Провадження № 2/161/69/22
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 вересня 2022 року місто Луцьк

Луцький міськрайонний суд Волинської області в складі:

головуючого судді Філюк Т.М.

за участю секретаря судового засідання Октисюк С.В.

позивача ( відповідача) ОСОБА_1

представника позивача( відповідача ) ОСОБА_1 - ОСОБА_2

відповідача ( позивача) ОСОБА_3

представника відповідача ( позивача) ОСОБА_3 ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Луцьку цивільну справу за позовними вимогами ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про поділ спільної сумісної власності подружжя, та за позовними вимогами ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про поділ спільного майна подружжя,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_5 звернулась до суду із позовом до ОСОБА_3 про поділ спільної сумісної власності подружжя. Позовні вимоги обгрунтовує тим, що перебуває в зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_3 з 04 вересня 1998 року. Під час перебування в шлюбі було придбано нерухоме та рухоме майно за спільні кошти подружжя. Зокрема, 13 грудня 2010 року придбано квартиру АДРЕСА_1 в м. луцьку. Крім того 10 листопада 2016 року придбано автомобіль марки RENAULT MEGANE, 2012 року випуску, р.н. НОМЕР_1 , номер кузова - НОМЕР_2 , який зареєстровано на відповідача, а також автомобіль марки MAN, модель «TGL 8.220», тип загальний вантажний бортовий тентований, 2013 року випуску. р.н.з. НОМЕР_3 , із причепом марки TANG, модель «ЕА», тип загальний причіп бортовий тентований, 2013 року випуску, р.н.з. НОМЕР_4 , які 12.03.2018 року поставлено на реєстраційний облік на ім`я відповідача.

З посиланням на вимоги ст. 60.70,71 Сімейного кодексу України, ст. 364 ЦК Україхни, просить в порядку поділу спільного майна подружжя визнати за нею право власності натранспортний засіб марки RENAULT MEGANE, 2012 року випуску, р.н. НОМЕР_1 , номер кузова - НОМЕР_2 , відповідачу ОСОБА_3 залишити у в користуванні автомобіль марки MAN, модель «TGL 8.220», тип загальний вантажний бортовий тентований, 2013 року випуску. р.н.з. НОМЕР_3 , із причепом марки TANG, модель «ЕА», тип загальний причіп бортовий тентований, 2013 року випуску, р.н.з. НОМЕР_4 , та стягнути з ОСОБА_3 в її користь компенсацію вартості Ѕ частини автомобілів марки MAN, модель «TGL 8.220», тип загальний вантажний бортовий тентований, 2013 року випуску. р.н.з. НОМЕР_3 , із причепом марки TANG, модель «ЕА», тип загальний причіп бортовий тентований, 2013 року випуску, р.н.з. НОМЕР_4 у розмірі 250 178 гривень 45 копійок.

23 грудня 2021 року ОСОБА_3 звернувся в Луцький міськрайонний суд з позовом до до ОСОБА_5 про поділ спільного майна подружжя. Позовні вимоги обгрунтовує тим, що перебував в зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_5 з 04 вересня 1998 року. За спільні кошти було придбано рухоме та нерухоме майно, в тому числі спальний гарнітур, прихожу шафу-купе, стінку у вітальні марки «Polonija», м`який куточок, балконну шафу, кухонний гарнітур, телевізор марки «Samsung», телевізор марки «Samsung», пилотяг марки «Zelmer», мультиварку марки «Redmond», пральну машинку марки «Indezit», загальною вартістю 93700 ( дев`яносто три тисячі сімсот) гривень. Оскільки дане майно перебуває в квартирі, в якій проживає ОСОБА_5 , то дані неподільні речі просить залишити ОСОБА_5 , а в його користь стягнути компенсацію в сумі 46 850 гривень.

Крім того, вказує, що під час шлюбу був придбаний марки MAN, модель «TGL 8.220», тип загальний вантажний бортовий тентований, 2013 року випуску. р.н.з. НОМЕР_3 , із причепом марки TANG, модель «ЕА», тип загальний причіп бортовий тентований, 2013 року випуску, р.н.з. НОМЕР_4 , кошти в сумі 20 000 доларів на придбання якого вони позичили як подружжя відповідно до договору позики від 10.03.2018 року. Частину коштів в сумі 9000 доларів США ними повернуто, а сума боргу, що залишилась, становить 308 000 гривень, є борговим зобов`язанням подружжя, а тому вважає, що виплату половину позичених коштів в розмірі 154 000 гривень слід покласти на ОСОБА_5 .

Ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 22 лютого 2022 року об`єднано справу № 161/12119/20 за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_3 про поділ спільної сумісної власності подружжя в одне провадження зі справою № 161/21299/20 за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_5 про поділ спільного майна подружжя.

Відповідно до свідоцтва про зміну імені серія НОМЕР_5 , ОСОБА_5 змінила прізвище на « ОСОБА_6 ».

В судовому засіданні позивач ( відповідач) ОСОБА_1 та її представник позовні вимоги за первісним позовом підтримали, просили його задовольнити, вимоги за позовом ОСОБА_3 не визнали, просили відмовити в задоволенні позову.

В судовому засіданні відповідач ( позивач ) ОСОБА_3 та його представник вимоги позовної заяви ОСОБА_1 не визнали, заперечували щодо задоволення позову, позовні вимоги за зустрічним позовом підтримали та просили задовольнити.

Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши та оцінивши докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку про часткове задоволення позовів ОСОБА_1 та ОСОБА_3 .

За змістом частин першої та сьомої статті 41 Конституції України, частин першої та п`ятої статті 319 ЦК України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, і таке використання не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства.

Майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом (частина третя статті 368 ЦК України).

Майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу) (частина перша статті 60 СК України).

Розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Розпоряджання майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності, після розірвання шлюбу здійснюється співвласниками виключно за взаємною згодою, відповідно до ЦК України (стаття 68 СК України).

Статтею 63 СК України визначено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Розпорядження спільним сумісним майном подружжя може відбутися шляхом його поділу, виділення частки. Поділ майна, що є у спільній сумісній власності подружжя, є підставою набуття особистої власності кожним з подружжя.

Дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу (частина перша статті 69 СК України).

У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором (частина перша статті 70 СК України).

Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом (речення перше абзацу другого частини першої статті 71 СК України).Тобто суд має вирішити переданий на його розгляд спір про поділ спільної сумісної власності саме тоді, коли подружжя не домовилося про порядок такого поділу. Вирішення цього спору, зокрема щодо неподільної речі, не має зумовлювати у співвласників потребу після судового рішення домовлятися про порядок поділу цього ж майна, а саме про виплату одному із них компенсації іншим співвласником і про гарантії її отримання. Якщо одна зі сторін спору довірила його вирішення суду, відповідний конфлікт треба вичерпати внаслідок ухвалення судового рішення та подальшого його виконання.

Виділ частки із майна, що є у спільній сумісній власності, здійснюється у порядку, встановленому статтею 364 цього Кодексу (частина третя статті 370 ЦК України).

Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою (абзаци перший і другий частини другої статті 364 ЦК України).

Неподільною є річ, яку не можна поділити без втрати її цільового призначення (частина друга статті 183 ЦК України).

Поділ спільного сумісного майна подружжя здійснюється з визначення кола об`єктів спільної сумісної власності подружжя і встановлення їхньої вартості. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи (абз. 1 п. 22 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21.12.2007 року № 11).

Судом встановлено, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 04 вересня 1998 року.

За час перебування в шлюбі сторонами було придбано наступне майно:

- автомобіль марки RENAULT MEGANE, 2012 року випуску, р.н. НОМЕР_1 , номер кузова - НОМЕР_2

- автомобіль марки MAN, модель «TGL 8.220», тип загальний вантажний бортовий тентований, 2013 року випуску. р.н.з. НОМЕР_3 , із причепом марки TANG, модель «ЕА», тип загальний причіп бортовий тентований, 2013 року випуску, р.н.з. НОМЕР_4 .

Таким чином, майно, яке просить поділити позивач ОСОБА_1 є неподільними речами.

Відповідно до статті 71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено угодою між ними. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених ЦК України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.

Тлумачення положень статті 71 СК України дає підстави для висновку про те, що частини четверта та п`ята цієї статті виступають як єдиний правовий механізм захисту інтересів того з подружжя, який погоджується на компенсацію належної йому частки у спільному майні за рахунок іншого з подружжя, з подальшим припиненням права власності на цю частку.

