Ухвала

28 вересня 2022 року

м. Київ

справа № 607/22607/21

провадження № 61-6042св22

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Луспеника Д. Д.

суддів: Воробйової І. А., Коломієць Г. В., Лідовця Р. А. (суддя-доповідач), Черняк Ю. В.,

учасники справи:

заявник - ОСОБА_1 ,

відповідач - Ангелівська загальноосвітня школа І-ІІІ ступенів Байковецької сільської ради Тернопільського району Тернопільської області,

третя особа - Байковецька сільська рада Тернопільського району Тернопільської області,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 , яка подана її представником - адвокатом Кравцем Ростиславом Юрійовичем, на рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 12 квітня 2022 року у складі судді Ромазана В. В. та постанову Тернопільського апеляційного суду від 22 червня 2022 року у складі колегії суддів: Храпак Н. М., Костіва О. З., Міщія О. Я.,

ВСТАНОВИВ:

1. Описова частина

Короткий зміст позовної заяви

У грудні 2021 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Ангелівської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів Байковецької сільської ради Тернопільського району Тернопільської області, третя особа - Байковецька сільська рада Тернопільського району Тернопільської області, про визнання протиправним та скасування наказу про відсторонення від роботи, зобов`язання допустити до роботи, стягнення середнього заробітку за час відсторонення від роботи.

Позовна заява мотивована тим, що вона з 01 вересня 1995 року перебуває у трудових відносинах із відповідачем та працює вчителем математики Ангелівської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів Байковецької сільської ради Тернопільського району Тернопільської області.

10 листопада 2021 року нею було одержано наказ директора № 87-к від 10 листопада 2021 року про відсторонення її від роботи.

Оскаржуваний наказ прийнято на підставі повідомлення № 11/70 від 01 листопада 2021 року «Про обов`язкове профілактичне щеплення проти COVID-19», виданого згідно з наказом Міністерства охорони здоров`я (далі - МОЗ) України від 04 жовтня 2021 року № 2163 «Про затвердження переліку професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням» та пункту 41-6 постанови Кабінету Міністрів України № 1236 від 09 грудня 2020 року.

Вважала своє відсторонення від роботи незаконним, грубим порушенням її конституційного права на працю і отримання винагороди як засобу до існування.

Зазначала, що відмовилася від вакцинації через відсутність законних підтверджень безпечності протиковідних вакцин, у зв`язку з тим, що вони перебувають на стадії випробування. При цьому була порушена процедура відсторонення від роботи, оскільки відсутнє подання відповідної посадової особи державної санітарно-епідеміологічної служби, а також форма № 063-2/о, письмове підтвердження, акт присутності свідків (відповідно покази свідків).

Посилалася на те, що відповідачем при видачі спірного наказу не було дотримано зазначених у статті 32 КЗпП України вимог, а саме: термінів повідомлення позивача про зміну істотних умов праці - зобов`язання взяти участь в медичному експерименті шляхом введення у своє тіло експериментальних препаратів від COVID-19, які не пройшли усіх етапів клінічних досліджень.

Уточнивши позовні вимоги, ОСОБА_1 просила суд:

- визнати протиправним та скасувати наказ Ангелівської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів Байківецької сільської ради Тернопільського району Тернопільської області від 10 листопада 2021 року № 87-к «Про відсторонення від роботи ОСОБА_2 »;

- зобов`язати допустити її до роботи;

- стягнути із відповідача на її користь середній заробіток за період відсторонення з 10 листопада 2021 року до 11 березня 2022 року у розмірі 69 773,12 грн.

Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 12 квітня 2022 року у задоволенні позову ОСОБА_2 відмовлено.

Рішення районного суду мотивовано тим, що відсторонюючи працівника від роботи, роботодавець діяв у межах повноважень та на підставі положень, визначених законом та підзаконними нормативними актами. Відсторонення позивача від роботи без збереження заробітної плати до усунення причин, що зумовили таке відсторонення, є законним і правомірним. Будь-яких порушень вимог законодавства або порушення процедури відсторонення від роботи позивача судом не встановлено.

