Справа № 344/3684/22
Провадження № 2/344/2037/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 жовтня 2022 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський міський суд Івано-Франківської області

в складі: головуючої - судді: Шамотайло О.В.

при секретарі c/з: Устинської Н.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження в залі Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова Компанія «Кредо», третя особа: ОСОБА_3 про відшкодування шкоди, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (надалі - «Позивач 1»), ОСОБА_2 (надалі - «Позивач 2») в особі свого уповноваженого представника звернулися до Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області з позовом до Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова Компанія «Кредо» (надалі - «Відповідач», «ТДВ «СК «Кредо»), третя особа: ОСОБА_3 , в якому просила стягнути з Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова Компанія «Кредо» на користь Позивача-1 суму невиплаченого страхового відшкодування, пов`язаного з втратою годувальника в розмірі 420507, 00 грн., та суму невиплаченого страхового відшкодування, пов`язаного з заподіяною моральною шкодою на користь кожного з позивачів в розмірі 11335,20 грн.

Позовні вимоги мотивовані тим, що дії страхової компанії (Відповідача) щодо невиплати на користь Позивачів вказаних сум страхового відшкодування моральної шкоди, а також відшкодування у зв`язку з втратою годувальника, які підлягають виплаті у зв`язку зі смертю ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка була матір`ю Позивача-1та дочкою Позивача-2 і яка померла в результаті ДТП за участі водія ОСОБА_3 , що керував транспортним засобом «DAIHATSU SIRION», д.н.з. НОМЕР_1 , цивільно-правова відповідальність якого була застрахована у ТДВ «СК «Кредо», - є неправомірними, оскільки передбачені чинним законодавством підстави для відмови у здійсненні таких виплат, на думку Позивачів, відсутні.

Сторона позивача позовні вимоги підтримали в повному обсязі, просили задовольнити їх з підстав, викладених в позовній заяві, не заперечували про розгляд справи без їх участі ( а.с. 98).

Відповідач - Товариство з додатковою відповідальністю «Страхова Компанія «Кредо» - скористалося своїм правом на відзив, який подано до суду та в якому представник страхової компанії проти позовних вимог заперечив та просив відмовити в їх задоволенні. Так, заперечуючи проти позову, Відповідач у відзиві покликається на те, що оскільки у спірних правовідносинах на даний час відсутній процесуальний документ, яким встановлена вина конкретного водія, як учасника ДТП, отже, підстави для виплати страхового відшкодування, на думку представника страхової компанії, відсутні. За відсутності підстав для виникнення цивільно-правової відповідальності за спричинену шкоду у страховика не виникає обов`язку по відшкодуванню такої шкоди. У поданому до суду відзиві на позов представник Відповідача просив здійснювати розгляд справи без участі представника Відповідача ( а.с.62-87).

Представником Відповідача подано відповідь на відзив на позов, у якому він заперечив проти доводів представника Відповідача (а.с. 88-93).

Третя особа: ОСОБА_3 - письмових пояснень до суду не подавав.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні у справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, Судом встановлено наступне.

ОСОБА_1 є донькою ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 14).

ОСОБА_2 є матір`ю ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.11-13).

20.08.2020 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань внесено відомості про кримінальне правопорушення за №0000657 за ч. 2 ст. 286 КК України, відповідно до фабули якого 20.08.2020 року приблизно о 04 год. 20 хв. у темну пору доби, суху погоду, водій ОСОБА_3 , перебуваючи у стані, що унеможливлює здатність належним чином реагувати на зміну дорожньої обстановки, керуючи автомобілем «DAIHATSU SIRION», д.н.з. НОМЕР_1 , рухався проїзною частиною вулиці Залізнична, що у м. Івано-Франківську, у напрямку площі Привокзальна. В салоні автомобіля перебували пасажири: ОСОБА_4 , ОСОБА_5 і малолітній ОСОБА_6 . Водій ОСОБА_3 під час руху проявив неуважність, не врахував дорожню обстановку і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним, рухаючись прямою ділянкою дороги, не справився з керуванням, унаслідок чого виїхав за межі проїзної частини ліворуч, де допустив виїзд на тротуар та наїзд на будинок №29 . Унаслідок порушення водієм ОСОБА_3 Правил дорожнього руху України сталася дорожньо-транспортна пригода, унаслідок якої, зокрема, пасажир ОСОБА_4 загинула від відкритої черепно-мозкової травми з крововиливами під м`яку та тверду мозкові оболонки, в шлуночки головного мозку, з забоєм головного мозку зліва, переломом кісток основи, склепіння черепа, крововиливом в м`які частини голови, забійними ранами та синцями в ділянках голови, яка ускладнилася набряками та стисненням головного мозку (а.с. 6-9).

