Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Справа №348/951/19

20 вересня 2022 року м.Надвірна

Надвірнянський районний суд Івано-Франківської області

в складі: головуючого судді - Грещука Р.П.,

секретарів - Нагорняк Г.М., Кушнірчук М.Д.,

з участю: позивача - ОСОБА_1 ,

представника позивача, адвоката - Рогів Т.Р.,

відповідача - ОСОБА_2

його представника, адвоката - Гончарука О.О.,

розглянувши в режимі відеоконференції в порядку загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Надвірна цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС», третя особа на стороні позивача - Приватне підприємство «Ремстанкотехсервіс» про відшкодування завданої шкоди, -

ВСТАНОВИВ:

13.05.2019 року ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_2 , ПАТ «Страхова група «ТАС», третя особа на стороні позивача - ПП «Ремстанкотехсервіс» про відшкодування завданої шкоди.

Просив суд ухвалити рішення, яким стягнути з ПАТ «Страхова група «ТАС», в його користь 63051грн. 40 коп. заподіяних матеріальних збитків, а також понесені ним судові витрати по справі.

В судовому засіданні позивач та його представник вимоги позову підтримали в повному обсязі і просили їх задоволити з підстав наведених у позовній заяві та відповіді на відзив ПАТ «Страхова група «ТАС».

В судове засідання 20.09.2022 року останні не прибули, натомість на електронну адресу суду надійшло клопотання представника позивача про розгляд справи у відсутності сторони позивача, в якому вона зазначає, що позов підтримує в повному обсязі та просить його задоволити.

Відповідач ОСОБА_2 та його представник у своєму відзиві на позов просили суд відмовити в задоволенні позову ОСОБА_1 з підстав наведених у ньому.

В подальшому в судових засіданнях відповідач ОСОБА_2 та його представник підтримували поданий відзив на позовну заяву.

В судове засідання 20.09.2022 року останні не прибули, натомість на електронну адресу суду надійшло клопотання представника відповідача про розгляд справи у відсутності сторони відповідача, в якому він просить суд відмовити ОСОБА_1 у задоволенні його позовних вимог.

Представник ПАТ «Страхова група «ТАС» у відзиві на позовну заяву також просив суд відмовити в задоволенні позову ОСОБА_1 з підстав наведених у ньому.

Згідно ухвали Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 03.03.2022 року, у зв`язку із виконанням ухвали суду від 29.04.2021 року про призначення інженерно-транспортної експертизи та надходженням висновку експерта до суду, провадження по даній справі було поновлено, призначивши справу до розгляду на 09 год. 00 хв. - 30.03.2022 року.

В зазначене судове засідання представник ПАТ «Страхова група «ТАС» не прибув, про час та місце його проведення повідомлявся належним чином.

В подальшому судові засідання для розгляду вказаної справи по суті призначались судом на 10.05.2022 року, 15.06.2022 року та 28.07.2022 року, однак до суду представник відповідача - ПАТ «Страхова група «ТАС» повторно не з`явився, натомість надіслав на електронну адресу суду клопотання аналогічного змісту, в яких посилаючись на введення в Україні воєнного стану, просив відкласти розгляд справи на період його дії.

Крім того, в судове засідання 20.09.2022 року представник відповідача - ПАТ «Страхова група «ТАС» також не прибув та не повідомив суд про причини своєї неявки, хоча на його адресу рекомендованною кореспонденцією судом було направлено лист, в якому роз`яснено, що у відповідності до ч.ч.1-5 ст.212 ЦПК України, учасники справи мають право брати участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду, а також те, що у разі його неявки в наступне судове засідання, відсутності заяви про розгляд справи без участі та відсутності у суду підстав, передбачених чинним процесуальним законодавством для відкладення судового засідання, справу буде розглянуто у відсутності представника ПАТ «Страхова група «ТАС», відповідно до змісту ст.223 ЦПК України на підставі матеріалів та доказів, наявних у матеріалах справи.

Таким чином, суд констатує наступне:

Відповідно до ч.3 ст.13 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Суд враховує, що закон створює рівні умови для осіб, що володіють правом звернення до суду, зобов`язавши суд повідомляти цих осіб про час і місце розгляду справи.

