Провадження № 2/742/13/22
Єдиний унікальний № 742/482/20
РІШЕННЯ
06 жовтня 2022 року м.Прилуки
Прилуцький міськрайонний суд Чернігівської області у складі головуючого судді Циганка М.О., за участю секретаря судового засідання Харченко Л.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за первісним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням та зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання права власності на 3/10 частини будинку,
Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. В обґрунтування своїх вимог позивач посилався на те, що він має у власності 3/5 частини житлового будинку з належною частиною надвірних будівель, розташований за адресою: АДРЕСА_1 , вказана частина відокремлена і має окремий вихід. Також в будинку зареєстрована його колишня дружина ОСОБА_2 . В 2013 році їх шлюб було розірвано, і відповідач перестала проживати в даному будинку, її особисті речі в будинку відсутні, всі витрати, пов`язані з утриманням та обслуговуванням будинку, сплатою комунальних платежів покладені тільки на нього. Відповідач добровільно знятися з реєстраційного обліку не бажає, тим самим порушуючи його права як власника. Враховуючи викладене, просить визнати відповідача таким, що втратила право користування даним жилим приміщенням.
06.05.2020 року відповідач ОСОБА_2 звернулася із зустрічною позовною заявою до ОСОБА_1 про визнання права власності на 3/10 частини будинку, спільно нажитого за час перебування у шлюбі. Зокрема, зустрічний позов обґрунтовується тим, що позовні вимоги за первісною позовною заявою не визнає у повному обсязі, так як 3/5 частини житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , являється їх спільною сумісною власністю, оскільки дане майно було набуте під час перебування у шлюбі, від якого вони мають двох дітей: сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та доньку ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . 12.04.2007 року за спільні кошти під час шлюбу з ОСОБА_1 ними було придбано 3/5 частини житлового будинку з належною частиною надвірних будівель, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 . В даному будинку вона зареєстрована. Згідно рішення Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 25.04.2013 року шлюб між ними був розірваний. Оскільки, майно (будинок) був придбаний ними в період шлюбу, він належить їм, як подружжю на праві спільної сумісної власності, тому має намір поділити вищевказане майно, шляхом визнання за нею Ѕ частки будинку, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.
Представник позивача ОСОБА_1 адвокат Кіча В.В. 19.03.2021 року подав заяву про долучення документів до справи, та вказав, що спірну частину житлового будинку він придбав за особисті кошти, виручені з продажу нерухомого майна його матері та долучив копію договору купівлі-продажу від 27.03.2007 року. Також приєднав рішення Прилуцького міськрайонного суду від 21 червня 2005 року про розірвання шлюбу між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , посилаючись на різні дати винесених рішень суду про розірвання шлюбу.
Позивач ОСОБА_1 та його представник адвокат Кіча В.В. до суду не з`явилися, проте згідно заяви позивача, просить розглядати справу у його відсутність, первісний позов підтримує, зустрічний позов не визнає.
В судове засідання представник відповідача за первісним позовом в судове засідання не з`явився, проте попередньо направив письмову заяву про розгляд справи у його відсутність, проти первісного позову заперечує, просить відмовити у його задоволені. Зустрічний позов підтримав з підстав, викладених в ньому.
Дослідивши докази в їх сукупності, всебічно й повно з`ясувавши обставини, які мають юридичне значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд встановив наступне.
Відповідно до ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Відповідно до положень ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.
Ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом (ч.4 ст.9 ЖК УРСР).
Згідно ч.1ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Належними доказами в розумінні ст.77 ЦПК України є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.
Судом встановлено, що сторони з 28.07.2001 року перебували у зареєстрованому шлюбі, який 25.04.2013 рішенням Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області розірвано, про що Прилуцьким міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції(м.Суми) зроблено відмітку в записі акта про одруження №225 від 28.07.2001 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_2 (а.с.87)
У шлюбі в них народилося двоє дітей: син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та донька ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.42-43).
Згідно договору купівлі-продажу частини житлового будинку посвідченого приватним нотаріусом Прилуцького міського нотаріального округу Чернігівської області Ігнатовою Л.Л. 12.04.2007 року позивачем ОСОБА_1 (відповідачем за зустрічним позовом) придбана 3/5 частини житлового будинку з належною частиною надвірних будівель, розташований за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстровано в реєстрі за №4632(а.с.6,90).
Згідно письмової заяви ОСОБА_2 від 12.04.2007 року, в присутності приватного нотаріуса Прилуцького міського нотаріального округу Чернігівської області Ігнатової Л.Л., така дала згоду на купівлю її чоловіком ОСОБА_1 3/5 частини житлового за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстровано в реєстрі за №4631(а.с.95) а також при укладенні договору купівлі-продажу було надано свідоцтво про шлюб(повторне), яке завірене приватним нотаріусом Прилуцького міського нотаріального округу Чернігівської області Ігнатовою Л.Л., про укладення шлюбу 28.07.2001 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_2 , видане ВРАЦС Прилуцького міськрайонного управління юстиції у Чернігівській області 24.03.2007 року(а.с.96зв).
Відповідно до витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно 3/5 частини будинку за адресою: АДРЕСА_1 зареєстровано на праві приватної спільної часткової власності за ОСОБА_1 /а.с.7/.
За загальним правилом статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.
Конструкція норми ст.60 СК України свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом із тим, зазначена презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.
Належність майна до об`єктів права спільної сумісної власності визначено ст. 61 СК України, згідно з частиною третьою якої якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.
Норма ч. 3 ст.61 СК України кореспондує ч. 4 ст. 65 СК України, яка передбачає, що договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї.
За таких обставин за нормами сімейного законодавства умовою належності того майна, яке одержане за договором, укладеним одним із подружжя, до об`єктів спільної сумісної власності подружжя є визначена законом мета укладення договору в інтересах сім`ї, а не власні, не пов`язані з сім`єю інтереси одного з подружжя
Таким чином, доказів того, що справжньою метою укладення договору купівлі-продажу були не інтереси сім`ї, а власні, особисті інтереси одного з подружжя, не пов`язані із сімейними (Правова позиція викладена у Постанові ВСУ від 24.05.2017р. у цивільній справі № 6-843цс17) позивач за первісним позовом суду не надав.
Згідно ст.63СК України дружина й чоловік мають рівні права володіння, користування та розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.
Згідно вимог ст. 69 та ст. 70 Сімейного Кодексу України, в разі поділу майна, що належить подружжю на праві спільної сумісної власності частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю.
Згідно ч.ч.1,3 ст.356 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відповідно до ст.204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.
Із копії будинкової книги для прописки громадян вбачається, що за адресою: АДРЕСА_1 , прописані ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 (знято з реєстрації)(а.с.13-14).
Згідно акту про не проживання за місцем реєстрації №461 від 06.02.2020 року вбачається, що ОСОБА_2 не проживає за даною адресою близько семи років(а.с.11).
Позивач за первісним позовом стверджує, що спірний житловий будинок є його особистою власністю, однак достатніх доказів, які б підтверджували даний факт, суду не надано. В обґрунтування позову посилався на ту обставину, що договір купівлі-продажу укладений після розірвання шлюбу, спростовується записом акта про одруження №225 від 28.07.2001 року, складений відділом реєстрації актів громадянського стану Прилуцького міського управління юстиції(а.с.87), письмовою згодою дружини «Покупця» ОСОБА_2 про згоду на укладення договору купівлі-продажу частини житлового будинку її чоловіком ОСОБА_1 та свідоцтвом про шлюб(повторне), яке також завірене приватним нотаріусом Прилуцького міського нотаріального округу Чернігівської області Ігнатовою Л.Л., про укладення шлюбу 28.07.2001 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_2 , виданого ВРАЦС Прилуцького міськрайонного управління юстиції у Чернігівській області 24.03.2007 року, які були надані нотаріусу при посвідчені цього договору(а.с.96зв), що у відповідності до приписів ст.65 СК, належить їм на праві спільної сумісної власності.
Відповідно до ч. 2 ст.328 ЦК України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом.
Здійснення подружжям права спільної сумісної власності регламентовано статтею 63 СК України, згідно з якою дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.
Розпоряджання спільним сумісним майном подружжя може відбутися шляхом його поділу, виділення частки. Поділ майна, що є у спільній сумісній власності подружжя, є підставою набуття особистої власності кожним з подружжя.
Відповідно до ч. 3 ст.368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.
Частиною 1 статті 5ЦПК України передбачено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.
Дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою, як це встановлює ст. 65 СК України.
Виходячи з положень ст. 60, 61, 65 Сімейного кодексу, спірне майно 3/5 частини житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами за адресою: АДРЕСА_1 , є спільною сумісною власністю подружжя.
Частки сторін в спільній сумісній власності подружжя є рівними, відповідно до ч. 1 ст. 70 СК України, якщо інше не було визначено домовленістю між ними.
Частинами 2,3 ст.70 СК України передбачено умови відступу судом при поділі майна подружжя від засади рівності часток за обставин, що мають істотне значення, зокрема, якщо один з них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї. За рішенням суду частка майна дружини, чоловіка можу бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування.
Отже, судом встановлено, що 3/5 частина житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами за адресою: АДРЕСА_1 є спільною сумісною власністю сторін, яка підлягає поділу та за кожним із них слід визнати право власності по 3/10 частини вказаного житлового будинку.
Відповідно до ч.1 ст.321 ЦК України право власності є непорушним і ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Оскільки відповідач за первісним позовом ОСОБА_2 є власником 3/10 частини житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами, що за адресою: АДРЕСА_1 , її право власності є непорушним, тому вона не може бути визнана такою, що втратила право користування вказаним житловим будинком, у зв`язку з чим первісний позов ОСОБА_1 задоволенню не підлягає.
Частиною першою статті 141 ЦПК України визначено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі задоволення позову покладаються на відповідача, у разі відмови в позові на позивача. Таким чином, з ОСОБА_1 в користь ОСОБА_2 підлягають стягненню понесені судові витрати.
Керуючись вищевикладеним, на підставі ст. ст.12, 13, 81, 258-259, 263, 264, 265, 352, 354, 355, п.п.15.5 п.15 розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України, суд,
У задоволенні первісного позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням відмовити.
Зустрічний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання права власності на 3/10 частини будинку задовольнити.
Визнати за ОСОБА_2 право власності на 3/10 частини житлового будинку АДРЕСА_1 , що є 1/2 частини придбаних за договором купівлі-продажу від 12 квітня 2007 року під час шлюбу з ОСОБА_1 3/5 частини житлового будинку з належною частиною надвірних будівель, що знаходиться в АДРЕСА_1 , посвідченого приватним нотаріусом Прилуцького міського нотаріального округу Чернігівської області Ігнатовою Людмилою Леонідівною та зареєстровано в реєстрі за №4632 і зареєстрованого комунальним підприємством «Прилуцьке міжміське бюро технічної інвентаризації» Чернігівської обласної ради 26 квітня 2007 року за реєстраційним номером 18130227 як приватна спільна часткова власність за ОСОБА_1 .
Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судові витрати по справі в розмірі 1500(одна тисяча п`ятсот)грн..
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Чернігівського апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя Максим Циганко