Згідно до копії свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2 ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , померла ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.10).

26 квітня 2021 року прокурором затверджено обвинувальний висновок у кримінальному провадженні №0000657 щодо ОСОБА_3 за ч. 2 ст. 286 КК України.

Станом на даний час кримінальна справа за вказаним обвинувальним висновком щодо ОСОБА_3 перебуває на розгляді в суді (справа №344/6402/21).

Цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу - автомобіля марки «DAIHATSU SIRION», д.н.з. НОМЕР_1 станом на 20.08.2020 року була застрахована в ТДВ «СК «Кредо», що підтверджується полісом № 200922017 (а.с. 24).

22 лютого 2021 року позивачі, звернулася до ТДВ «СК «Кредо» із заявами про виплату страхового відшкодування (а.с.22, 23).

В той же час, страхового відшкодування у зв`язку із втратою годувальника та моральної шкоди страховою компанією заявнику не виплачено.

Так, у поданому до суду відзиві на позов представник ТДВ «СК «Кредо» покликається на те, що оскільки у спірних правовідносинах на даний час відсутній процесуальний документ, яким встановлена вина конкретного водія, як учасника ДТП, отже, підстави для виплати страхового відшкодування, на думку представника страхової компанії, на даний час відсутні. За відсутності підстав для виникнення цивільно-правової відповідальності за спричинену шкоду у страховика не виникає обов`язку по відшкодуванню такої шкоди.

Права ж позивачів, на отримання, а також розмірів страхових відшкодувань у відзиві на позов представник страхової компанії не заперечує.

Отже, фактично Позивачам з боку страхової компанії було відмовлено у виплаті страхового відшкодування за їх заявами.

Посилаючись на незаконність такої відмови у здійсненні страхового відшкодування позивачі і звернулися до суду з даним цивільним позовом.

Відповідно до ч.2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Згідно із ч.5 ст. 1187 ЦК України особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

У відповідності до ч. 2 ст. 1167 ЦК України моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала:

1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки;

2) якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт;

3) в інших випадках, встановлених законом.

Відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів і спрямований на забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України врегульовано Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (надалі - також «Закон»).

У відповідності до ст.6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно- правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

Згідно із вимогами п.22.1 ст.22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

За правилами ст. 23 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно- правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» шкодою, заподіяною життю та здоров`ю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, є: шкода, пов`язана з лікуванням потерпілого; шкода, пов`язана з тимчасовою втратою працездатності потерпілим; шкода, пов`язана із стійкою втратою працездатності потерпілим; моральна шкода, що полягає у фізичному болю та стражданнях, яких потерпілий - фізична особа зазнав у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; шкода, пов`язана із смертю потерпілого.

Судом встановлено, що 20.08.2020 року приблизно о 04 год. 20 хв. у темну пору доби, суху погоду, водій ОСОБА_3 , перебуваючи у стані, що унеможливлює здатність належним чином реагувати на зміну дорожньої обстановки, керуючи автомобілем «DAIHATSU SIRION», д.н.з. НОМЕР_1 , під час руху проявив неуважність, не врахував дорожню обстановку і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним, рухаючись прямою ділянкою дороги, не справився з керуванням, унаслідок чого виїхав за межі проїзної частини ліворуч, де допустив виїзд на тротуар та наїзд на будинок АДРЕСА_1 . Унаслідок порушення водієм ОСОБА_3 Правил дорожнього руху України сталася дорожньо-транспортна пригода, унаслідок якої, зокрема, пасажир ОСОБА_4 загинула.