Суд прийняв вичерпні заходи для повідомлення представника відповідача - ПАТ «Страхова група «ТАС» про час та місце розгляду справи, забезпечивши можливість з`явитися до суду і захистити свої права.

За змістом ст.14 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права особа сама визначає обсяг своїх прав і обов`язків у цивільному процесі. Тому особа, визначивши свої права, реалізує їх на свій розсуд. Розпорядження своїми правами на розсуд особи є одним з основоположних принципів судочинства.

Враховуючи завдання судочинства, принцип правової визначеності, поширення загального правила, закріпленого в ЦПК України, відкладення судового розгляду у випадку неявки в судове засідання будь-кого з осіб, що беруть участь у справі, за відсутності відомостей про причини неявки в судове засідання не відповідало б конституційним цілям цивільного судочинства, що, у свою чергу, не дозволить розглядати судову процедуру в якості ефективного засобу правового захисту в тому сенсі, який закладений в ст.6 Конвенції про захист прав людини та основних свобод, ст.ст.7, 8 і 10 Загальної декларації прав людини і ст.14 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права.

Частиною 1 ст.223 ЦПК України передбачено, що неявка в судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Пунктами 1, 2 ч.3 ст.223 визначено, що якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі: неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки; повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника), крім відповідача, незалежно від причин неявки.

Таке положення пов`язане з дією принципу цивільного судочинства - диспозитивністю, відповідно до якого кожний учасник процесу самостійно розпоряджається наданими йому законом процесуальними правами та із дотриманням судом розумних строків розгляду справи, що є вимогою статті 121 ЦПК України та статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод 1950 року.

Відповідно до п.п.1, 3, 5 ст.128 ЦПК України, суд викликає учасників справи у судове засідання або для участі у вчиненні процесуальної дії, якщо визнає їх явку обов`язковою.

Судові виклики здійснюються судовими повістками про виклик. Судова повістка про виклик повинна бути вручена з таким розрахунком, щоб особи, які викликаються, мали достатньо часу для явки в суд і підготовки до участі в судовому розгляді справи, але не пізніше ніж за п`ять днів до судового засідання, а судова повістка-повідомлення - завчасно.

Участь у судових засіданнях є правом особи, яка бере участь у справі і ця особа зобов`язана добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов`язки, що закріплено в статті 43 ЦПК України.

Цивільний процесуальний кодекс України не містить вичерпного переліку поважних причин неявки до суду, однак зобов`язує суд оцінювати неявку до суду у кожному конкретному випадку залежно від підстав поважності наведених причин з тим, щоб забезпечити учасника процесу конституційною гарантією змагальності у процесі та доведення суду переконливості своїх доводів (п.4 ч.3 ст.129 Конституції України).

Крім того, у відповідності до ст.17 ЗУ «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», частини 1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, суд зазначає, що право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується обов`язок добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження.

Також, прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, змістом яких є не допустити судовий процес у безладний рух.

Європейський суд з прав людини, констатує, що розумність тривалості провадження має оцінюватись в світлі обставин справи та з урахуванням таких критеріїв: складність справи, поведінка заявника та компетентних органів, а також важливість предмету розгляду для заявника (рішення у справі «Писатюк проти України»).

Враховуючи викладене, суд вважає причини неявки представника відповідача ПАТ «Страхова група «ТАС» в судові засідання неповажними, в зв`язку з чим дану справу можливо розглянути по суті.

Представник третьої особи на стороні позивача - ПП «Ремстанкотехсервіс» в судове засідання не з`явився, натомість на адресу суду надійшла письмова заява за підписом директора вказаного підприємства, в якій він просить проводити розгляд даної справи без участі їхнього представника та задоволити позов ОСОБА_1 в повному обсязі.

Вислухавши сторін та їх представників, вивчивши відзиви на позовну заяву та відповідь на відзив ПАТ «Страхова група «ТАС», дослідивши письмові докази, представлені сторонами на виконання вимог ст.ст.80, 81 ЦПК України і які сторони вважають достатніми для обгрунтування і заперечення позовних вимог та з`ясувавши фактичні обставини справи, суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Статтею 12 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість: керує ходом судового процесу; сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків.