Принцип обов`язкового отримання згоди особи на присудження їй грошової компенсації, крім випадків, передбачених ЦК України (стаття 365 цього Кодексу), у першу чергу застосовується до правовідносин, які виникають при зверненні одного з подружжя до суду з вимогами про припинення права іншого з подружжя на частку у спільному майні з одночасним присудженням грошової компенсації. Гарантуючи, що компенсація буде виплачена, позивач вносить необхідну суму на депозитний рахунок суду.

У пунктах 1-3 частини першої статті 365 ЦК України передбачено, що право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: частка є незначною і не може бути виділена в натурі; річ є неподільною; спільне володіння і користування майном є неможливим.

Правовідносини, в яких позивач просить припинити не право власності відповідача у спільному майні з виплатою компенсації, а своє право на частку в майні з отриманням компенсації на свою користь, є відмінними за своєю природою і регулюються статтею 364 ЦК України, яка передбачає, що співвласник, частка якого в майні не може бути виділена в натурі, має право на отримання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості цієї частки.

Отже, у справах за спорами, в яких про припинення своєї частки у спільному майні і отримання компенсації на свою користь заявляє позивач, не вимагається обов`язкового внесення на депозитний рахунок грошової компенсації.

Аналогічні правові висновки викладені у постановах Верховного Суду: від 03 лютого 2020 року у справі № 235/5146/16-ц (провадження № 61-37616 св 18); від 03 червня 2020 року у справі № 487/6195/16-ц (провадження № 61-46326св18); від 30 вересня 2020 року у справі № 552/1514/19 (провадження № 61-21084 св 19).

Відповідно до висновку експерта № СЕ-19/103-21/11063-АВ від 03.02.2022 року ринкова вартість автомобіля марки RENAULT MEGANE, 2012 року випуску, р.н. НОМЕР_1 , номер кузова - НОМЕР_2 , складає 230 897 гривень.

Судом встановлено, що в ході розгляду справи, а саме 22.02.2022 року відповідачем було долучено до матеріалів справи документи про реалізацію ОСОБА_3 16.07.2020 року транспортних засобів марки MAN, модель «TGL 8.220», тип загальний вантажний бортовий тентований, 2013 року випуску. р.н.з. НОМЕР_3 , із причепом марки TANG, модель «ЕА», тип загальний причіп бортовий тентований, 2013 року випуску, р.н.з. НОМЕР_4 , за ціною 119 500 грн та 43 000 грн відповідно.

Позивачем ОСОБА_1 при зверненні з позовом до суду надано висновок судової автотоварознавчої експертизи № 596, складений судовим експертом Стасюком О.В. 13 липня 2020 року, відповідно до якого середньостатистична вартість автомобіля марки MAN, модель «TGL 8.220», тип загальний вантажний бортовий тентований, 2013 року випуску. р.н.з. НОМЕР_3 , становить 578 910 гривень, а вартість причепа марки TANG, модель «ЕА», тип загальний причіп бортовий тентований, 2013 року випуску, р.н.з. НОМЕР_4 , - 100 259, 21 гривень.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у пунктах 22, 30 постанови від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. У випадку, коли при розгляді вимоги про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі.

Отже, вартість майна, що підлягає поділу, слід визначати виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи».

З врахуванням викладеного, визначаючи розмір грошової компенсації 1/2 частини вартості автомобіля марки MAN, модель «TGL 8.220», із причепом марки TANG, модель «ЕА», суд приймає до уваги вартість даних транспортних засобів, визначену висновком судової автотоварознавчої експертизи № 596, складеного судовим експертом Стасюком О.В. 13 липня 2020 року, а не вартість вказану в договорах комісії від 16.07.2020 року та акті огляду реалізованого транспортного засобу, у яких ціна транспортного засобу визначена за домовленістю сторін.

ОСОБА_3 в своєму позові заявляє про наявність спільно набутого майна: спальний гарнітур вартістю 17 000 гривень, прихожу шафу-купе вартістю 8600 гривень, стінку у вітальні марки «Polonija» вартістю 9000 гривень, м`який куточок вартістю 12000 гривень, балконну шафу вартістю 2500 гривень, кухонний гарнітур вартістю 7000 гривень, телевізор марки «Samsung» вартістю 7500 гривень, телевізор марки «Samsung» вартістю 8000 гривень, пилотяг марки «Zelmer» вартістю 3800 гривень, мультиварку марки «Redmond» вартістю 1300 гривень, пральну машинку марки «Indezit» вартістю 17000 гривень, а всього майна загальною вартістю 93700 гривень.