Суд відхилив посилання позивача на незаконність та неконституційність нормативних актів Кабінету Міністрів України, які встановили карантин та обов`язковість щеплення. Так, відповідно до частини першої статті 150 Конституції України, питання про відповідність Конституції України (конституційність) актів Кабінету Міністрів України відноситься до компетенції Конституційного Суду України, а не до повноважень суду під час розгляду цивільної справи. Частиною другою статті 152 Конституції України передбачено, що закони, інші акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність, якщо інше не встановлено самим рішенням, але не раніше дня його ухвалення. На цей час нормативні акти, які встановлюють карантин та вимоги щеплення є чинними.

Районний суд вважав, що доводи позивача про те, що втручання у вигляді обов`язковості певних щеплень не ґрунтується на законі, а на незаконному підзаконному акті не заслуговують на увагу. Так, саме законом - статтею 46 КЗпП України та частиною другою статті 12 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб» передбачено обов`язковість щеплення та відсторонення працівника у випадку його відсутності від роботи.

Щодо доводів позивача про сумнівність вакцини, районний суд зазначив, що Європейський суд з прав людини (далі- ЄСПЛ) посилається на загальний консенсус щодо життєвої важливості такого заходу та засобу захисту населення від хвороб, які можуть мати серйозні наслідки для здоров`я людини та які в разі серйозних спалахів можуть викликати проблеми в суспільстві. Зважаючи на те що частота ускладнень є досить незначною, однак безсумнівно, їх виникнення є досить загрозливим для здоров`я людини, органи Конвенції підкреслили важливість прийняття необхідних запобіжних заходів перед вакцинацією… Очевидно, це стосується перевірки в кожному окремому випадку можливих протипоказань. Це також відноситься до моніторингу безпеки застосовуваних вакцин. У кожному з цих аспектів Суд не вбачає підстав ставити під сумнів адекватність національної системи вакцинації. Вакцинація проводиться медичними працівниками тільки при відсутності протипоказань, які попередньо перевіряються відповідно до звичайного протоколу, відповідні медичні працівники зобов`язані повідомляти про будь-які підозри на серйозні або несподівані побічні ефекти. Відповідно, безпека використовуваних вакцин знаходиться під постійним контролем компетентних органів».

Короткий зміст судового рішення суду апеляційної інстанції

Постановою Тернопільського апеляційного суду від 22 червня 2022 року апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - адвоката Кравця Р. Ю. залишено без задоволення.

Рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 12 квітня 2022 року залишено без змін.

Судове рішення суду апеляційної інстанції мотивовано тим, що рішення районного суду ухвалено з дотриманням норм матеріального і процесуального законодавства, в судовому рішенні повно відображені обставини, що мають значення для справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами.

Апеляційний суд вважав, що обов`язковій вакцинації проти гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, з працівників із наведеного в наказі МОЗ № 2153 переліку, не підлягають лише ті працівники, які мають саме абсолютні протипоказання до проведення профілактичних щеплень.

Протипоказання до вакцинації може встановлювати сімейний або лікуючий лікар та надати відповідний висновок про тимчасове чи постійне протипоказання або про відтермінування через COVID-19 в анамнезі.

Календар профілактичних щеплень передбачає проведення щеплень від захворювань починаючи з дня народження людини до досягнення певного віку, які є обов`язковими для всього населення.

За вказаних обставин суд апеляційної інстанції відхилив доводи апеляційної скарги про те, що щеплення не набуло статусу обов`язкового з тих підстав що не внесено до календаря щеплень.

Оскільки ОСОБА_1 не надала доказів на підтвердження того, що у неї є протипоказання до проведення профілактичного щеплення, отже, вона, як працівник шкільного закладу, підлягає обов`язковій вакцинації.

З урахуванням того, що ОСОБА_1 відмовилася від обов`язкової вакцинації, відтак, роботодавець правомірно відсторонив її від роботи.

При цьому апеляційний суд відхилив доводи представника ОСОБА_2 - адвоката Кравця Р. Ю. про те, що інформація про її вакцинальний статус стосовно COVID-19 є захищеною законом медичною таємницею, оскільки документи про вакцинацію не містять інформації про діагноз та методи лікування, які законом заборонено вимагати у працівника.