Згідно ст.16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

При цьому, способами захисту цивільних прав та інтересів може бути в тому числі: відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди.

Реалізуючи передбачене ст.64 Конституції України право на судовий захист, звертаючись до суду, особа вказує в позові власне суб`єктивне уявлення про порушене право чи охоронюваний інтерес та спосіб його захист.

Судом встановлено, що 04.02.2018 року близько 14 год. 00 хв. в смт.Ланчин по вул.Незалежності, Надвірнянського району Івано-Франківської області відбулась дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля марки «Skoda Superb», номерний знак: НОМЕР_1 , під керуванням водія ОСОБА_2 , тобто відповідача по даній справі та автомобіля марки «Volkswagen Crafter», реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням позивача ОСОБА_1 , в результаті якої транспортний засіб останнього отримав механічні пошкодження.

Як з`ясовано в судовому засіданні, ОСОБА_2 , керуючи автомобілем марки «Skoda Superb» та рухаючись по своїй (правій) полосі руху по вул.Незалежності в смт.Ланчин, яка має по одній смузі руху у кожному напрямку, не переконався у відсутності позаду нього автомобілів, зокрема тих, які здійснюють обгін його транспортного засобу, а також в тому, що його рух буде безпечним для інших учасників дорожнього руху, раптово, без подання сигналу покажчиком повороту, здійснив маневр об`їзду наявної на дорожньому полотні вибоїни (ями) та виїхав на зустрічну смугу руху.

В цей час, керуючи автомобілем марки «Volkswagen Crafter», реєстраційний номер НОМЕР_2 , на даній ділянці дороги в попутному напрямку вже здійснював маневр обгону і відповідно повністю перебував на зустрічній смузі руху позивач ОСОБА_1 .

Таким чином, внаслідок недотримання відповідачем ОСОБА_2 як водієм транспортного засобу ПДР України, відбулось зіткнення вищевказаних автомобілів, врезультаті чого керований позивачем автомобіль марки «Volkswagen Crafter», реєстраційний номер НОМЕР_2 отримав механічні пошкодження, що спричинило матеріальну шкоду ОСОБА_1 .

В момент вчинення дорожньо-транспортної пригоди водій ОСОБА_2 здійснював експлуатацію керованого ним транспортного засобу на підставі наявного свідоцтва про його реєстрацію та посвідчення водія, що визначено п.2.2 Правил дорожнього руху України, і відповідно, являється особою, яка повинна відшкодувати завдані збитки.

Разом з тим, як перевірено судом, згідно Полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АК/5945650 від 21.06.2017 року, цивільно-правова відповідальність водія ОСОБА_2 була застрахована в ПАТ «Страхова група «ТАС». Строк дії страхового договору становив: із 24.06.2017 року до 23.06.2018 року. Ліміт відповідальності страховика згідно полісу: 200000 грн. - шкода життю і здоров`ю; 100000 грн. - майнова шкода; 1000 франшиза (т.1 а.с.21).

Страховий випадок настав в межах дії договору страхування, а саме 04.02.2018 року, в зв`язку чим обов`язок здійснення страхового відшкодування в межах ліміту відповідальності за даний вид шкоди покладається на страховика.

Автомобіль марки «Volkswagen Crafter», реєстраційний номер НОМЕР_2 , на праві власності належить ПП «Ремстанкотехсервіс» (т.1 а.с.20), і перебував у володінні позивача на підставі переданого йому свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу та посвідчення водія, що відповідає вимогам п.2.2 ПДР України, а тому згідно положень ст.ст.386, 395, 396 ЦК України, п.13 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України від 01.03.2013 року за №3 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», ОСОБА_1 наділений правом пред`явлення вимоги про відшкодування майнової шкоди, завданої даному майну.

Як вбачається із матеріалів справи, вартість завданого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди матеріального збитку, пов`язаного із ремонтом автомобіля марки «Volkswagen Crafter», реєстраційний номер НОМЕР_2 , становить 63051 грн. 14 коп.

