Ухвала

03 жовтня 2022 року

м. Київ

справа № 456/2003/13-ц

провадження № 61-9303ск22

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:

Стрільчука В. А. (суддя-доповідач), Ігнатенка В. М., Карпенко С. О.,

розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 10 травня 2017 року, ухвалу апеляційного суду Львівської області від 10 листопада 2017 року та постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 23 вересня 2019 року в справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю у Львівській області, треті особи: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , про усунення перешкод у користуванні частиною будинку та скасування декларації про готовність частини будинку,

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2013 року ОСОБА_1 звернувся до суду з указаним позовом, в якому просив: зобов`язати ОСОБА_2 усунути перешкоди в користуванні належною йому та третім особам частиною будинку в розмірі 73/100 на АДРЕСА_1 ; скасувати декларацію про готовність вказаного об`єкта до експлуатації, складену Інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю у Львівській області 15 грудня 2011 року; зобов`язати ОСОБА_2 привести належну їй частину будинку в розмірі 27/100 до попереднього стану.

Рішенням Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 10 травня 2017 року в задоволенні позову відмовлено.

Ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 10 листопада 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилено, а рішення Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 10 травня 2017 року залишено без змін.

У грудні 2017 року ОСОБА_1 подав до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, в якій просив скасувати рішення Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 10 травня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Львівської області від 10 листопада 2017 року і направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Відповідно до пункту 4 Перехідних положень Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Ухвалою Верховного Суду у складі судді Касаційного цивільного суду від 19 лютого 2018 року відкрито касаційне провадження в цій справі та витребувано її матеріали із Стрийського міськрайонного суду Львівської області.

Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 23 вересня 2019 року касаційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення. Рішення Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 10 травня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Львівської області від 10 листопада 2017 року залишено без змін.

17 вересня 2022 року ОСОБА_1 подав засобами поштового зв`язку до Верховного Суду скаргу на фальшування судових рішень трьох інстанцій, що була зареєстрована як касаційна скарга на рішення Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 10 травня 2017 року, ухвалу апеляційного суду Львівської області від 10 листопада 2017 року та постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 23 вересня 2019 року, в якій просить скасувати оскаржувані судові рішення і передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Касаційне провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 в частині оскарження рішення Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 10 травня 2017 року та ухвали апеляційного суду Львівської області від 10 листопада 2017 року не підлягає відкриттю з таких підстав.

У справах «Осман проти Сполученого королівства» та «Креуз проти Польщі» Європейський суд з прав людини роз`яснив, що реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя, держави-учасниці цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони й обмеження, зміст яких полягає у запобіганні безладного руху в судовому процесі.

Згідно з пунктом 3 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо є постанова про залишення касаційної скарги цієї особи без задоволення або ухвала про відмову у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою цієї особи на це саме судове рішення.

Учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається (частина перша статті 44 ЦПК України).

Оскільки постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 23 вересня 2019 року залишено без задоволення касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 10 травня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Львівської області від 10 листопада 2017 року, які повторно оскаржуються ним, то у відкритті касаційного провадження в частині оскарження вказаних судових рішень необхідно відмовити із зазначених вище підстав.

Касаційне провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 в частині оскарження постанови Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 23 вересня 2019 року не підлягає відкриттю з таких підстав.

Суд касаційної інстанції при розгляді касаційних скарг діє в порядку та межах, визначених цивільним процесуальним законодавством України, його повноваження обмежені положеннями Глави 2 Розділу V ЦПК України «Касаційне провадження».

Відповідно до частини першої статті 389 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку: 1) рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи та постанову суду апеляційної інстанції, крім судових рішень, визначених у частині третій цієї статті; 2) ухвали суду першої інстанції, вказані у пунктах 3, 6, 7, 15, 16, 22, 23, 27, 28, 30, 32 частини першої статті 353 цього Кодексу, після їх перегляду в апеляційному порядку;3) ухвали суду апеляційної інстанції про відмову у відкритті або закриття апеляційного провадження, про повернення апеляційної скарги, про зупинення провадження, щодо забезпечення позову, заміни заходу забезпечення позову, щодо зустрічного забезпечення, про відмову ухвалити додаткове рішення, про роз`яснення рішення чи відмову у роз`ясненні рішення, про внесення або відмову у внесенні виправлень у рішення, про повернення заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами, про відмову у відкритті провадження за нововиявленими або виключними обставинами, про відмову в задоволенні заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами, про заміну сторони у справі, про накладення штрафу в порядку процесуального примусу, окремі ухвали.

Отже, чинним ЦПК України не передбачено права учасників справи, а також осіб, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, на оскарження в касаційному порядку постанови Верховного Суду, так як і не визначено повноважень касаційного суду на здійснення перегляду такого судового рішення.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Фраза «встановленого законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність (§ 23, 24 рішення Європейського суду з прав людини від 20 липня 2006 року у справі «Сокуренко і Стригун проти України», заяви № 29458/04 та № 29465/04).

Відповідно до пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Оскільки оскаржувана заявником постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 23 вересня 2019 року не підлягає касаційному оскарженню, то у відкритті касаційного провадження в частині оскарження вказаного судового рішення необхідно відмовити з наведених вище підстав.

Керуючись пунктами 1, 3 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 10 травня 2017 року, ухвалу апеляційного суду Львівської області від 10 листопада 2017 року та постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 23 вересня 2019 року в справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю у Львівській області, треті особи: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , про усунення перешкод у користуванні частиною будинку та скасування декларації про готовність частини будинку.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:В. А. Стрільчук

В. М. Ігнатенко

С. О. Карпенко