Також апеляційний суд вважав безпідставними твердження ОСОБА_2 про те, що роботодавцем не було встановлено факту її ухилення чи відмови від проведення щеплення, з огляду на те, що 01 листопада 2021 року її було ознайомлено із наказом директора закладу № 11/70 від 01 листопада 2021 року «Про обов`язкове профілактичне щеплення проти COVID-19», у якому попереджено, що у разі відмови або ухилення від обов`язкових профілактичних щеплень у порядку, встановленому законом, працівники з 08 листопада 2021 року будуть відсторонені від виконання своїх посадових обов`язків без збереження заробітної плати.

Оскільки до 10 листопада 2021 року позивачем не надано роботодавцю інформацію щодо проведення щеплення від коронавірусної хвороби COVID-19, яке було обов`язковим для працівників закладів шкільної освіти з 08 листопада 2021 року, або щодо наявності протипоказань для проведення такого щеплення, зазначене свідчить про відмову чи ухилення ОСОБА_2 від проведення такого щеплення.

Суд апеляційної інстанції вважав безпідставними твердження представника ОСОБА_2 - адвоката Кравця Р. Ю. про необхідність застосування до спірних правовідносин положень Закону України «Про забезпечення санітарного та епідемічного благополуччя населення», оскільки постановою Кабінету Міністрів України від 09 грудня 2020 року № 1236 «Про встановлення карантину та запровадження обмежувальних протиепідемічних заходів з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» визначено, що відсторонення від роботи (виконання робіт) працівників та державних службовців, обов`язковість профілактичних щеплень проти COVID-19 яких визначена переліком, та які відмовляються або ухиляються від проведення таких обов`язкових профілактичних щеплень проти COVID-19 проводиться відповідно до статті 46 КЗпП України, частини другої статті 12 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб».

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У касаційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить оскаржувані судові рішення судів попередніх інстанцій скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна ОСОБА_2 мотивована тим, що рішення судів попередніх інстанцій ухвалені з порушенням вимог процесуального закону: статей 77,-79, пунктів 3, 6 частини четвертої статті 265 ЦПК України, оскільки законодавством чітко визначено, якими документами підтверджується факт відмови чи ухилення від щеплення (для відмови - форма № 063-2/о, письмове підтвердження, акт присутності свідків (відповідно покази свідків), а для ухилення - подання відповідних посадових осіб), однак, дані документи у справі відсутні.

Зазначає, що оскаржуваний наказ є протиправним, оскільки в ньому відсутні належні правові підстави, адже, стаття 46 КЗпП України містить вичерпний перелік підстав для відсторонення, така підстава як «в інших випадках, передбачених законодавством», не може бути застосована до спірних правовідносин, бо Наказ МОЗ № 2153 не встановлює та не передбачає, що діяльність перелічених в ній працівників може призвести до зараження працівників та (або) поширення ними інфекційних хвороб, тому, підстави для відсторонення, що передбачені в статті 12 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб» відсутні.

Вважає судові рішення судів попередніх інстанцій такими, що ухвалені з неправильним застосуванням норм матеріального права, а саме - статті 12 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб», яка вимагає, щоб відсторонення відбувалося в порядку, встановленому законом. Постанова Кабінету Міністрів України № 1236 законом не є та не може собою його підмінювати, що вже було встановлено в рішенні Конституційного Суду України № 10-р/2020 від 28 серпня 2020 року, обставин відсторонення, в порядку, передбаченому законом, судом не встановлено.

Посилається на те, що щеплення від гострої распіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-Cov-2 не передбачено календарем профілактичних щеплень, як єдиним нормативним актом, який встановлює види обов`язкових щеплень в Україні, в тому числі і за епідемічними показниками.

Крім того, відповідно до частини другої статті 32, частини третьої статті 34 Конституції України, частини другої статті 21 Закону України «Про інформацію», статті 286 ЦК України, статей 3, 39-1 Закону України «Основи законодавства України про охорону здоров`я», пацієнт має право на таємницю про стан свого здоров`я, факт звернення за медичною допомогою, діагноз, а також про відомості, одержані при його медичному обстеженні.

Підставою касаційного оскарження зазначених судових рішень ОСОБА_1 вказує неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм права за відсутності висновку Верховного Суду щодо питання застосування норм матеріального права у подібних правовідносинах, що передбачено пунктом 3 частини другої статті 389 ЦПК України.