Відповідно до ч.1, п.1 ч.2 ст.22 ЦК України визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки);

За правилами ч.2 ст.1187 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Судом з`ясовано, що з метою отримання страхової виплати, 06.02.2018 року позивач звернувся до ПАТ «Страхова група «ТАС» із відповідною заявою, однак листом страховика за №7596 від 06.08.2018 року, отриманим 20.09.2018 року ОСОБА_1 було повідомлено про відмову у виплаті страхового відшкодування, з підстав наведених у ньому (т.1 а.с.22).

Не погодившись із вищевказаним рішенням страховика про відмову у виплаті страхового відшкодування та вважаючи його таким, що прийняте без виконання обов`язку визначеного п.34.4 ст.34 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» щодо визначення причин настання страхового випадку та розміру збитків, без дослідження обставин та механізму настання дорожньо-транспортної пригоди і без врахування підстав настання цивільно-правової відповідальності як страховика за неправомірні дії водія ОСОБА_2 , позивачем було подано відповідні скарги від 24.10.2018 року, отриману 27.10.2018 року та повторно від 14.12.2018 року, отримано 17.12.2018 року, які відповідачем ПАТ «СГ «ТАС» залишені без відповіді (т.1 а.с.24-31).

В подальшому, 06.04.2019 року позивачем було направлено страховику ПАТ «СГ «ТАС» заяву із долученими письмовими доказами понесених ним за наслідками ремонту автомобіля «Volkswagen Crafter», реєстраційний номер НОМЕР_2 витрат на суму 63051 грн. 14 коп., з проханням виплати страхове відшкодування, яка також залишена страховиком без виконання (т.1 а.с.32-34, 46, 48, 49, 50).

Суд визнає зазначені докази понесеного ОСОБА_1 матеріального збитку, належними та допустимими, і такими, що підтверджують розмір фактично понесених позивачем витрат на відновлення транспортного засобу марки «Volkswagen Crafter», реєстраційний номер НОМЕР_2 .

Що стосується винуватості водіїв транспортних засобів щодо вчинення ДТП, яка мала місце 04.02.2018 року близько 14 год. 00 хв. в смт.Ланчин по вул.Незалежності, Надвірнянського району Івано-Франківської області, суд зазначає наступне.

Згідно постанови судді Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 04.06.2018 року, провадження в справі щодо ОСОБА_1 за ст.124 КУпАП було закрите на підставі ст.38, п.7 ст.247 КУпАП у зв`язку із закінченням строку накладення адміністративного стягнення (т.1 а.с.14).

Проте, відповідно до постанови судді апеляційного суду Івано-Франківської області від 11.07.2018 року, постанову судді Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 04 червня 2018 року щодо ОСОБА_1 за ст.124 КУпАП було скасовано та прийнято нову постанову, якою провадження по справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ст.124 КУпАП - закрито, у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення. Постанова є остаточною оскарженню не підлягає (т.1 а.с.15-17).

Разом з тим, згідно ухвали Надвірнянського районого суду Івано-Франківської області від 29.04.2021 року було постановлено призначити по даній справі інженерно-транспортну експертизу за експертною спеціальністю 10.1 «Дослідження обставин і механізму ДТП», на вирішення якої поставлено наступні запитання: 1. Як повинен був діяти водій ОСОБА_1 , який керував автомобілем марки «Volkswagen Crafter», номерний знак НОМЕР_2 в даній дорожній обстановці, виходячи з технічних вимог ПДР України, з метою забезпечення безпеки дорожнього руху та чи вбачається невідповідність його дій вимогам ПДР?; 2. Як повинен був діяти водій ОСОБА_2 , який керував автомобілем марки «Skoda Superb», номерний знак НОМЕР_1 в даній дорожній обстановці, виходячи з технічних вимог ПДР України, з метою забезпечення безпеки дорожнього руху та чи вбачається невідповідність його дій вимогам ПДР?; 3. Що з технічної точки зору послужило причиною даної дорожньо-транспортної пригоди?

Також судом було зазначено, що якщо під час проведення експертизи експертом будуть виявлені значимі для даної справи дані, їх слід вказати їх у висновку.

Відповідно до постанови Івано-Франківського апеляційного суду від 22.09.2021 року апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 ОСОБА_3 було залишено без задоволення, а ухвалу Надвірнянського районного суду від 29 квітня 2021 року - залишено без змін.

