Справа№938/297/22
Провадження № 2/938/129/22
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
29 вересня 2022 року селище Верховина
Верховинський районний суд Івано-Франківської області
головуючого судді Джуса Р.В.,
з участю:
секретаря судового засідання Ласкурійчук С.І.,
розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу
за позовом: ОСОБА_1 ,
до відповідача: ОСОБА_2 ,
про розірвання шлюбу,
від позивача: ОСОБА_1 ;
від відповідача: не з`явився;
Обставини справи.
ОСОБА_1 звернулася до Верховинського районного суду Івано-Франківської області з позовом до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, зареєстрованого 21 листопада 2009 у Київському районному у м.Донецьк відділі реєстрації актів цивільного стану Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків), актовий запис №917.
Частина 6 статті 187 Цивільного процесуального кодексу України передбачає, що у разі якщо відповідачем у позовній заяві вказана фізична особа, що не є підприємцем, суд не пізніше двох днів з дня надходження позовної заяви до суду звертається до відповідного органу реєстрації місця перебування та місця проживання особи щодо надання інформації про зареєстроване місце проживання (перебування) такої фізичної особи.
На виконання наведених положень процесуального закону, суд звернувся до органу реєстрації із запитом щодо надання відомостей про реєстрацію місця проживання та інших персональних даних, що містяться в реєстрі територіальної громади/Єдиному державному демографічному реєстрі про ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Встановити адресу місця реєстрації відповідача ОСОБА_2 не представилося можливим, оскільки у позовній заяві зазначено, що він зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , однак згідно інформації Управління ДМС у Донецькій області №1402.58-688/14.3-22 від 13.07.2022, вбачається, що на даний час Головне управління ДМС у Денецькій області та структурні підрозділи знаходяться у режимі "простою", доступу до реєстрів не мають.
Відповідно до ч.10 ст.187 ЦПК України, якщо отримана судом інформація не дає можливості встановити зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання (перебування) фізичної особи, суд вирішує питання про відкриття провадження у справі. Подальший виклик такої особи як відповідача у справі здійснюється через оголошення на офіційному веб-порталі судової влади України.
Ухвалою суду від 26.07.2022 відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження в судовому засіданні на 30 серпня 2022 року.
В судове засідання 30.08.2022 з`явилася позивач ОСОБА_1 . Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце проведення судового засідання повідомлявся у встановленому процесуальним законом порядку, як шляхом надіслання судової повістки поштою, так і шляхом розміщення оголошення на офіційному сайті Судова влада України.
Проте, поштове відправлення, яким суд скеровував відповідачу судову повістку, ухвалу про відкриття провадження та позовні матеріали повернулося на адресу суду із відміткою "Обліку немає".
Оскільки судом встановлено, що на території м.Донецьк Донецької області органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження та ПАТ "Укрпошта" не здійснює пересилання пошти до зазначеного населеного пункту, про наступні судові засідання відповідача вирішено повідомляти, шляхом розміщення оголошення на офіційному веб сайті «Судова влада України».
Наступне судове засідання було відладено 20.09.2022.
В судове засідання 20.09.2022 з`явилася позивач ОСОБА_1 . Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце проведення судового засідання повідомлявся, шляхом розміщення оголошення на офіційному сайті Судова влада України. Причини, неявки суду не повідомив та від нього не надходило клопотання про розгляд справи за його відсутності.
У зв`язку з неявкою відповідача, з метою недопущення порушення його права на захист та надання можливості висловити свою позицію щодо заявлених позовних вимог, в судовому засіданні оголошено перерву до 29.09.2022 та повторно повідомлено позивача, про дату, час та місце проведення судового засіданнян, шляхом розміщення оголошення на офіційному сайті Судова влада України.
В судове засідання 29.09.2022 з`явилася позивач ОСОБА_1 .
Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання повторно не з`явився, причин неявки суду не повідомив, відзив на позовну заяву до суду не подав. Клопотання про розгляд справи за його відсутності не надходило.
