Справа № 712/3963/22
Провадження № 2/712/1819/22
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 жовтня 2022 року Соснівський районний суд м. Черкаси в складі:

головуючого- судді- Пироженко В.Д.

при секретарі Жук О.М.

за участі адвоката Василенка О.В.

розглянувши на підготовчому судовому засіданні в залі суду м. Черкаси цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовною заявою до ОСОБА_2 про визнання права власності.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що 17.09.2011 року між ним та відповідачкою було укладено шлюб, який рішенням Черкаського районного суду Черкаської області від 09.11.2021 року розірвано. Від шлюбу мають малолітню доньку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . За час перебування у шлюбі, спільними зусиллями та за спільні кошти ними набуте нерухоме майно, а саме квартира АДРЕСА_1 .

Просить визнати за ним право власності на Ѕ частину квартиру АДРЕСА_1 .

Ухвалою Соснівського районного суду м. Черкаси від 11.07.2022 року провадження у справі відкрито та призначено справу до розгляду за правилами загального позовного провадження.

Представник відповідача адвокат Сененко К.В. до початку судового засідання скерувала до суду заяву в якій зазначила, що позовні вимоги позивача відповідач визнає та просить справу розглянути в їх відсутність.

Відповідно до ч.3 ст.200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадженнясуд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем.

В судовому засіданні представник позивача адвокат Василенко О.В. позовні вимоги підтримав та просив їх задоволити.

Заслухавши представника позивача, дослідивши матеріали справи суд вважає, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав.

В судовому засіданні встановлено, що 17.09.2011 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було зареєстровано шлюб, який рішенням Черкаського районного суду Черкаської області від 09.11.2021 року розірвано.

Судом встановлено, що на підставі договору купівлі-продажу квартири від 25.06.2012, посвідченого приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу Миколенко І.М., зареєстрованого в реєстрі за № 549, ОСОБА_2 стала власником квартири АДРЕСА_1 .

Згідно Акту опитування сусідів від 23.09.2021 року, посвідченого головою комітету самоорганізації населення «Центральний» малолітня ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 , але фактично проживає за адресою: АДРЕСА_3 .

Відповідно до ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав поважної причини самостійного заробітку.

Верховним Судом України при розгляді справи № 6-2641цс15 (постанова від 16.12.2015 року) висловлена Правова позиція про те, що належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна. Застосовуючи норму статті 60 СК України та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя. Тобто статус спільної сумісної власності визначається такими критеріями: 1) час набуття майна; 2) кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття). Норма статті 60 СК України вважається застосованою правильно, якщо набуття майна відповідає цим чинникам. У зв`язку з викладеним, у разі придбання майна хоча й у період шлюбу, але за особисті кошти одного з подружжя, це майно не може вважатися об`єктом спільної сумісної власності подружжя, а є особистою приватною власністю того з подружжя, за особисті кошти якого воно придбане. Тому, сам по собі факт придбання спірного майна в період шлюбу не є безумовною підставою для віднесення такого майна до об`єктів права спільної сумісної власності подружжя.

Аналіз зібраних доказів свідчить про те, що квартира АДРЕСА_1 придбана в період шлюбу сторін по справі, і є об`єктом спільної сумісної власності подружжя. Сторонами інших доказів суду не надано.

Відповідно до ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Згідно ст. 70 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, допускається лише за його згодою.

Відповідно до ст. 63 Сімейного кодексу України: дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Відповідно до положень Сімейного кодексу України у випадку поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна жінки та чоловіка вважаються рівними, якщо інше не зазначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Відповідно до ст.69 ч.1 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Згідно ч. 1 ст. 81 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Статтею 89 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Обставин, які б давали підстави для відступу від рівності часток подружжя судом не встановлено, а тому суд вважає, що частки сторін у праві власності на квартиру є рівними.

Всебічне дослідження усіх обставин справи та письмових доказів, з урахуванням допустимості доказів та узгодженістю і несуперечністю між собою дають об`єктивні підстави вважати, що позов в частинні визнання за позивачем ОСОБА_1 права власності по Ѕ частки спірної квартири підлягає до задоволення.

Враховуючи те, що позивач при подачі позову сплатив судовий збір в сумі 1048 грн, 50 відсотків судового збору в сумі 524 грн підлягають стягненню з відповідачки на користь позивача, відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України. Інша сума 524 грн підлягають поверненню позивачу з державного бюджету, відповідно до ст. 142 ч.1 ЦПК України.

З урахуванням викладеного, після детального з`ясування обставин справи та аналізу законодавчих норм, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача підлягають до задоволення.

Керуючись ст. ст. 6,12, 13,17,18, 141, 200, 263, 265, 268 ЦПК України, ст. ст. 328, 368, 372 ЦК України, ст. ст. 60, 61, 63, 65, 69 -71 СК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , іпн. НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_3 ) право власності на Ѕ частину квартири АДРЕСА_1 .

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , іпн. НОМЕР_2 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_4 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , іпн. НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_3 ) понесені ним судові витрати зі сплати судового збору в сумі 524 грн.

Повернути ОСОБА_1 524 грн з державного бюджету, сплачений ним в АТ КБ «Приватбанк» судовий збір по квитанції 0.0..1.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Черкаського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом 30 днів (ст.ст. 354, 355 ЦПК України). Якщо в судовому засіданні проголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Головуючий:

Позивач: ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , іпн. НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_3 ).

Відповідач: ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , іпн. НОМЕР_2 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_4 ).

Повний текст рішення складено 04.10.2022