У відповідності до висновку експерта №СЕ-19/109-21/11310-ІТ від 17.01.2022 року, складеного за результатом проведення інженерно-транспортної експертизи, було встановлено наступне:

В ситуації, що розглядається водій автомобіля марки «Volkswagen Crafter», реєстраційний номер НОМЕР_2 ОСОБА_1 повинен був, із технічної точки зору, керуватися вимогами пунктів 12.4 та 12.3 (в частині визначення поняття «небезпека для руху» і виконання його вимог) Правил дорожнього руху України.

У відповідності до вимог вказаних пунктів ПДР України повинен був, з технічної точки зору, рухатися, даною ділянкою дороги із швидкістю, яка не повинна перевищувати 50 км/год, а з моменту початку зміни напрямку руху водієм автомобіля ОСОБА_2 , - негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу.

В даній дорожньо-транспортній ситуації, водій автомобіля марки «Skoda Superb», реєстраційний номер НОМЕР_1 , ОСОБА_2 повинен був, із технічної точки зору, керуватися вимогами пунктів 9.4 та 10.1 Правил дорожнього руху України.

У відповідності до вимог вказаних пунктів ПДР України, повинен був перед початком зміни напрямку руху, завчасно подати сигнал покажчиком повороту відповідного напрямку, але не менш як за 50-100 м до нього, та розпочати даний маневр тільки після того як переконається, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам дорожнього руху.

В дорожній ситуації, яка розглядається, в діях водія автомобіля марки «Skoda Superb», реєстраційний номер НОМЕР_1 ОСОБА_2 вбачаються невідповідності із вимогами пункту 10.1 ПДР України, які, з технічної точки зору, перебувають у причинному зв`язку із настанням даної ДТП.

У зв`язку із відсутністю ряду вихідних даних, вирішити питання стосовно відповідності або ж невідповідності дій водія ОСОБА_1 вимогам пункту 12.3 ПДР України, перебування їх у причинно-наслідковому зв`язку із настанням ДТП, в ході проведення даного дослідження не є можливим.

Наведений висновок експерта долучений до матеріалів справи (т.2 а.с.128-130).

Таким чином, суд констатує, що постановою Пленуму Верховного Суду України за №14 від 18.12.2009 року «Про судове рішення» (з наступними змінами) передбачено, що відповідно до принципу безпосередності судового розгляду рішення може бути обґрунтоване лише тими доказами, які одержані у визначеному законом порядку і перевірені в тому судовому засіданні, в якому постановлюється рішення.

У відповідності до вимог ч.6 ст.82 ЦПК України, вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Отже, відсутність вини ОСОБА_1 щодо вчинення ДТП, яка мала місце 04.02.2018 року близько 14 год. 00 хв. в смт.Ланчин по вул.Незалежності, Надвірнянського району Івано-Франківської області, встановлена постановою судді апеляційного суду Івано-Франківської області від 11.07.2018 року, якою констатовано відсутність в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП, що є остаточною та оскарженню не підлягає, а тому в порядку ст.82 ЦПК України, дана обставина доказуванню не підлягає.

Натомість як викладено вище, висновком експерта за №СЕ-19/109-21/11310-ІТ від 17.01.2022 року встановлено, що «… в дорожній ситуації, яка розглядається, в діях водія автомобіля марки «Skoda Superb», реєстраційний номер НОМЕР_1 ОСОБА_2 вбачаються невідповідності із вимогами пункту 10.1 ПДР України, які, з технічної точки зору, перебувають у причинному зв`язку із настанням даної ДТП».

Згідно з вимогами п.п.1, 2, 3 ч.1 ст.264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин.

Частиною 1 ст.2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ст.3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників.

Згідно ст.6 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

Відповідно до ст.34.2 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страховик протягом 10 робочих днів з дня отримання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду зобов`язаний направити свого представника (працівника, аварійного комісара або експерта) на місце настання страхового випадку та/або до місцезнаходження пошкодженого майна для визначення причин настання страхового випадку та розміру збитків.