Відповідно до ч.11 ст.128 ЦПК України відповідач, третя особа, свідок, зареєстроване місце проживання (перебування), місцезнаходження чи місце роботи якого невідоме, а також заінтересована особа у справах про видачу обмежувального припису викликаються до суду через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, яке повинно бути розміщене не пізніше ніж за десять днів, а у разі розгляду справи про видачу обмежувального припису - не пізніше 24 годин до дати відповідного судового засідання. З опублікуванням оголошення про виклик особа вважається повідомленою про дату, час і місце розгляду справи.
За змістом ст.275 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі.
Також суд зазначає, що відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17.07.1997, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.
Перебіг строків судового розгляду у цивільних справах починається з часу надходження позовної заяви до суду, а закінчується ухваленням остаточного рішення у справі, якщо воно не на користь особи (справа "Скопелліті проти Італії" від 23.11.1993), або виконанням рішення, ухваленого на користь особи (справа "Папахелас проти Греції" від 25.03.1999).
Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду неефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням частини 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (параграфи 66, 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 у справі "Смірнова проти України").
У рішеннях Європейського суду з прав людини у справі "Шульга проти України" та справі "Красношапка проти України" зазначено, що роль національних суддів полягає у швидкому та ефективному розгляді справ та організовувати судові провадження таким чином, щоб вони були без затримок та ефективними.
Судом вжито всіх можливих заходів стосовно повідомлення відповідача про дату та час проведення судвого засідання та надано можливість викласти свою позицію щодо позову.
Статтею 43 ЦПК України визначено права та обов`язки учасників судового процесу, зокрема учасники справи зобов`язані: виявляти повагу до суду та до інших учасників судового процесу; сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи; з`являтися в судове засідання за викликом суду, якщо їх явка визнана судом обов`язковою; подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази тощо.
Відповідно до п.1 ч.3 ст. 223ЦПК України, якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки.
Враховуючи той факт, що відповідач будучи належним чином повідомленим, повторно в судове засідання не з`явився та не повідомив причин неявки, відзив на позов не подав, а відповідач в судовому засіданні подала заяву, в якій зазначила, що не заперечує проти заочного розгляду справи, суд ухвалив провести заочний розгляд справи №938/297/22 та ухвалити заочне рішення на підставі наявних у ній доказів.
В судовому засіданні 29.09.2022 оголошено вступну та резолютивну частини рішення суду.
Правова позиція позивача.
Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач посилається на те, що 21.11.2009 між нею та відповідачем було укладено шлюб, який зареєстрований у Київському районному у м. Донецьк відділі реєстрації актів цивільного стану Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків), актовий запис №917. З 2014 року вони з відповідачем проживали у с. Зелене Верховинського району Івано-Франківської області у будинку її батьків. У шлюбі у них народилася дочка - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Зазначає, що протягом останніх років їхні сімейні стосунки не складалися, через різні погляди на життя та обов`язки, відсутність взаєморозуміння та поваги один до одного. Що в кінцевому результаті призвело до постійних сварок, та, як наслідок припинення між ними шлюбних відносин. Всі намагання примиритися та зберегти сім`ю виявилися марними.
У 2019 році вони вирішили розійтися, тобто фактично розлучилися. За спільною згодою було вирішено, що дочка залишається проживати разом з нею та її батьками в с. Зелене Верховинського району Івано-Франківської області, а відповідач поїхав проживати у Донецьку область. З цього часу вони з відповідачем проживають окремо, спільне господарство не ведуть, відповідач не приймає жодної участі у вихованні та утриманні дочки. Вважає, що подальше спільне життя та збереження шлюбу суперечить її інтересам та інтересам їхньої спільної дитини, сім`я остаточно припинила своє існування, шлюб існує формально, підстав для примирення вона не вбачає. Просить позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.
Окрім цього, вважає, що оскільки відповідач не проживає спільно з нею та дитиною вже понад три роки, фактично не приймає участі у вихованні доньки та не забезпечує її потреби матеріально, то спору про місце проживання доньки не має, а тому просить суд, після розірвання шлюбу, доньку ОСОБА_4 залишити проживати з нею.
В судовому засідання позивач позовні вимоги підтримала у повному обсязі, з підстав, що викладені у позовній заяві, просила їх задовольнити.
Правова позиція відповідача.