Факт смерті ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2 року підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_2 , копія якого долучена до матеріалів справи (а.с. 10).

За фактом дорожньо-транспортної пригоди 20.08.2020 року було зареєстровано кримінальне провадження №0000657, в рамках якого складено обвинувальний акт щодо ОСОБА_3 за ч. 2 ст. 286 КК України, направлено його до суду; станом на даний час судовий розгляд обвинувального акту триває.

Цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу - автомобіля марки «DAIHATSU SIRION», д.н.з. НОМЕР_1 станом на 20.08.2020 року була застрахована в ТДВ «СК «Кредо», що підтверджується полісом № 200922017 (а.с. 24).

Позивач-1 доводиться донькою загиблої ОСОБА_4 , а Позивач-2 - матір`ю заглибної, Судом встановлено, що до цього часу страхове відшкодування Позивачам не сплачено.

Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (надалі - Закон) є спеціальним нормативно-правовим актом та регулює відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів і спрямований на забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України.

За змістом Закону (статті 9, 22-31, 35, 36) настання страхового випадку (скоєння ДТП) є підставою для здійснення страховиком виплати страхового відшкодування потерпілому відповідно до умов договору страхування та в межах страхової суми. Страховим відшкодуванням у цих межах покривається оцінена шкода, заподіяна внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи, в тому числі й шкода, пов`язана зі смертю потерпілого. Для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на його отримання, подає страховику заяву про страхове відшкодування. Таке відшкодування повинне відповідати розміру оціненої шкоди, але якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою.

Відповідно до ст. 6 Закону страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого. Дорожньо-транспортна пригода відповідно до визначення наведеного у законі це подія, що сталася під час руху транспортного засобу, внаслідок якої загинули або поранені люди чи завдані матеріальні збитки.

Згідно із п. 1.7 ст. 1 Закону забезпечений транспортний засіб - транспортний засіб, зазначений у чинному договорі обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, за умови його експлуатації особами, відповідальність яких застрахована.

Згідно до п. 1.4 ст. 1 Закону, особи, відповідальність яких застрахована, - страхувальник та інші особи, які правомірно володіють забезпеченим транспортним засобом. Володіння забезпеченим транспортним засобом вважається правомірним, якщо інше не встановлено законом або рішенням суду.

У відповідності із ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її права.

Моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті (ч.1 ст.1167 ЦК України).

Між тим, відповідно до п.1 ч.2 ст.1167 ЦК України моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.

Моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю (ч.2ст. 1168 ЦК України).

Відповідно до ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.

Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Відповідно до роз`яснень пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, викладених у п. 8 постанови від 01.03.2013 №4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішені спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» судам роз`яснено, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини.

Верховний Суд України 03.12.2014 року, при розгляді цивільної справи №6-183цс14 зробив правовий висновок, відповідно до якогозаконом не покладається на позивача обов`язок доказування вини відповідача в заподіянні шкоди, він лише повинен довести факт заподіяння такої шкоди відповідачем та її розмір.

Крім цього, відповідно до ухвали Верховного Суду України від 19 жовтня 2011 року у справі №6- 208св10 під справою, що розглядається в порядку конституційного, цивільного, господарського, кримінального чи адміністративного судочинства мається на увазі справа, порушена у встановленому законом порядку, що розглядається відповідним судом. Порушення кримінальної справи органами досудового слідства не є підставою для зупинення провадження у справі.

Кримінальне провадження проводиться з метою встановлення вини водія у вчиненому правопорушенні.

При цьому у даній справі судом встановлено факт завдання шкоди стороні позивача, адже смерть ОСОБА_4 (яка доводилася їм рідною матір`ю та дочкою відповідно) за участі автомобіля марки «DAIHATSU SIRION», д.н.з. НОМЕР_1 , під керуванням водія ОСОБА_3 , відповідальність якого на момент ДТП була застрахована в ТДВ «СК «Кредо», що підтверджується полісом № 200922017.