Разом з тим, як вбачається з матеріалів справи, вказаний обов`язок страховою компанією виконаний не був.

Відповідно до п.22.1 ст.22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Згідно п.16 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» №4 від 01.03.2013 року, відповідно до статті 21 Закону №1961-IV, на території України забороняється експлуатація транспортного засобу без поліса обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, тобто володільці транспортних засобів, за винятком осіб, звільнених від обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності згідно з пунктом 13.1 статті 13 цього Закону, зобов`язані застрахувати ризик своєї цивільної відповідальності, яка може настати внаслідок завдання шкоди життю, здоров`ю або майну інших осіб при використанні транспортних засобів. У зв`язку із цим при пред`явленні позовних вимог про відшкодування такої шкоди в результаті дорожньо-транспортної пригоди безпосередньо до особи, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, суд має право виключно в порядку, передбаченому статтею 33 ЦПК України, залучити до участі у справі страхову організацію (страховика), яка застрахувала цивільну відповідальність володільця транспортного засобу. Непред`явлення вимог до страховика за наявності підстав для стягнення завданої шкоди саме зі страховика є підставою для відмови в позові до завдавача шкоди у відповідному розмірі.

Пункт 17 даної постанови визначає те, що необхідною умовою виникнення обов`язку страховика за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності осіб, які на відповідній правовій підставі володіють транспортними засобами, є настання страхового випадку (події, внаслідок якої завдано шкоди третім особам під час дорожньо-транспортної пригоди, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу і внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, цивільно-правова відповідальність якої застрахована за договором).

Згідно п.32.1 ст.32 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» відповідно до цього Закону страховик або МТСБУ не відшкодовує шкоду, заподіяну при експлуатації забезпеченого транспортного засобу, але за спричинення якої не виникає цивільно-правової відповідальності відповідно до закону.

Невжиття заходів з боку відповідача ПАТ «Страхова група «ТАС» по відшкодуванню шкоди при настанні страхового випадку суд вважає таким, що не відповідає нормам діючого законодавства з огляду на наступне:

Згідно з приписами ст.33.2 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у разі настання дорожньо-транспортної пригоди за участю лише забезпечених транспортних засобів, за умови відсутності травмованих (загиблих) людей, а також за згоди водіїв цих транспортних засобів щодо обставин її скоєння, за відсутності у них ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, ці водії мають право спільно скласти повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду. У такому разі водії транспортних засобів після складення зазначеного в цьому пункті повідомлення мають право залишити місце дорожньо-транспортної пригоди та звільняються від обов`язку інформувати відповідні підрозділи Національної поліції про її настання.

Пунктом 1 ч.2 ст.22 ЦК України встановлено, що реальними збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права.

Частинами 1 та 2 ст.1166 ЦК України, визначено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

За статтею 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Згідно з п.1 ч.1 ст.1188 ЦК України, шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Відповідно до ст.979 ЦК України, що за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

За змістом Закону №1961-IV (статті 9, 22, 31, 35, 36), настання страхового випадку (скоєння ДТП) є підставою для здійснення страховиком виплати страхового відшкодування потерпілому відповідно до умов договору страхування та в межах страхової суми. Страховим відшкодуванням у цих межах покривається оцінена шкода, заподіяна внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи, в тому числі й шкода, пов`язана зі смертю потерпілого. Для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на його отримання, подає страховику заяву про страхове відшкодування. Таке відшкодування повинне відповідати розміру оціненої шкоди, але якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою.

З огляду на зазначене сторонами договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів є страхувальник та страховик. При цьому договір укладається з метою забезпечення прав третіх осіб (потерпілих) на відшкодування шкоди, завданої цим третім особам унаслідок скоєння ДТП за участю забезпеченого транспортного засобу.

Завдання потерпілому внаслідок ДТП шкоди особою, цивільна відповідальність якої застрахована, породжує деліктне зобов`язання, в якому право потерпілого (кредитора) вимагати відшкодування завданої шкоди в повному обсязі кореспондується з відповідним обов`язком боржника (особи, яка завдала шкоди). Водночас така ДТП слугує підставою для виникнення договірного зобов`язання згідно з договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, в якому потерпілий так само має право вимоги до боржника в договірному зобов`язанні, яким є страховик.