В ході розгляду справи ОСОБА_1 підтвердила наявність даного майна та не заперечувала, що таке майно придбано під час перебування в шлюбі, а відтак є спільною сумісною власністю подружжя. Також не заперечувала щодо визначеної вартості даного майна.

З пояснень сторін судом встановлено, що майно: спальний гарнітур, прихожа шафа-купе, стінка у вітальні марки «Polonija», м`який куточок, балконна шафа, кухонний гарнітур, телевізор марки «Samsung», телевізор марки «Samsung», пилотяг марки «Zelmer», мультиварка марки «Redmond», пральна машинка марки «Indezit», перебуває в користуванні ОСОБА_1 .

Відповідно до ч. 2 ст. 65 СК України при укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя, однак дружина або чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового.

Частиною 4 ст. 65 СК України передбачено, що договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов?язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім?ї.

При цьому, якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя (ч. 3 ст. 61 СК України) та використовуються подружжям спільно на підставі рівних прав на володіння, користування і розпоряджання відповідним майном (ст. 63 СК України).

Таким чином, суд звертає увагу на те, що один із подружжя може вимагати від іншого із подружжя 1/2 частину вартості спільного майна, якщо один із них здійснив його відчуження проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби.

Як встановлено судом, ОСОБА_3 відчужив належні йому транспортні засоби вже в період перебуванні в суді на розгляді справи про поділ спільного майна подружжя. Відповідачем ОСОБА_3 в ході розгляду справи не доведено, що кошти, отримані від реалізації даних транспортних засобів, були використані в інтересах сім`ї. Так, як встановлено судом, вже на дату відчуження транспортних засобів, сторони перебували в процесі поділу майна та не вели спільного господарства. Свідченням того, крім іншого, є звернення ОСОБА_3 до правоохоронних органів з приводу зникнення транспортного засобу RENAULT MEGANE, 2012 року випуску, р.н. НОМЕР_1 , який перебував в користуванні його дружини, про що йому достовірно було відомо. В подальшому 29.09 2021 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом про розірвання шлюбу, вказуючи, що шлюб носить виключно формальний характер, рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 23 грудня 2020 року шлюб між сторонами розірвано.

З врахуванням вартості транспортних засобів: автомобіля марки MAN, модель «TGL 8.220», тип загальний вантажний бортовий тентований, 2013 року випуску. р.н.з. НОМЕР_3 , - 578 910 гривень, причепа марки TANG, модель «ЕА», тип загальний причіп бортовий тентований, 2013 року випуску, р.н.з. НОМЕР_4 , - 100 259, 21 гривень, та вартості автомобіля марки RENAULT MEGANE, 2012 року випуску, р.н. НОМЕР_1 , номер кузова - НОМЕР_2 , - 230 897 гривень, який слід залишити у власності ОСОБА_1 , стягненню з відповідача ОСОБА_3 підлягає сума компенсації різниці вартості належної Ѕ частки позивача ОСОБА_1 в розмірі 224 136, 10 гривень (679,21/2 =339584,60) (230897/2=115448.50).

Таким чином, встановивши фактичні обставини у справі, від яких залежить правильне вирішення спору, надавши належну правову оцінку наявним у матеріалах справи доказам, встановивши обсяг спільно нажитого сторонами за час спільного проживання майна, з`ясувавши джерело і час його придбання, врахувавши презумпцію рівності часток, а також положення статті 71 СК України, встановивши, що автомобіль засіб марки RENAULT MEGANE, 2012 року випуску, р.н. НОМЕР_1 , номер кузова - НОМЕР_2 , та спальний гарнітур, прихожа шафа-купе, стінка у вітальні марки «Polonija», м`який куточок, балконна шафа, кухонний гарнітур, телевізор марки «Samsung», телевізор марки «Samsung», пилотяг марки «Zelmer», мультиварка марки «Redmond», пральна машинка марки «Indezit» перебувають у користуванні позивача ОСОБА_1 , є неподільними речами, відповідачем ОСОБА_3 , як іншим з подружжя, не використовується, суд дійшов висновку про поділ майна, який є спільним майном подружжя, шляхом виділу даного майна позивачу ОСОБА_1 та стягненню з ОСОБА_3 компенсації в сумі 224 136, 10 гривень, а також компенсації з ОСОБА_1 в користь ОСОБА_3 в сумі 46850 гривень.

