Справа № 216/713/21
провадження 2/216/513/22
РІШЕННЯ

іменем України

14 вересня 2022 року місто Кривий Ріг

Центрально-Міський районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі головуючого судді Кузнецова Р.О.

за участю секретаря судового засідання Кацюби В.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі судових засідань №4 приміщення суду у м. Кривому Розі, в порядку спрощеного провадження без повідомлення сторін, цивільну справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «ІНТЕРКЕШ УКРАЇНА» до ОСОБА_1 про стягнення кредитної заборгованості,

встановив:

Товариство з обмеженою відповідальністю «ІНТЕРКЕШ УКРАЇНА» звернулося до Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області з позовом до ОСОБА_1 про стягнення кредитної заборгованості.

В обґрунтування позову позивач зазначив, що відповідно до укладеного договору №23995- від 31.01.2019 між ТОВ «ІНТЕРКЕШ УКРАЇНА» та ОСОБА_1 був укладений договір, відповідно до умов якого останній отримав кредит у розмірі 7000,00 грн зі сплатою 127,75% річних з кінцевим терміном повернення до 31.01.2020. Позичальник у порушення умов укладеного договору свої зобов`язання, щодо виконання належним чином взятих на себе зобов`язань не виконав, що потягло за собою виникнення заборгованості. Заборгованість відповідача перед позивачем станом на 02.02.2021 становить 36594,84 грн., з яких: 5802,07 грн заборгованість за тілом кредиту, 8848,64 грн заборгованість за відсотками, 21545,22 грн нараховані штрафні санкції (пеня), 223,38 грн 3% річних, 175,53 грн. - інфляційні збитки. Відповідач обов`язки щодо погашення заборгованості в добровільному порядку не виконує, внаслідок чого позивач просить стягнути вказану суму заборгованості та судові витрати з відповідача у судовому порядку.

Представник позивача, відповідно до вимог ст. 276-277 ЦПК України, просив розглянути справу у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін.

Відповідач про розгляд справи в порядку спрощеного провадження без виклику сторін судом повідомлялася належним чином, але відповідно до ч. 4 ст. 277 ЦПК України, в установлений судом строк, не подав суду заяву із запереченнями проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, також не подав до суду відзив на позовну заяву.

У зв`язку з чим, на підставі ч. 5 ст. 279 ЦПК України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.

Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на повному, всебічному та об`єктивному дослідженні обставин справи, дійшов висновку про наявність правових підстав для часткового задоволення позову, виходячи з наступного.

За приписами ст. 263 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

При цьому, згідно з роз`ясненнями, наданими Пленумом Верховного Суду України у п. 2 постанови від 18.12.2009 №14 «Про судове рішення у цивільній справі» рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства відповідно до статті 3 ЦПК, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин відповідно до статті 10 ЦПК, а також правильно витлумачив ці норми. Обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи.

З урахуванням встановлених у справі обставин, суд дійшов висновку, що спірні правовідносини, що виникли між сторонами, регулюються положеннями Цивільного кодексу України, в частині, що стосуються питання виконання зобов`язань.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Разом з цим, за приписами ч. 1 ст. 627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Матеріалами справи підтверджено, що 31.01.2019 між ТОВ «ІНТЕРКЕШ УКРАЇНА» та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір, відповідно до умов якого останній отримав кредит у розмірі 7000,00 грн зі сплатою 127,75% річних з кінцевим терміном повернення до 31.01.2020.

Відповідно до п. 2.2.2. п.п. 2) кредитного договору Позичальник зобов`язаний погашати кредит та сплачувати проценти в порядку визначеному Договором.

Пунктом 3.1. передбачено, що Сторони домовилися, що погашення кредиту та процентів за користування кредитом здійснюватиметься згідно графіка розрахунків, що є невід`ємною частиною цього Договору.