Разом з тим, зазначені зобов`зання не виключають одне одного. Деліктне зобов`язання первісне, основне зобов`язання, в якому діє загальний принцип відшкодування шкоди в повному обсязі, підставою його виникнення є завдання шкоди. Натомість страхове відшкодування виплата, яка здійснюється страховиком відповідно до умов договору, виключно в межах страхової суми та в разі, якщо подія, внаслідок якої завдано шкоди, буде кваліфікована як страховий випадок.

Статтею 9 цього Закону визначено, що страхова сума - це грошова сума, в межах якої страховик забов`язаний здійснити виплату страхового відшкодування за договором страхування.

Безумовний обов`язок страховика провести повне відшкодування заподіяних позивачу збитків внаслідок пошкодження його автомобіля, прямо визначений ст.22 названого вище Закону, якою передбачено, що у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 04 липня 2018 року у справі №755/18006/15-ц (провадження №14-176цс18) вказала, що покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»). При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постанові Верховного суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 04 липня 2018 року у справі №755/18006/15-ц (провадження №14-176цс18) відступила від правового висновку Верховного Суду України, викладеного у постанові від 20 січня 2016 року у справі № 6-2808цс15, згідно з яким право потерпілого на відшкодування шкоди її заподіювачем є абсолютним і за вибором потерпілого вимога про відшкодування шкоди може бути пред`явлена безпосередньо до винної особи, навіть, якщо його цивільно-правова відповідальність застрахована.

Таким чином, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» порядку.

Як перевірено судом, 06.02.2018 року позивач звернувся до ПАТ «Страхова група «ТАС» із відповідною заявою про страхове відшкодування, однак на час розгляду справи, позивачу ОСОБА_1 в добровільному порядку не відшкодовано заподіяні матеріальні збитки.

Таким чином, впродовж передбаченого ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» від 01.07.2004 року №1961-IV, з подальшими змінами, строку, страхова компанія ПАТ «Страхова група «ТАС» була повідомлена про настання дорожньо-транспортної пригоди за участю застрахованого транспортного засобу. Дорожньо-транспортна пригода, що трапилася 04.02.2018 року є страховим випадком.

Крім того, на переконання суду, ОСОБА_1 підставно звернувся до ПАТ «Страхова група «ТАС» про повне відшкодування шкоди, оскільки саме внаслідок винних дій водія автомобіля марки «Skoda Superb», реєстраційний номер НОМЕР_1 ОСОБА_2 , позивачу було завдано шкоду, цивільно-правова відповідальність якого як власника джерела підвищеної небезпеки, тобто даного транспортного засобу була застрахована в даного страховика.

Враховуючи наведене, суд приходить до висновку про те, що належним відповідачем в даному судовому спорі є відповідач ПАТ «Страхова група «ТАС», з якого і слід стягнути матеріальну шкоду, завдану ОСОБА_1 внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка мала місце 04.02.2018 року близько 14 год. 00 хв. в смт.Ланчин по вул.Незалежності, Надвірнянського району Івано-Франківської області.

Як вбачається зі змісту ст.12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребовуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Частиною 1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом.

Таким чином, на підставі системного аналізу викладених норм ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», враховуючи вищенаведене, за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, та оцінюючи їх в сукупності, суд приходить до висновку про задоволення вимог позивача ОСОБА_1 та стягнення з ПАТ «Страхова група «ТАС» на його користь 63051грн. 40 коп. заподіяних матеріальних збитків.

Що стосується розподілу судових витрат по справі, суд приходить до наступного висновку.

У позовній заяві ОСОБА_1 заявлено вимогу про стягнення з відповідача ПАТ «Страхова група «ТАС» на його користь понесених судових витрат по справі.

Згідно п.п.1, 2 ч.3 ст.133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи.

Відповідно до вимог ч.2 ст.137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Відповідно до долучених позивачем до матеріалів справи акту прийому-передачі виконаних робіт (наданих послуг) від 10.05.2019 року за договором про надання правової допомоги від 02.10.2018 року та квитанції №247456 від 10.05.2019 року, витрати за надання йому правничої допомоги щодо підготовки та подання позовної заяви до суду склали 9600 грн. 00 коп. (т.1 а.с.51, 52).