Даний факт представником Відповідача не заперечувався у відзиві на позов.

При цьому, відповідно до чинного закону обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її заподіювача, коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини.

У відповідності до п. 35.1 ст. 35 Закону для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду подає страховику заяву про страхове відшкодування та визначені п. 35.2 цієї статті документи.

Відповідно до п.35.2. до заяви додаються: а) паспорт громадянина, а в разі його відсутності інший документ, яким відповідно до законодавства України може посвідчуватися особа заявника, якщо заявником є фізична особа; б) документ, що посвідчує право заявника на отримання страхового відшкодування (довіреність, договір оренди, свідоцтво про право на спадщину), у разі якщо заявник не є потерпілим або його законним представником; в) довідка про присвоєння одержувачу коштів ідентифікаційного номера платника податку (за умови його присвоєння), якщо заявником є фізична особа; г) документ, що підтверджує право власності на пошкоджене майно на день скоєння дорожньо-транспортної пригоди,- у разі вимоги заявника про відшкодування шкоди, заподіяної майну; ґ) свідоцтво про смерть потерпілого - у разі вимоги заявника про відшкодування шкоди, пов`язаної із смертю потерпілого; д) документи, що підтверджують витрати на поховання потерпілого, - у разі вимоги заявника про відшкодування витрат на поховання потерпілого; е) документи, що підтверджують перебування на утриманні потерпілого, його доходи за попередній (до настання дорожньо-транспортної пригоди) календарний рік, розміри пенсій, надані утриманцям внаслідок втрати годувальника, - у разі вимоги заявника про відшкодування шкоди у зв`язку із смертю годувальника; є)відомості про банківські реквізити заявника (за наявності).

У відповідності до п. 36.2 ст. 36 Закону, страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у ст. 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов`язаний: - у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його; - у разі невизнання майнових вимог заявника або з підстав, визначених ст. 32 та/або 37цього Закону, - прийняти вмотивоване рішення про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати).

Згідно з п. 36.1 ст. 36 Закону України, страховик (у випадках, передбачених ст. 41 цього Закону,- МТСБУ), керуючись нормами цьогоЗакону, приймає вмотивоване рішення здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) або про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати).

Відмовляючи Позивачу у прийнятті рішення щодо здійснення виплати страхового відшкодування ТДВ СК «Кредо» посилається на абзац 4 п. 36.2 ст. 36 Закону, відповідно до якого якщо дорожньо-транспортна пригода розглядається в цивільній, господарській або кримінальній справі, перебіг цього строку припиняється до дати, коли страховику стане відомо про набрання рішенням у такій справі законної сили.

Тобто, на думку Відповідача, до того часу поки судовим рішенням не буде встановлено особу, винну у дорожньо-транспортній пригоді, у Відповідача відсутній обов`язок здійснювати страхове відшкодування.

Однак, Суд, проаналізувавши вищенаведені норми ЦК України, Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», вважає таку позицію Відповідача хибною, оскільки вищезазначена ДТП, у результаті якої загинула ОСОБА_4 , є страховим випадком, а представником Позивача у встановлені строки подано пакет документів, передбачений ст.35 Закону, де в переліку не вказана обов`язковість судового рішення для здійснення страхових виплат про стягнення шкоди, заподіяної смертю особи.

При цьому, як зазначалося вище моральна шкода заподіяна смертю особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки відшкодовується особою, яка її завдала, незалежно від її вини.

Таким чином, Суд приходить до переконання, що неприйняття рішення про виплату страхового відшкодування ТДВ «СК «Кредо» через відсутність вироку суду є необґрунтованою та такою, що порушує право Позивача на отримання страхового відшкодування.

Сторонами договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів є страхувальник та страховик. При цьому договір укладається з метою забезпечення прав третіх осіб (потерпілих) на відшкодування шкоди, завданої цим третім особам унаслідок скоєння дорожньо-транспортної пригоди за участю забезпеченого транспортного засобу.