Відповідно до п. 6.7 кредитного договору, у кожному випадку невиконання або неналежного виконання позичальником своїх зобов`язань за даним договором (відносно повноти та строків сплати відсотків за кредитом та/або сплати відсотків та/або повернення кредиту не в повному обсязі) позичальник сплачує пеню в розмірі одного відсотка за календарний день від суми виданих грошових коштів та у разі порушення графіку погашення кредиту позичальник сплачує пеню в розмірі 100 гривень.

Згідно з п. 6.4 договору закінчення строку цього Договору не звільняє Сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії цього Договору.

Як встановлено судом, відповідачем умови договору позики не виконано.

Згідно з розрахунком заборгованості станом на 02 лютого 2021 року відповідач має заборгованість у розмірі 36594,84 грн, а саме:

- 5 802,07 грн. - заборгованість за тілом кредиту;

- 8 848,64 грн. - відсотки за користування кредиту;

- 21 545,22 грн. - нараховані штрафні санкції (пеня);

- 175,53 грн. - нараховане інфляційне збільшення заборгованості;

- 223,38 грн. - 3 % річних згідно ст. 625 Цивільного кодексу України.

Статтями 525, 526 ЦК України визначено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

При цьому, за приписами ч. 1 ст. 627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Враховуючи відсутність оплати за договором з боку відповідача, суд дійшов висновку про можливість задоволення позовних вимог в частині стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за тілом кредиту в розмірі 5802,07 грн.

Разом з цим, перевіряючи доводи позивача, щодо стягнення з відповідача відсотків за користування грошовими коштами, пені, а також 3% річних та інфляційних втрат, передбачених ч. 2 ст. 625 ЦК України, суд приходить до наступних висновків.

Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Відповідно до п. 1.1 кредитного договору позичальник зобов`язується повернути кредит та сплати проценти за користування кредитом у розмірі 127,75% річних. Процентна ставка є фіксованою.

Враховуючи відсутність оплати по відсотками за користування кредитними коштами з боку відповідача, перевіривши та визнавши арифметично та методологічно правильним розрахунок заборгованості по відсоткам, наданий позивачем, суд дійшов висновку про можливість задоволення позовних вимог в частині стягнення з відповідача суми заборгованості по відсоткам в розмірі 8848,64 грн.

За приписами статті 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов`язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди.

При цьому, згідно зі ст. 624 ЦК України, якщо за порушення зобов`язання встановлено неустойку, то вона підлягає стягненню у повному розмірі, незалежно від відшкодування збитків.

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (ст. 549 ЦК України).

Згідно з ч. 2 ст. 551 ЦК України якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Розмір неустойки, встановлений законом, може бути збільшений у договорі. Сторони можуть домовитися про зменшення розміру неустойки, встановленого актом цивільного законодавства, крім випадків, передбачених законом.

Судом встановлено, що відповідно до п.п 6.7 кредитного договору у випадку невиконання або неналежного виконання позичальником своїх зобов`язань за даним договором позичальник сплачує пеню в розмірі одного відсотка за календарний день від суми виданих грошових коштів та у разі порушення графіку погашення кредиту позичальник сплачує пеню в розмірі 100 гривень.

Позивач до позову надав розрахунок пені, відповідно до якого сума пені складає 21545,22 грн, який був перевірений судом та визнавши його арифметично та методологічно правильним суд вважає, що вимоги позивача, щодо стягнення пені також підлягають задоволенню.

Щодо стягнення з відповідача 3% річних та інфляційних втрат слід зазначити, що Статтею 625 ЦК України встановлюється відповідальність за порушення грошового зобов`язання.