Разом з тим, 20.09.2022 року на електронну адресу суду надійшло клопотання представника позивача про розгляд справи у відсутності сторони позивача, в якій вона керуючись ч.8 ст.141 ЦПК України заявила, що докази про оплату ОСОБА_1 наданої правничої допомоги щодо представництва інтересів в суді, будуть надані суду протягом п`яти днів після ухвалення судом рішення.

Враховуючи наведене, на даний час судом вирішується питання щодо стягнення із ПАТ «Страхова група «ТАС» на користь ОСОБА_1 понесених ним витрат на правничу допомогу в частині підготовки та подання позовної заяви до суду.

Також, у зв`язку з проведенням по даній справі інженерно-транспортної експертизи, позивачем було понесено витрати щодо її оплати в розмірі 2402 грн. 68 коп. (висновок експерта №СЕ-19/109-21/11310-ІТ від 17.01.2022 року), що підтверджується довідкою Івано-Франківського НДЕКЦ МВС України, яка міститься в матеріалах справи (т.2 а.с.127).

Крім того, за звернення до суду із даним позовом, ОСОБА_1 сплачено судовий збір у розмірі 768 грн. 40 коп. (т.1 а.с.1).

У відповідності до вимог ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторонни пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки суд прийшов до висновку про задоволення позову ОСОБА_1 , з відповідача ПАТ «Страхова група «ТАС» в користь позивача підлягають стягненню документально підтверджені судові витрати по справі, зокрема 2402 грн. 68 коп. витрат, пов`язаних із проведенням інженерно-транспортної експертизи за експертною спеціальністю 10.1 «Дослідження обставин і механізму ДТП» (висновок експерта №СЕ-19/109-21/11310-ІТ від 17.01.2022 року), 768 грн. 40 коп. сплаченого судового збору та 9600 грн. 00 коп. витрат, пов`язаних з наданням професійної правничої допомоги, згідно квитанції №247456 від 10.05.2019 року, всього 12771 грн. 08 коп.

На підставі вищевикладеного ст.ст.16, 22, 386, 395, 396, 979, 1166, 1187, 1188 ЦК України, ст.ст.3, 6, 22, 32, 34 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальносиі власників наземних транспортних засобів», керуючись ст.ст.4, 12, 13, 43, 76-82, 89,133, 137, 141, 223, 258, 259, 263, 265, 268, 273 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС», третя особа на стороні позивача - Приватне підприємство «Ремстанкотехсервіс» про відшкодування завданої шкоди задоволити.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС», місцезнаходження: м.Київ, пр-т.Перемоги, 65, 03062, , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_3 , жителя АДРЕСА_1 , 63051грн. 40 коп. заподіяних матеріальних збитків.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС», місцезнаходження: м.Київ, пр-т.Перемоги, 65, 03062, , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_3 , жителя АДРЕСА_1 - 2402 грн. 68 коп. витрат, пов`язаних із проведенням інженерно-транспортної експертизи за експертною спеціальністю 10.1 «Дослідження обставин і механізму ДТП» (висновок експерта №СЕ-19/109-21/11310-ІТ від 17.01.2022 року), 768 грн. 40 коп. сплаченого судового збору та 9600 грн. 00 коп. витрат, пов`язаних з наданням професійної правничої допомоги, всього 12771 грн. 08 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Івано-Франківського апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Відповідно до п.3 розділу ХІІ Прикінцевих положень ЦПК України, під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), суд за заявою учасників справи та осіб, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки (у разі наявності у них права на вчинення відповідних процесуальних дій, передбачених цим Кодексом), поновлює процесуальні строки, встановлені нормами цього Кодексу, якщо визнає причини їх пропуску поважними і такими, що зумовлені обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином. Суд може поновити відповідний строк як до, так і після його закінчення.

Суд за заявою особи продовжує процесуальний строк, встановлений судом, якщо неможливість вчинення відповідної процесуальної дії у визначений строк зумовлена обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином.

Суддя Грещук Р.П.

Повний текст рішення

складено 30.09.2022 року.