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 та ОСОБА_16 , які були попереджені про кримінальну відповідальність за свідомо неправдиві показання і відмову від давання показань за ст.ст. 384, 385 КК України підтвердили факт того, що ОСОБА_1 та ОСОБА_7 дійсно проживали однією сім`єю та вели спільне сільське господарство за адресою: : АДРЕСА_1 (т. 3, а.с. 122).

З огляду на вище викладене, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що вимоги щодо встановлення факту проживання однією сім`єю ОСОБА_1 з ОСОБА_7 без шлюбу у період з листопада 1999 року по 19 серпня 2014 року підлягають задоволенню.

Апеляційний суд не погоджується із висновками суду першої інстанції в частині визначення періоду проживання позивачки із ОСОБА_7 , оскільки суд першої інстанції допустив невірне застосування норм матеріального права.

Сімейний Кодекс України набрав чинності з 1 січня 2004 року і законодавець не надав йому зворотної сили, а тому положення ст. 74 СК України можливо застосувати до правовідносин, що виникли після цієї дати. Виходячи з обставин справи, факт, який просила встановити позивач, став юридичним фактом, який породжує визначені юридичні наслідки, лише з 1 січня 2004 року. Оскільки позивач ОСОБА_1 просить встановити факт проживання чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу до 1 січня 2004 року, а саме з листопада 1999 року, то правила Сімейного Кодексу України на ці правовідносини не розповсюджуються, а положеннями Кодексу про шлюб та сім`ю України, котрий діяв на час виникнення правовідносин, не передбачав можливості визнання факту спільного проживання без реєстрації шлюбу, як підстави для визнання набутого майна спільною сумісною власністю. Кодекс про шлюб та сім`ю України містив імперативну норму про те, що права і обов`язки подружжя породжує лише шлюб, укладений у державних органах реєстрації актів громадянського стану ч. 2 ст. 13 КпШС.

Таким чином, перебування у фактичних шлюбних відносинах за чинним на той час законодавством не створювало прав та обов`язків подружжя, а тому вимоги позивача про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу у період до 1 січня 2004 року задоволенню не підлягають, оскільки такий факт не підлягає встановленню.

А, отже, рішення суду першої інстанції підлягає зміні в цій частині, зі встановленням факту проживання однією сім`єю ОСОБА_1 з ОСОБА_7 без реєстрації шлюбу у період з 01 січня 2004 року по 19 серпня 2014 року.

Щодо вимог про виділення ОСОБА_1 у власність, в рахунок 1/2 частки, рухомого майна.

Позивач зазначала, що за час сумісного проживання однією сім`єю з ОСОБА_7 за кошти від ведення сумісного домашнього господарства та сільськогосподарської діяльності було придбано рухоме майно, яке перераховане нею у позові (т. 1, а.с. 4-5) та з переліку якого ОСОБА_1 просила виділити їй у власність, в рахунок 1/2 частки:

- зернозбиральний комбайн «Нива», 1 шт. 50000 грн;

- трактор МТЗ-80, 2 шт. 160000 грн;

- плуг, 1 шт. 6000 грн;

- грунтооброблювальний агрегат ПГД-2 20000 грн;

- пересувна бочка для води, вміст 3 куб.м 5000 грн;

- екструдер для виробництва гранул кормів 15000 грн;

- електрозварювальний напівавтомат на 220 Вт 5000 грн (т. 1, а.с. 6).

Також ОСОБА_1 повідомила, що все зазначене нею майно знаходиться на території будинку АДРЕСА_2 , який вона та чоловік ОСОБА_7 збудували та використовували як основну базу домашнього сільського господарства. Позивач зазначає, що даний будинок оформлений документально на ОСОБА_2 . Позивач вказує на те, що після смерті ОСОБА_7 відповідач ОСОБА_2 не допускає її до двору будинку АДРЕСА_2 , де знаходиться вказане у позові майно, яке, на думку позивачка, належить їй та ОСОБА_7 на праві спільної сумісної власності у рівних частках, тому вона не має можливості вказати у позові все майно (т. 1, а.с. 5).

Заперечуючи проти задоволення позовних вимог, відповідач ОСОБА_2 вказував на те, що зернозбиральні комбайни «Нива» не були придбані під час сумісного проживання ОСОБА_1 з його батьком, оскільки один зернозбиральний комбайн «Нива» належить СГ ТОВ «Червона Гірка», а ОСОБА_7 його орендував, власником іншого комбайну та двох колісних тракторів МТЗ-80 є відповідач, а пересувна бочка для води належить на праві власності ОСОБА_17 (т. 1, а.с. 61).