Згідно із ч.3 ст.27 Закону страховик відшкодовує моральну шкоду, заподіяну смертю фізичної особи, її чоловіку (дружині), батькам (усиновлювачам) та дітям (усиновленим).

Загальний розмір такого страхового відшкодування (регламентної виплати) цим особам стосовно одного померлого становить 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випадку, і виплачується рівними частинами.

Відповідно до Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» мінімальна заробітна плата станом на ІНФОРМАЦІЯ_2 року становила 4723,00 гривень.

Загальний розмір відшкодування моральної шкоди, що належить дітям та батькам заглиблої становить 56 676,00 грн. (12 x 4723,00 = 56 676,00 грн.), а кожному із позивачів в цій справі, враховуючи, що у загиблої крім Позивача-1 також є ще троє неповнолітніх дітей, належить по 1/5 від такого загшального розміру, що складає 11335,20 грн. (56 676,00 :5=11335,20 грн.)

Таким чином, у зв`язку з смертю ОСОБА_4 , ТДВ «СК «Кредо» зобов`язана відшкодувати чотирьом дітям та матері загиблої ОСОБА_4 , моральну шкоду в загальній сумі 56 676,00 грн. у розмірі по 11335,20 грн. кожному.

Отож в цій частині позов є підставним та таким, що підлягає до задоволення.

Пунктом 27.2. ст. 27 Закону встановлено, що страховик (у випадках, передбачених ст. 41 цього Закону, - МТСБУ) здійснює відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого, на умовах, встановлених ст. 1200 ЦК України, кожній особі, яка має право на таке відшкодування, рівними частинами. Загальний розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) утриманцям одного померлого не може бути меншим, ніж 36 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку.

Відповідно до ч. 1, 3 ст. 1200 ЦК України у разі смерті потерпілого право на відшкодування шкоди мають непрацездатні особи, які були на його утриманні або мали на день його смерті право на одержання від нього утримання, а також дитина потерпілого, народжена після його смерті. Шкода відшкодовується: дитині - до досягнення нею вісімнадцяти років (учню, студенту - до закінчення навчання, але не більш як до досягнення ним двадцяти трьох років); зокрема чоловікові, дружині, батькам (усиновлювачам), які досягли пенсійного віку, встановленого законом, - довічно. Особам, які втратили годувальника, шкода відшкодовується в повному обсязі без урахування пенсії, призначеної їм внаслідок втрати годувальника, та інших доходів.

До членів сім`ї, які вважаються такими, що були на утриманні померлого годувальника, відносяться особи, зазначені в частині другій цієї статті, якщо вони:

1) були на повному утриманні померлого годувальника;

2) одержували від померлого годувальника допомогу, що була для них постійним і основним джерелом засобів до існування.

Члени сім`ї померлого годувальника, для яких його допомога була постійним і основним джерелом засобів до існування, але які й самі одержували пенсію, мають право, за бажанням, перейти на пенсію у зв`язку з втратою годувальника.

Згідно ст. 38 Закону України «Про пенсійне забезпечення» члени сім`ї померлого вважаються такими, що були на його утриманні, якщо вони були на його повному утриманні або одержували від нього допомогу, яка була для них постійним і основним джерелом засобів до існування.

Дитина загиблої ОСОБА_4 - ОСОБА_1 , яка є Позивачем-1 по справі є студентом денної форми навчанн (а.с. 18) і отже, у розумінні ч. 1, 3 ст. 1200 ЦК України є утриманцем померлої та має право на відповідне відшкодування.

У відзиві на позов представником Відповідача даного факту не спростовано і взагалі не заперечувалося.

У зв`язку з чим, за висновком Суду ОСОБА_1 має право на отримання відшкодування у зв`язку з втратою годувальника у розмірі 42507,00 грн. (4732,00 грн. х 36 = 170 028,00 грн., а 170028,00 :4 =42507,00 грн., решта ж 3/4 в розмірі 127 521,00 грн. належить іншим неповнолітнім дітям загиблої).