Щодо вимоги відповідача ОСОБА_3 про те, що сума неповернутих боргових зобов`язань відповідно до договору позики від 10.03.2018 року в розмірі 308 000 гривень, є борговим зобов`язанням подружжя, а підлягає покладенню половини позичених коштів в розмірі 154 000 гривень на позивача ОСОБА_1 , то суд прийшов до висновку про безпідставність таких вимог виходячи з наступного.

Майном як особливим об`єктом вважається окрема річ, сукупність речей, а також майнові права та обов`язки (частина перша статті 190 ЦК України).

Згідно із частиною першою статті 61 СК України об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

Відповідно до частини третьої статті 61 СК України якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

У частині четвертій статті 65 СК України встановлено, що договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї.

До складу майна, що підлягає поділу, входить загальне майно, наявне у подружжя на час розгляду справи, і те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї.

Таким чином, якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то цивільні права та обов`язки за цим договором виникають в обох із подружжя.

Аналогічна правова позиція викладена Верховний Судом України у постанові від 14 вересня 2016 року у справі N 6-539цс16.

Відповідно до статті 60 ЦПК України (у чинній на момент розгляду справи судами редакції) кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно з частиною третьої статті 61 ЦПК України (у чинній на час розгляду судами справи редакції) обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Належних і допустимих доказів про укладення договору позики в інтересах сім`ї та використання отриманих у борг грошових коштів за цим договором для задоволення потреб сім`ї, а саме для придбання спірних транспортних засобів, а також, що ОСОБА_1 давала згоду на укладення такого договору і знала про придбання автомобілів за ці грошові кошти, матеріали справи не містять.

Крім того, в ході розгляду справи в суді, представником відповідача було надано для огляду суду оригінал розписки від 10.03.2018 року про отримання в борг коштів ОСОБА_3 від ОСОБА_7 , що свідчить про відсутність зобов`язань за даним договором позики, оскільки до вимог ч.3 ст. 545 ЦК України наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку.

Керуючись ст.ст. 2-5,11-13,141,279,352,354,430 ЦПК України, суд -

У Х В А Л И В :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про поділ спільної сумісної власності подружжя задовольнити частково.

В порядку поділу спільного майна подружжя визнати за ОСОБА_1 право власності на транспортний засіб марки RENAULT MEGANE, 2012 року випуску, р.н. НОМЕР_1 , номер кузова - НОМЕР_2 .

Стягнути з ОСОБА_3 в користь ОСОБА_1 224 136 ( двісті двадцять чотири тисячі сто тридцять шість) гривень 10 копійок як грошову компенсацію Ѕ частини вартості автомобілів марки MAN, модель «TGL 8.220», тип загальний вантажний бортовий тентований, 2013 року випуску. р.н.з. НОМЕР_3 , із причепом марки TANG, модель «ЕА», тип загальний причіп бортовий тентований, 2013 року випуску, р.н.з. НОМЕР_4 .

Позов ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про поділ спільного майна подружжя задовольнити частково.

В порядку поділу спільного майна подружжя виділити у власність ОСОБА_1 наступне майно: спальний гарнітур, прихожу шафу-купе, стінку у вітальні марки «Polonija», м`який куточок, балконну шафу, кухонний гарнітур, телевізор марки «Samsung», телевізор марки «Samsung», пилотяг марки «Zelmer», мультаварку марки «Redmond», пральну машинку марки «Indezit», загальною вартістю 93700 ( дев`яносто три тисячі сімсот) гривень

Стягнути з ОСОБА_1 в користь ОСОБА_3 46850 ( сорок шість тисяч вісімсот п`ятдесят) гривень грошової компенсації вартості Ѕ частини спільно набутого майна.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення, в разі проголошення вступної та резолютивної частини рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного тексту рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Дата складення повного тексту рішення 7 жовтня 2022 року.

Суддя Луцького міськрайонного суду

Волинської області Т.М.Філюк