Доводи особи, яка подала відзив на касаційну скаргу

У серпні 2022 року Ангелівська загальноосвітня школа І-ІІІ ступенів Байковецької сільської ради Тернопільського району Тернопільської області подала відзив на касаційну скаргу, у якому зазначила, що оскаржувані судові рішення судів попередніх інстанцій відповідають положенням статей 263-265 ЦПК України, відтак скасуванню не підлягають.

Зазначає, що на час відсторонення позивача від роботи нармативні акти, які встановлюють карантин та вимоги щеплення були чинними, а статтею 46 КЗпП України та частиною другою статті 12 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб» передбачено обов`язковість щеплення та відсторонення працівника у випадку його ухилення від вакцинації.

Крім того, законодавством не передбачено обов`язку роботодавця зберегти заробітну плату за працівником, відстороненим від роботи через відмову вакцинуватися від коронавірусної хвороби.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

У липні 2022 року касаційна скарга надійшла до Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 14 липня 2022 року відкрито касаційне провадження у вказаній справі, витребувано матеріали цивільної справи із суду першої інстанції.

У липні 2022 року справа надійшла до Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 02 вересня 2022 року справу призначено до розгляду.

Колегія суддів вважає за необхідне зупинити провадження у справі, виходячи з такого.

Частиною другою статті 415 ЦПК України передбачено, що процедурні питання, пов`язані з рухом справи, клопотання та заяви учасників справи, питання про відкладення розгляду справи, оголошення перерви, зупинення провадження у справі, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом, вирішуються судом касаційної інстанції шляхом постановлення ухвал в порядку, визначеному цим Кодексом для постановлення ухвал суду першої інстанції.

Ухвалою від 03 серпня 2022 року Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду передав на розгляд Великої Палати Верховного Суду справу № 130/3548/21 за позовом ОСОБА_3 до Акціонерного товариства «Укрзалізниця» про визнання незаконним наказу про відсторонення від роботи та поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, за касаційною скаргою ОСОБА_3 на постанову Вінницького апеляційного суду від 04 травня 2022 року.

Ухвала обґрунтована тим, що справа містить виключну правову проблему і така передача на розгляд Великої Палати необхідна для забезпечення розвитку права та формування єдиної правозастосовчої практики.

Ухвалою Великої Палати Верховного Суду від 07 вересня 2022 року справу № 130/3548/21 (провадження № 14-82цс22) прийнято та призначено до розгляду.

Враховуючи зазначене, вбачається, що оскаржувані судові рішення у справі, яка переглядається, та рішення у справі № 130/3548/21, що передана на розгляд Великої Палати Верховного Суду, постановлені у подібних правовідносинах.

За змістом пункту 10 частини першої статті 252 ЦПК України суд може з власної ініціативи зупинити провадження у справі у випадку перегляду судового рішення у подібних правовідносинах (у іншій справі) у касаційному порядку палатою, об`єднаною палатою, Великою Палатою Верховного Суду.

Виходячи з викладеного, суд вважає за необхідне зупинити касаційне провадження у цій справі до закінчення перегляду в касаційному порядку Великою Палатою Верховного Суду справи № 130/3548/21.

Керуючись статтями 252, 253, 415 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Зупинити касаційне провадження у справі № 607/22607/21 (провадження № 61-6042св22) за позовом ОСОБА_2 до Ангелівської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів Байковецької сільської ради Тернопільського району Тернопільської області, третя особа - Байковецька сільська рада Тернопільського району Тернопільської області, про визнання протиправним та скасування наказу про відсторонення від роботи, зобов`язання допустити до роботи, стягнення середнього заробітку за час відсторонення від роботи, за касаційною скаргою ОСОБА_2 , яка подана її представником - адвокатом Кравцем Ростиславом Юрійовичем, на рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 12 квітня 2022 року та постанову Тернопільського апеляційного суду від 22 червня 2022 року до закінчення перегляду у касаційному порядку Великою Палатою Верховного Суду справи № 130/3548/21 (провадження № 14-82цс22) за позовом ОСОБА_3 до Акціонерного товариства «Укрзалізниця» про визнання незаконним наказу про відсторонення від роботи та поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, за касаційною скаргою ОСОБА_3 на постанову Вінницького апеляційного суду від 04 травня 2022 року.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Головуючий Судді:Д. Д. Луспеник І. А. Воробйова Г. В. Коломієць Р. А. Лідовець Ю. В. Черняк