Частинами 1-4 статті 12 Цивільного процесуального кодексу України (надалі - «ЦПК України») визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Так, статтею 81 ЦПК України встановлено правила обов`язку доказування і подання доказів в цивільній справі.

Відповідно до частини 1 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, а частиною 5 вказаної статті визначено, що докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (частина 6 статті 81 ЦПК України).

Згідно ж з частиною 7 статті 81 ЦПК України суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування (стаття 77 ЦПК України).

Таким чином, враховуючи вищевикладене, Суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню.

Судовий збір слід розподілити у відповідності до ст. 141 ЦПК України.

Щодо вимог про стягнення з Відповідача витрат на правову допомогу Суд зазначає наступне.

Згідно положень ч. 1, 2 статті 137 Цивільного процесуального кодексу України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. (ч. 3 ст. 137 Цивільного процесуального кодексу України)

Відповідно до частин 4-6 ст. 137 Цивільного процесуального кодексу України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідно до статті 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Таким чином, розмір витрат на оплату правничої допомоги, як і порядок та строки її оплати, визначається за домовленістю між стороною та особою, яка надає правничу допомогу.

Витрати на правничу допомогу, які мають бути документально підтверджені та доведені, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов`язаних із наданням правничої допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій тощо).

Склад та розміри витрат, пов`язаних з оплатою правничої допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правничої допомоги, документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордеру, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).

Позивачем долучено до матеріалів справи належні документи, які підтверджують факт надання правничої допомоги (а.с.32-36,88-94).

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судові витрати слід покласти на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог у відповідності до наявних підтверджуючих документів, оскільки обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката і судом відмічено неспівмірність такої, адже обсяг юридичної та технічної роботи щодо підготовки справи до розгляду в суді та безпосередня участь у суді в даній конкретній справі не відповідає заявленим витратам.

Враховуючи вищевикладене та визначені ч.4-6 ст. 137 ЦПК України критерії, зважаючи на заяву представника Відповідача щодо необґрунтованості, на його думку, розміру витрат на правову допомогу в даній цивільній справі, Суд вважає за доцільне стягнути з Відповідача на користь Позивачів витрати на правову допомогу в загальному розмірі 10000,00 грн. по 5000,00 грн. на кожного позивача, що буде співмірним розміром.

На підставі викладеного і керуючись ст.ст. 16, 1167, 1187 ЦК України, ст.ст. 6, 22, 23, 27, 41 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», керуючись ст.ст. 89, 263-265, 273, 354-355 Цивільного процесуального кодексу України, Суд, -

У Х В А Л И В :

Позов - задовольнити.

Стягнути з Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова Компанія «Кредо», , м. Запоріжжя, пр. Моторобудівників,34 на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ІПН НОМЕР_3 , суму невиплаченого страхового відшкодування, пов`язаного з втратою годувальника в розмірі 42507 (сорок дві тисячі п`ятсот сім гривень) 00 копійок, та суму невиплаченого страхового відшкодування, пов`язаного з заподіяною моральною шкодою в розмірі 11335( одинадцять тисяч триста тридцять п`ять тисяч) 20 копійок.

Стягнути з Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова Компанія «Кредо», , м. Запоріжжя, пр. Моторобудівників, 34 на користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ІПН НОМЕР_4 , суму невиплаченого страхового відшкодування, пов`язаного з заподіяною моральною шкодою в розмірі 11335 ( одинадцять тисяч триста тридцять п`ять тисяч) 20 копійок.

Стягнути з Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова Компанія «Кредо», , м. Запоріжжя, пр. Моторобудівників, 34 на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ІПН НОМЕР_3 , витрати на правничу допомогу в розмірі 5000,00 грн.

Стягнути з Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова Компанія «Кредо», , м. Запоріжжя, пр. Моторобудівників, 34 на користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ІПН НОМЕР_4 витрати на правничу допомогу в розмірі 5000 (п`ять тисяч гривень) 00 копійок.

Стягнути з Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова Компанія «Кредо», , на користь держави судовий збір в розмірі 992,80 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Івано-Франківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя Шамотайло О.В.