До заперечень відповідачем було надано наступні докази.

Відповідно до копій свідоцтв про реєстрацію машини ОСОБА_2 є власником трактора колісного, марка МТЗ-80, реєстраційний номер НОМЕР_1 , рік випуску 1987, заводський номер НОМЕР_2 (серія свідоцтва НОМЕР_3 ); комбайну зернозбирального, марка СК-5 М-1 Нива, реєстраційний номер НОМЕР_4 , рік випуску 1981, заводський номер НОМЕР_5 (серія свідоцтва НОМЕР_6 ); трактора колісного, марка МТЗ-80, реєстраційний номер НОМЕР_7 , рік випуску 1989, заводський номер НОМЕР_8 (серія свідоцтва НОМЕР_9 ); а власником причепа-ємність, марка ВР-3,0, реєстраційний номер НОМЕР_10 , рік випуску 198, заводський номер НОМЕР_11 , є ОСОБА_17 (серія свідоцтва НОМЕР_12 ) (т. 1, а.с. 63-64).

Згідно з копією договору про виділення в оренду зернозбирального комбайну від 10 вересня 2003 року ТОВ «Червона Гірка» передало в користування ОСОБА_7 зернозбиральний комбайн СК-5 «Нива» (т. 1, а.с. 126).

З Акту опису й арешту майна ВП №47725173 від 10 червня 2015 року, що накладений на підставі ухвали Біляївського районного суду Одеської області від 25 травня 2015 року, вбачається, що відомості щодо належності на праві власності ОСОБА_7 рухомого майна, на яке ОСОБА_1 просила накласти арешт, відсутні (т. 1, а.с. 137-138).

Крім того, під час розгляду справи судом першої інстанції провадження у даній справі неодноразово зупинялося. У своїх заявах про зупинення провадження у справі позивачка зазначала, що вважає надані відповідачем свідоцтва про реєстрацію сільськосподарської техніки підробними, у зв`язку з чим оскаржує дані свідоцтва у судовому порядку (т. 1, а.с. 189-190, 209, 212, т. 3, а.с. 47).

Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Так, постановою Одеського окружного адміністративного суду від 26 листопада 2015 року, залишеною без змін ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду від 17 березня 2016 року (т. 1, а.с. 199-203), в адміністративній справі №815/5739/15 вирішено у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 про визнання протиправними дій Державної інспекції сільського господарства в Одеській області при видачі свідоцтв про реєстрацію машин та скасування свідоцтв про реєстрацію машин на: трактор колісний МТЗ-80, 1989 р/в, свідоцтво Серія № НОМЕР_13 , реєстр. номер НОМЕР_7 , зареєстрований у 2012 році на ОСОБА_2 ; трактор колісний МТЗ-80, 1987 р/в, свідоцтво Серія НОМЕР_3 , н/з НОМЕР_1 , зареєстрований на ОСОБА_2 ; комбайн зернозбиральний «Нива», 1981 р/в, свідоцтво Серія НОМЕР_6 , реєстр. номер НОМЕР_4 , зареєстрований у 2012 році на ОСОБА_2 ; причіп-ємність, 1987 р/в, свідоцтво Серія НОМЕР_12 , реєстр. номер НОМЕР_10 , завод. № НОМЕР_14 , зареєстрований на ім`я ОСОБА_17 відмовити (т. 1, а.с. 193-198). В постанові Одеського окружного адміністративного суду від 26 листопада 2015 року суд зазначив, що ані з матеріалів справи, ані з показань свідків не встановлено, що спірний комбайн зернозбиральний «Нива», 1981 р/в та причіп-ємкість були зареєстровані за ОСОБА_7 (т. 1, а.с. 197). В ухвалі Одеського апеляційного адміністративного суду від 17 березня 2016 року колегія суддів, дослідивши листи Держсільгоспінспекції в Одеській області від 19 листопада 2014 року №05-14/11/4950, на які посилався представник ОСОБА_1 , зазначаючи, що дані листи свідчать про те, що сільськогосподарська техніка, яка зареєстрована на ОСОБА_2 , належала до дня смерті його батьку ОСОБА_7 , з`ясувала, що в даних листах зазначені інші трактори, з іншими номерними знаками і їх належність на праві власності ОСОБА_7 ніким не заперечується (т. 1, а.с. 202).

Відповідно до постанови Апеляційного суду Одеської області від 19 грудня 2017 року в цивільній справі №496/1158/16-ц, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Біляївського районного суду Одеської області від 29 вересня 2016 року в справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа Державна інспекція сільського господарства в Одеській області, про визнання протиправним та скасування свідоцтв про реєстрацію машин тракторів та зернозбирального комбайна, вирішено апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково; скасувати рішення Біляївського районного суду Одеської області від 29 вересня 2016 року скасувати та ухвалити нове; у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити, у зв`язку із незалученням належного відповідача (т. 3, а.с. 6-9).

Постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 16 липня 2019 року в справі №815/2032/16 вирішено апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково; рішення Одеського окружного адміністративного суду від 10 травня 2016 року скасувати; прийняти нову постанову, якою позов ОСОБА_1 задовольнити частково; визнати протиправними внесені у 2015 році зміни про реєстрацію Державною інспекцією сільського господарства Одеської області до уніфікованої електронно-облікової системи Agro-Tech щодо реєстрації на ім`я ОСОБА_2 : - трактора колісного МТЗ-80, 1987 р/в, свідоцтво НОМЕР_3 , ном.знак НОМЕР_1 , зареєстрований у 2012 році; - трактора колісного МТЗ-80, 1989 р/в, свідоцтво НОМЕР_9 , ном.знак НОМЕР_7 , зареєстрований у 2012 році; - комбайна зернозбирального СК-5 М-1 НИВА, 1981 р/в, свідоцтво НОМЕР_6 , ном.знак НОМЕР_4 , зареєстрований у 2012 році; в решті позову відмовити (т. 3, а.с. 154-159). Відмовляючи у задоволенні позовних вимог в частині визнання протиправними внесених змін про реєстрацію, виправлення Державною інспекцією сільського господарства Одеської області до уніфікованої електронно-облікової системи Agro Tech щодо вилучення інформації про зареєстровану на ім`я ОСОБА_7 техніки трактор колісний МТЗ-80, 1987 р/в, свідоцтво НОМЕР_15 , ном. знак НОМЕР_16 ; трактор колісний 1989 р/в, свідоцтво НОМЕР_17 , ном. знак НОМЕР_18 , колегія суддів дійшов висновку про те, що Державна інспекція сільського господарства в Одеській області не здійснювала реєстрацію вказаних транспортних засобів та не мала повноважень внесення змін про реєстрацію, виправлення до уніфікованої електронно-облікової системи Agro Tech щодо вилучення інформації про зареєстровану на ім`я ОСОБА_7 (т. 3, а.с. 159).

Тобто, при розгляді вище зазначених справ судами не було встановлено належність на праві власності спірної техніки ОСОБА_7 . Враховуючи не встановлення належності спірної техніки на праві власності ОСОБА_7 під час розгляду справ №815/5739/15, №496/1158/16-ц, №815/2032/16, а також не надання позивачем відповідних доказів в рамках розгляду даної цивільної справи, апеляційний суд погоджується із висновками суду першої інстанції про те, що позивачем не доведено спільне придбання нею та ОСОБА_7 рухомого майна внаслідок їх спільної праці та відсутність підстав для задоволення позову в цій частині (п. 12 постанови Пленуму Верховного Суду України №16 від 12.06.1998 року «Про застосування судами деяких норм Кодексу про шлюб та сім`ю України»).

Щодо інших вимог, заявлених позивачем апеляційний суд зауважує, що Європейський суд з прав людини неодноразово відзначав, що рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторін (рішення у справі Ruiz Torija v. Spain, серія А, №303-А, параграфи 29-30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною. Більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій без того, щоб повторювати їх (пункт 2 рішення ЄСПЛ від 27 вересня 2001 року у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії»).

Таким чином, оскільки при ухваленні оскаржуваного рішення судом першої інстанції було неправильно застосовано норми матеріального права в частині визначення періоду проживання позивачки із ОСОБА_7 , а в іншій частині доводи апеляційної скарги не спростували правильних висновків суду першої інстанції, апеляційний суд на підставі ст. 376 ЦПК України, частково задовольняючи апеляційну скаргу, змінює рішення Біляївського районного суду Одеської області від 10 травня 2019 року в цій частині, а в іншій частині рішення залишає без змін.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Одеський апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Біляївського районного суду Одеської області від 10 травня 2019 року змінити в частині визначення встановленого періоду сумісного проживання однією сім`єю ОСОБА_1 з ОСОБА_7 без шлюбу.

Встановити факт проживання однією сім`єю ОСОБА_1 з ОСОБА_7 без шлюбу в період з 01 січня 2004 року по день смерті ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_1 .

В іншій частині рішення залишити без змін.

Постанова Одеського апеляційного суду набирає законної сили з дня постановлення та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Судді Одеського апеляційного суду А.І. Дришлюк

Р.Д. Громік

М.М. Драгомерецький