ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/4536/22 Справа № 185/9930/21 Суддя у 1-й інстанції - Болдирєва У.М. Суддя у 2-й інстанції - Ткаченко І. Ю.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 жовтня 2022 року Дніпровський Апеляційний суд у складі: головуючого - судді Ткаченко І.Ю.

суддів - Деркач Н.М., Пищиди М.М.,

розглянувши у спрощеному позовному провадженні в м. Дніпро цивільну справу

за позовом ОСОБА_1 до приватного акціонерного товариства «ДТЕК Павлоградвугілля» про відшкодування моральної шкоди, завданої ушкодженням здоров`я

за апеляційною скаргою приватного акціонерного товариства «ДТЕК Павлоградвугілля»

на рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 22 лютого 2022 року, -

В С Т А Н О В И В:

22 листопада 2021 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до Приватного акціонерного товариства «ДТЕК Павлоградвугілля» про відшкодування моральної шкоди, завданої ушкодженням здоров`я. Позивач посилається на те, що він впродовж 23 років 3 місяців працював у шкідливих умовах на підприємстві, яке є відповідачем у справі, отримав хронічні професійні захворювання, а також двічі був травмований внаслідок нещасного випадку, пов`язаного з виробництвом. Висновком МСЕК йому встановлено сукупно 65 відсотків втрати професійної працездатності та третю групу інвалідності. Позивач просить стягнути з відповідача 227000 грн в рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої ушкодженням здоров`я (а.с.1-11).

Рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 22 лютого 2022 року задоволено частково позов ОСОБА_1 . Стягнуто з ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля» на користь ОСОБА_1 у відшкодування моральної шкоди, завданої ушкодженням здоров`я, 130000 грн. з відрахуванням податків та інших обов`язкових платежів. В іншій частині позову відмовлено. Стягнуто з ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля» судовий збір на користь держави в сумі 1300 грн. (а.с.112-118).

Не погодившись із рішенням суду, ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля», подало апеляційну скаргу в якому просило рішення суду змінити, зменшивши суму стягнення моральної шкоди. Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції не повно з`ясував усі фактичні обставини справи та не дослідив і не надав належної оцінки наявним матеріалах справи доказам, не сприяв повному, об`єктивному та неупередженому її розгляду, а тому рішення суду підлягає зміні (а.с.121-126).

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу позивача залишити без задоволення.

Судом першої інстанції встановлено, що згідно з записами у трудовій книжці (а.с.62-66) ОСОБА_1 з 1997 по 2017 рік працював на підприємствах ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля», був звільнений у зв`язку з невідповідністю стану здоров`я виконуваній роботі.

10 грудня 2001 року з позивачем стався нещасний випадок на виробництві, внаслідок якого позивачу спричинено ушкодження здоров`я забій правого ліктьового суглобу. Протоколом засідання комісії з охорони праці встановлено ступінь вини потерпілого у вказаному нещасному випадку сім відсотків (а.с.24-28).

04 квітня 2006 року внаслідок нещасного випадку на виробництві позивачу спричинено ушкодження здоров`я чужорідне тіло роговиці, посттравматичний кератит лівого ока. Протоколом засідання комісії з охорони праці вини потерпілого у нещасному випадку не встановлено (а.с.29-35).

23 травня 2017 року було складено акт розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання, згідно якого ОСОБА_1 встановлено діагноз: радикулопатія білатеральна попереко-крижова переважно справа, шийна з вираженими статико-динамічними порушеннями, часто рецидивуючий перебіг, зі стійким больовим і периферичним нейросудинним синдромами, з вазомоторно-трофічними порушеннями на кистях, нейродистрофією у вигляді двобічного плечолопаткового періартрозу, остеоартрозу у поєднанні з періартрозами ліктьових і колінних суглобів, хронічне обструктивне захворювання легень (пиловий бронхіт, емфізема легень першої стадії), легенева недостатність першого-другого ступеня, нейросенсорна приглухуватість першого ступеня з легким зниженням слуху. Захворювання професійні. Дата встановлення остаточного діагнозу 25 квітня 2017 року. Діагноз встановлено Державною установою «Український науково-дослідний інститут промислової медицини», м.Кривий Ріг (а.с.37-38).

Цим же актом встановлено обставини виникнення професійного захворювання: тривала дія шкідливих факторів виробничого середовища та трудового процесу на організм робітника, недосконалість технології, механізмів, робочого інструменту. Причини виникнення професійного захворювання: фізичне перенавантаження, пил гірничої маси, підвищений рівень шуму та вологості повітря.

Довідкою МСЕК серії ДНА-02 № 013965 від 06 травня 2008 року ОСОБА_1 первинно встановлено 10 відсотків втрати професійної працездатності за трудовим каліцтвом (а.с.12).

Довідкою МСЕК серії ДНА-02 № 027908 від 27 квітня 2009 року ОСОБА_1 повторно встановлено 10 відсотків втрати професійної працездатності за трудовим каліцтвом (а.с.13).

Довідкою МСЕК серії ДНА-02 № 032849 від 18 червня 2009 року ОСОБА_1 первинно-повторно встановлено 20 відсотків втрати професійної працездатності за трудовим каліцтвом (10 відсотків - первинно згідно з актом від 10 грудня 2001 року, 10 відсотків повторно згідно з актом від 04 квітня 2006 року (а.с.14).

При наступних переоглядах МСЕК 21 червня 2010 року, 30 травня 2012 року, 16 квітня 2015 року позивачу повторно встановлювалося 20 відсотків втрати професійної працездатності за трудовим каліцтвом (а.с.15-17).