Відповідач не скористався своїм процесуальним правом, відзиву на позов чи будь-яких письмових пояснень по суті спору не подав.
Фактичні обставини встановлені судом.
Судом встановлено, що між ОСОБА_2 та ОСОБА_5 було укладено шлюб, який зареєстровано 21 листопада 2009 року у Київському районному у м. Донецьк відділі реєстрації актів цивільного стану Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків), актовий запис №917. Після державної реєстрації шлюбу, чоловік та дружина обрали прізвище « ОСОБА_6 », що підтверджується свідоцтвом про шлюб серія НОМЕР_1 , виданим 06.07.2022 (повторно)Верховинським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Верховинському районі Івано-Франківської області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ).
Від спільного подружнього життя у сторін народилася дочка - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серія НОМЕР_2 , виданою 15.04.2015 Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Верховинського районного управління юстиції в Івано-Фроанківській області Верховинського районного управління юстиції в Івано-Франківській області.
Згідно довідки №278 від 21.07.2022, виданої Виконавчим комітетом Зеленської сільської ради Верховинського району Івано-Франківської області ОСОБА_1 , зареєстрована у АДРЕСА_1 , але фактичне місце її проживання, за адресою: АДРЕСА_2 . На утриманні ОСОБА_1 перебуває неповнолітня дитина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка проживає разом з нею за вказаною адресою.
Згідно акту обстеження матеріально-побутових умов сім`ї, складеного Зеленською сільською радою Верховинського району Івано-Франківської області, ОСОБА_1 фактично проживає разом з дочкою ОСОБА_3 за адресою: АДРЕСА_2 в будинку батьків ОСОБА_7 та ОСОБА_8 . Загальна площа житлового будинку 99 м.кв., присадибна ділянка -1,1702га.
З довідки №34 від 11.07.2022, виданої Зеленським ліцеєм Зеленської сільської ради вбачається, що ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2 виховувалася у ЗДО (структурний підрозділ) Зеленського ліцею (опорний заклад) Зеленської сільської ради та навчається у Зеленському ліцеї по даний час, переведена до 2 класу.
Позивач вважає, що сім`я між нею та відповідачем розпалась, шлюб носить формальний характер, тому звернулася до суду із позовом про розірвання шлюбу. Окрім цього, оскільки спору про місце про місце проживання дитини немає, просить після розірвання шлюбу дитину залишити проживати з нею.
Оцінка суду.
Як вбачається із позовної заяви, між сторонами виникли спірні правовідносини з приводу розірвання укладеного між ними шлюбу, які врегульовано положеннями Сімейного кодексу України.
Частиною 2 статті 3 Сімейного кодексу України, встановлено, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.
Відповідно до частини 4 статті 3 Сімейного кодексу України, сім`я створюється зокрема на підставі шлюбу.
Частиною 1 статті 24 Сімейного кодексу України визначено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка.
Відповідно до положень частини 2 статті 104 Сімейного кодексу України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання.
Статтею 110 Сімейного кодексу України визначено, що позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя.
Підстави для розірвання шлюбу за позовом одного з подружжя визначено статтею 112 Сімейного кодексу України
Зокрема, законодавцем визначено, що при вирішенні такого спору, суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини з інвалідністю та інші обставини життя подружжя.
Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.
Згідно з п.12 Постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21.12.2007 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.
Як встановлено судом, сімейне життя у сторін не склалося, вони тривалий час не спілкуються, не ведуть спільного господартсва, не підтримують шлюбні відносини, їхній шлюб існує формально і його збереження суперечить інтересам позивача. Відповідач, будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце проведення судового засідання в жодне з призначених судових засіднь не з`явився, заперечень проти розірвання шлюбу не подав, що свідчить про те, що він не зацікавлений у збереженні шлюбу.
Оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності, враховуючи, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка, суд вважає, що сім`я розпалась остаточно і збереження шлюбу буде суперечити інтересам сторін, тому шлюб слід розірвати.
Майнового спору сторони не мають.
Щодо вимоги про залишення дитини проживати з матір`ю, то з цього приводу слід зазначити наступне.
Згідно статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ (далі - Конвенція про права дитини), в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.
Конвенцією про права дитини закріплено принцип загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.
Частиною третьою статті 9 Конвенції про права дитини передбачено, що дитина, яка розлучається з одним чи обома батьками, має право підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.
Відповідно до статті 8 Конвенції кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб.
Ця стаття охоплює, зокрема, втручання держави в такі аспекти життя, як опіка над дитиною, право батьків на спілкування з дитиною, визначення місця її проживання.
Частиною першою та другою статті 27 Конвенції визначено, що держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.
Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (частина третя статті 13 ЦПК України).
Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (частини першата четверта статті 12 ЦПКУкраїни).
Відповідно достатті 160 СК України, місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою.
Статтею 161 СК України передбачено, що спір між матір`ю та батьком щодо місця проживання малолітньої дитини, які проживають окремо, та не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, може вирішуватися органом опіки та піклування або судом.
Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.
Отже, оновним критерієм при вирішенні питання про залишення проживання дитини з матір`ю чи батьком одночасно з вимогою про розірвання шлюбу є -відсутність спору.
Оскільки, відповідач в судове засідання не з`явився, відзив на позовну заяву не подав, суд не може встановити, що в даному випадку, спір між сторонами відстутній. Твердження позивача у позовній заяві про те, що вони з відповідачем ще у 2019 році домовилися що дитина залишиться проживати з матір`ю, суд не приймає до уваги, оскільки, матеріали справи не містять жодних доказів на підтвердження цього.
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст.43 ЦПК України учасники справи мають право подавати докази; брати участь у судових засіданнях, якщо інше не визначено законом; брати участь у дослідженні доказів; ставити питання іншим учасникам справи, а також свідкам, експертам, спеціалістам.
Відповідно ч.ч. 5-7 ст. 81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.
Долучені позивачем до позовної заяви довідка та акт обстеження матеріально-побутових умов сім`ї Зеленської сільської ради Верховинського району Івано Франківської області, підтверджують лише факт проживання на даний час, неповнолітньої дитини - ОСОБА_3 з матрі`ю ОСОБА_1 , а не відсутність між сторонами спору про те, з ким з батьків має проживати дитина, після розірвання шлюбу. Такі не містять інформації, щодо тривалості проживання дитини із матірю, детальної інформації щодо умов проживання.
Позивачем не надано жодних джоказів, які б давали суду можливість врахувати ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особисту прихильність дитини до кожного з них, стан її здоров`я, особисті якості батьків, відносини, які існують між кожним з батьків і дитиною.
Також відсутні докази створення перешкод відповідачем у проживанні дитини з матір`ю до дати подання позову і позивач таких доказів не надав.
Відтак, у вимозі щодо залишення дитини проживати з матір`ю, слід відмовити через недоведеність.
Судові витрати.
Відповідно до вимог п.1 ч.2 ст.141 ЦПК України судовий збір у разі задоволення позову покладається на відповідача.
У позовній заяві позивач вказала, що не бажає стягувати із відповідача понесені нею витрати по сплаті судового за подання даного позову до суду, та просить залишити такі витрати за нею.
За таких обставин, суд вважає, що сплачений позивачем судовий збір в сумі 1984грн 80коп. при поданні позову до суду, слід залишити за позивачем та з відповідача не стягувати.
Керуючись ст.ст.10-13, 76-81, 141,258, 259, 263-265, 268, 279,280, 281, 289, 354, 355 ЦПК України, суд,
позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити частково.
Розірвати шлюб, укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_5 , зареєстрований 21 листопада 2009 у Київському районному у м. Донецьк відділі реєстрації актів цивільного стану Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків), актовий запис №917.
Після розірвання шлюбу ОСОБА_9 залишити прізвище - " ОСОБА_6 ".
В задоволенні решти позовних вимог відмовити.
Витрати позивача по сплаті судового збору залишити за позивачем.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Івано-Франківського апеляційного суду.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: ОСОБА_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , фактичне місце проживання: АДРЕСА_2 ; персональний ідентифікаційний номер- НОМЕР_3 .

Відповідач: ОСОБА_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , персональний ідентифікаційний номер НОМЕР_4 .

Повний текст судового рішення складено 04.10.2022.

Суддя Роман ДЖУС