Частиною першою вказаної статті визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Частиною другою встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Приписи ст. 625 ЦК України про розмір процентів, що підлягають стягненню за порушення грошового зобов`язання, є диспозитивними та застосовуються, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Тобто, три проценти річних від простроченої суми за весь час прострочення застосовуються у випадку, якщо сторони в договорі не передбачили інший розмір процентів річних. Проценти, що стягуються за прострочення виконання грошового зобов`язання за частиною другою статті 625 ЦК України, є спеціальним видом відповідальності за таке порушення зобов`язання. На відміну від процентів, які є звичайною платою за користування грошима, зокрема за договором позики, до них застосовуються загальні норми про цивільно-правову відповідальність. Оскільки поведінка боржника не може бути одночасно правомірною та неправомірною, то регулятивна норма частини першої статті 1048 ЦК України і охоронна норма частини другої статті 625 цього Кодексу не можуть застосовуватися одночасно. Тому за період до прострочення підлягають стягненню проценти від суми позики (кредиту) відповідно до умов договору та частини першої статті 1048 ЦК України як плата за надану позику (кредит), а за період після такого прострочення стягуються річні проценти відповідно до частини другої статті 625 ЦК України як грошова сума, яку боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання, тобто як міра відповідальності за порушення грошового зобов`язання.

Отже, за змістом наведеної норми закону нараховані на суму боргу інфляційні втрати та 3% річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування ним утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Перевіряючи наданий позивачем розрахунок 3% річних та інфляційних втрат суд встановив, що останній відповідає вищевказаним умовам, оскільки нарахування даних сум здійснено поза межами строку дії договору та визнавши арифметично та методологічно правильним даний розрахунок суд дійшов висновку про можливість задоволення позовних вимог в цій частині.

Підсумовуючи наведене, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог у повному обсязі, а саме, стягненню з відповідача на користь позивача заборгованості за кредитним договором у розмірі 36594,84 грн.

Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

За приписами частини 1 статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно до ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» ставка судового збору за подання до суду позовної заяви майнового характеру, яка подана юридичною особою складає 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру мінімальної заробітної плати.

Отже, з урахуванням задоволення позову, з відповідача на користь позивача підлягають відшкодуванню судові витрати у вигляді судового збору, в розмірі 2270,00 грн.

Керуючись ст.ст. 5-8, 12-19, 23, 89, 128, 131, 136, 141, 197, 258-259, 263, 265, 268, 274, 354-355 ЦПК України, ст.ст. 526, 527, 530, 610, 625, 1048, 1054 ЦК України суд -

ухвалив:

Позовну заяву товариства з обмеженою відповідальністю «ІНТЕРКЕШ УКРАЇНА» до ОСОБА_1 про стягнення кредитної заборгованості задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь товариства з обмеженою відповідальністю «ІНТЕРКЕШ УКРАЇНА» заборгованість за кредитним договором №23995- від 31.01.2019, у розмірі 36594,84 грн (тридцять шість тисяч п`ятсот дев`яносто чотири гривні 84 копійки), з яких: 5802,07 грн (п`ять тисяч вісімсот дві гривні 07 копійок) заборгованість за тілом кредиту, 8848,64 грн (вісім тисяч вісімсот сорок вісім гривень 64 копійки) заборгованість за відсотками, 21545,22 грн (двадцять одна тисяча п`ятсот сорок п`ять гривень 22 копійки) нараховані штрафні санкції (пеня), 223,38 грн (двісті двадцять три гривні 38 копійок) 3% річних, 175,53 грн (сто сімдесят п`ять гривень 53 копійки) - інфляційні збитки.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь товариства з обмеженою відповідальністю «ІНТЕРКЕШ УКРАЇНА» судові витрати по справі у вигляді судового збору, у розмірі 2270,00 грн (дві тисячі двісті сімдесят гривень).

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30 днів з дня його проголошення.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Відомості про учасників справи згідно п. 4 ч. 5 ст. 265 ЦПК України:

- позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «ІНТЕРКЕШ УКРАЇНА», , місце знаходження: 88000, м. Ужгород, вул. Швабська, 17;

- відповідач: ОСОБА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 .

Рішення надруковане суддею в одному примірнику.

Суддя Р.О.КУЗНЕЦОВ