Довідкою МСЕК № 046838 від 29 червня 2017 року ОСОБА_1 первинно-повторно встановлено 65 відсотків втрати професійної працездатності та третю групу інвалідності, у тому числі первинно 35 відсотків радикулопатія та дефартрози, первинно 10 відсотків ХОЗЛ, первинно 5 відсотків туговухість, повторно 10 відсотків трудове каліцтво за актом від 06 квітня 2006 року, повторно 5 відсотків трудове каліцтво за актом від 11 грудня 2001 року (а.с.18).

10 червня 2020 року довідкою МСЕК серії 12ААБ № 604982 ОСОБА_1 безстроково встановлено третю групу інвалідності за професійними захворюваннями, 65 відсотків втрати професійної працездатності (а.с.21-22).

Право позивача на відшкодування моральної шкоди виникло з дня первинного встановлення йому висновком МСЕК стійкої втрати працездатності, однак судом не отримано відомостей про те, що позивач скористався цим правом шляхом звернення з позовом до суду. Це саме право позивача було підтверджено висновками МСЕК при повторному встановленні йому стійкої втрати 65 відсотків професійної працездатності та третьої групи інвалідності.

Надані позивачем письмові докази є належними, оскільки містять інформацію щодо предмета доказування. Копії письмових доказів засвідчені особистим підписом представника позивача адвоката Меланчука І.В. із зазначенням дати такого засвідчення. Підпис представника позивача на копіях документів та у позовній заяві не відрізняється від його підпису в ордері на надання правничої допомоги (а.с.78). У тексті позовної заяви представник позивача зазначає, що оригінали документів знаходяться у позивача. Тому у суду немає підстав для сумніву у достовірності цих доказів.

Наявність письмової угоди між ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля» та позивачем про відсутність претензій стосовно відшкодування моральної шкоди у зв`язку з професійним захворюванням не є підставою для відмови у позові, оскільки згідно з частиною 3 статті 4 ЦПК України, відмова від права на звернення до суду за захистом є недійсною.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд 1 інстанції обґрунтовано виходив з того, що зважаючи на ступінь втрати позивачем професійної працездатності, неможливість відновлення здоров`я зважаючи на ступінь втрати позивачем професійної працездатності, неможливість відновлення здоров`я позивача, необхідність постійного лікування та реабілітації, наявність вимушених змін у житті у зв`язку з наявністю професійних захворювань та інвалідності, суд визначає розмір грошового відшкодування моральної шкоди у сумі 130 000 грн, що відповідатиме характеру та обсягу моральних страждань, які позивач пережив і які переживатиме надалі через ушкодження здоров`я.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Відповідно до ч.2 ст.153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.

Частиною першої ст.237-1 КЗпП України передбачено відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі порушення його законних прав, що призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у тому числі у фізичному болю та стражданнях, яких зазнала особа у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я.

У відповідності до ст. 4 Закону України «Про охорону праці», державна політика в області охорони праці, базується; зокрема, на принципах пріоритету життя і здоров`я працівників, повної відповідальності роботодавця за створення належних, безпечних і здорових умов праці, соціального захисту працівників, повного відшкодування шкоди особам, які постраждали від нещасних випадків на виробництві і професійних захворювань.

У пункті 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз`яснення, що відповідно до статті 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Крім того, згідно рішення Конституційного Суду України від 27 січня 2004 року, моральна шкода потерпілого від нещасного випадку на виробництві чи професійного захворювання полягає, зокрема, у фізичному болю, фізичних та душевних стражданнях, яких він зазнає у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності спричиняють йому моральні та фізичні страждання.

Виходячи з викладеного, надавши належної оцінки представленим у справі доказам, у їх сукупності; встановивши тяжкість наслідків, які настали в здоров`ї позивача, незворотності змін його здоров`я, розміру втрати працездатності, постійний характер страждань, виходячи із засад розумності та справедливості, стягнувши компенсацію в сумі 130 000 грн., що буде відповідати розміру заподіяної моральної шкоди, - суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача моральної шкоди.

Правова позиція з приводу застосування принципів розумності, виваженості та справедливості при визначені розміру моральної шкоди викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 5 грудня 2018 року у справі 197/42/20.

У зв`язку з вищевикладеним, колегія суддів не бере до уваги доводи апеляційної скарги про необґрунтованість розміру моральної шкоди.

На підставі викладеного колегія суддів вважає, що суд першої інстанції при постановлені рішення врахував тяжкість фізичних і моральні страждань позивача, їх тривалість, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, тривалість роботи позивача на підприємстві відповідача, конкретні обставини по справі, і наслідки, що наступили, виходив із засад розумності, виваженості та справедливості, вірно визначив розмір моральної шкоди, яка підлягає стягненню з відповідача у вигляді одноразового відшкодування у розмірі 130 000 гривень.

Приведені в апеляційній скарзі доводи апелянтом не можуть бути прийняті до уваги, оскільки зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх переоцінці та особистого тлумачення апелянтом норм процесуального закону.

Відповідно до вимог ст. 89 ЦПК України оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів діючим законодавством не передбачена.

Крім цього, зазначене також узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини, відповідно до якої пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України» від 18 липня 2006 року).

Суд з дотриманням приписів процесуального законодавства правильно і повно встановив фактичні обставини справи, правильно визначив правовідносини сторін, які виникли із встановлених ним обставин, правові норми що підлягають застосуванню до цих правовідносин та вирішив спір відповідно до закону.

Враховуючи зазначене, відповідно до ст. 375 ЦПК України апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а судове рішення залишенню без змін.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «ДТЕК Павлоградвугілля» - залишити без задоволення.

Рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 22 лютого 2022 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів в передбаченому законом порядку.

Судді: