Номер провадження 2/754/736/22 Справа №760/3201/21
РІШЕННЯ

Іменем України

27 вересня 2022 року м. Київ

Деснянський районний суд міста Києва

під головуванням судді Бабко В.В.

за участю секретаря судового засідання Якименко А.І.

за участю представника позивача ОСОБА_1

за участю представника відповідача Ковалевського А.В.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Приватного акціонерного товариства «ДТЕК КИЇВСЬКІ ЕЛЕКТРОМЕРЕЖІ» до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за спожиту електричну енергію ,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовною заявою про стягнення заборгованості за спожиту електричну енергію.

25.07.2022 до суду надійшла заява про уточнення позовних вимог, яка прийнята судом. Позивач обґрунтовує свої вимоги тим, що відповідно до даних витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 04.09.2017 ОСОБА_2 на підставі договору дарування є власником квартири АДРЕСА_1 , та є споживачем електричної енергії, яку постачає Приватне акціонерне товариство «ДТЕК КИЇВСЬКІ ЕЛЕКТРОМЕРЕЖІ». Також, попереднім власником квартири АДРЕСА_1 , та споживачем електричної енергії, яку постачає Приватне акціонерне товариство «ДТЕК КИЇВСЬКІ ЕЛЕКТРОМЕРЕЖІ» була ОСОБА_3 . За результатами аналізу оплат з`ясовано, що відповідачі користувалися послугами, але не в повному обсязі виконували зобов`язання по сплаті, внаслідок чого станом на 01.01.2019, утворилась заборгованість за спожиту електричну енергію яка становить 5529,84грн. У зв`язку з викладеним позивач просить суд стягнути з ОСОБА_3 на користь позивача заборгованості за спожиту електричну енергію в розмірі 2979,20грн, 3% річних та інфляційну складову боргу в розмірі 901,84грн, судовий збір в розмірі 1135,00грн; стягнути з ОСОБА_2 на користь позивача заборгованості за спожиту електричну енергію в розмірі 2550,64грн, 3% річних та інфляційну складову боргу в розмірі 679,20грн, судовий збір в розмірі 1135,00грн.

Ухвалою Солом`янського районного суду міста Києва від 10.02.2021, цивільну справу за позовом Приватного акціонерного товариства «ДТЕК КИЇВСЬКІ ЕЛЕКТРОМЕРЕЖІ» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за спожиту електричну енергію передано за підсудністю до Деснянського районного суду міста Києва.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 16 липня 2021 року, справа за єдиним унікальним номером 760/3201/21, номер провадження 2/754/5563/21, передана судді Клочко І.В.

Ухвалою Деснянського районного суду міста Києва від 23.07.2021 під головуванням судді Клочко І.В. прийнято справу до розгляду, призначено справу в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін.

Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 01 листопада 2021 року, справа за єдиним унікальним номером 760/3201/21, номер провадження 2/754/5563/21, передана судді Бабко В.В. у зв`язку звільненням судді ОСОБА_4 .

Ухвалою Деснянського районного суму м. Києва від 02.11.2021, прийнято до розгляду цивільну справу за заявою Приватного акціонерного товариства «ДТЕК КИЇВСЬКІ ЕЛЕКТРОМЕРЕЖІ» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за спожиту електричну енергію.

03.12.2021 до суду надійшов відзив від представника відповідача адвоката Василенко Лілії Ігорівни відповідно до якого зазначила, що відповідач не погоджується щодо позовних вимог, оскільки 04.09.2017 відповідно до договору дарування відповідач набув право власності на квартиру АДРЕСА_1 , що підтверджується витягом. До цього часу власником квартири АДРЕСА_1 та споживачем комунальних послуг, в тому числі з постачання електричної енергії була ОСОБА_3 . Згідно з розрахунком за електроенергію № 39898531 від 03.11.2017 споживачем послуг, яка надавалась ПАТ «Київенерго» є ОСОБА_3 , станом на 01.10.2017 її заборгованість становить 4586,24грн. Отже заборгованість у розмірі 4586,24грн виникла до 04.09.2017. Сума заборгованості у розмірі 4586,24грн, враховуючи тариф 1,68грн утворилась за споживання електричної енергії у обсязі 2730 кВт*г, що за період з 04.09.2017 по 01.10.2017 є нереальним. Відповідно до рахунку електроенергії № 48614847 від 05.09.2018 розрахункові лічильники становлять на 01.08.2018 21738 кВт*г на 01.09.2018-21864 кВт*г. Проте, в рахунку № НОМЕР_1 від 03.11.2017 значиться, що показник лічильника становить вже на 01.11.2017-22005 кВт*г. Порівнюючи рахунок вбачається, що позивачем у рахунку № НОМЕР_1 від 03.11.2017 завишенні показники лічильника, що є викривленням даних рахунку. Крім того, з рахунку НОМЕР_2 від 05.09.2018 вбачається, що сума 1348,32грн, нарахована за жовтень 2017 року у розмірі 849кВт*г була сплачена відповідачем фактично за неспожитий обсяг електричної енергії. Позивачу відомо, що відповідач став власником квартири 04.09.2017, а тому саме у цей день у нього виник обов`язок зі сплати рахунківза спожиту електричну енергію. Відповідач з 04.09.2017 належним чином виконує обов`язок по сплаті всіх комунальних платежів. Оплату за електричну енергію за відповідача здійснювалась сином відповідача на підставі нотаріально посвідченої довіреності. З 01.01.2019 розпочав роботу вільний ринок електроенергії. На ринку з`явилися оператори системи розподілу (ОСР) та компанії постачальники електроенергії, які утворені, в тому числі, на виконання вимог нового ЗУ «Про ринок електричної енергії». Так, з 01.01.2019 постачальником електричної енергії на об`єкт відповідача є ТОВ «Київські Енергетичні послуги», що підтверджується рахунком за електроенергію №589421 від 07.02.2019. Відповідно до цього рахунок заборгованості у відповідача станом на 01.01.2019 відсутня. До позовної заяви позивачем надано розрахунок боргу за спожиту електроенергію. Позивачем в даному розрахунку вказано, що борг виник у період з січня 2018 року по січень 2021 року. Проте, виходячись з сукупності вищенаведених обставин та поданих документів, це не відповідає дійсності. У зв`язку з викладеним представник відповідача просить суд відмовити в задоволенні позовних вимог.

11.01.2022 до суду надійшла відповідь на відзив від представника позивача ОСОБА_5 відповідно до якої зазначено, що відповідно до даних із витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 04.09.2017, ОСОБА_2 на підставі договору дарування є власником помешкання за адресою: АДРЕСА_2 , та відповідно є споживачем електричної енергію, яку постачає позивач. За результатами аналізу оплат з`ясовано, що відповідач користується послугами, але не в повному обсязі виконує зобов`язання по сплаті заборгованості. Свої зобов`язання відповідач виконує неналежно, 022426 кВт станом на 01.01.2019 заборгованість за спожиту електричну енергію становить 5529,84грн. Проаналізувавши надані представником відповідача квитанції з платіжної системи Приватбанк було з`ясовано, що дані квитанції не містять інформації щодо адреси або особовий рахунок за яким було здійснена оплата. Однак, позивачем було виявлено, що оплата за спожиту електричну енергію за наданими квитанціями здійснювались за адресою: АДРЕСА_3 , особовий рахунок відкритий на ОСОБА_6 та не мають жодного відношення до предмету спору за адресою: АДРЕСА_2 . У зв`язку з викладеним представник позивача просить суд задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

21.02.2022 до суду надійшла заява від представника відповідача адвоката Василенко Лілії Ігорівни про застосування наслідків спливу строку позовної давності відповідно до якої зазначили, що період заявлений до стягнення позивачем становить з травня 2016 року по грудень 2020 року, позов подано 10.02.2021. Отже, представник відповідача просить суд застосувати наслідки спливу позовної давності до позовних вимог щодо стягнення заборгованості з відповідача за період з квітня 2017 по січень 2018 року у розмірі 3914,72грн.

Відповідно до ухвали внесеної до протоколу судового засідання від 25.07.2022 було вирішено залучити в якості співвідповідача ОСОБА_3 .

20.09.2022 до суду надійшли заперечення від представника позивача ОСОБА_1 на заяву про застосування наслідків спливу строку позовної давності відповідно до якої зазначила, що у заяві представник зазначає, що період заявлений до стягнення позивачем становить з травня 2016 року по грудень 2020 рік. Однак, зазначена інформація є невірною, оскільки витяг, зроблений з особової картки клієнта, взагалі не містить даних щодо оплат, нарахувань, показань лічильників тощо за 2016 рік, та відповідно до розрахунку боргу розрахунок починається з січня 2018 року. До того ж, протягом 2017-2020 років на банківський рахунок позивача надходили грошові кошти в рахунок погашення боргу за спожиту електричну енергію, остання оплата була здійснена у січні 2020 року у розмірі 20,00грн. Таким чином, враховуючи оплати, здійснені відповідачами, а також беручи до уваги продовження строків на період дії карантину, позивачем не було порушено строки позовної давності.

20.09.2022 до суду надішли пояснення від представника позивача ОСОБА_1 відповідно до яких зазначила, що відповідно до витягу з особової картки споживача 24.11.2017 споживачем було здійснено передачу показань лічильника до товариства, на підставі чого товариством було здійснено коригування суми заборгованості. Так, станом на 01.12.2017 сума боргу за спожиту електричну енергію становить 3725,60грн, а не 5934,56грн. ОСОБА_2 набув право власності на квартиру від 04.09.2017, станом на 01.09.2017 сума заборгованості за спожиту електричну енергію становить 3175,04грн.

Представник позивача Корнійчук М.В. в судових засіданнях підтримала позовні вимоги та просила їх задовольнити в повному обсязі, посилаючись на докази які містяться в матеріалах справи та на обставини, які викладені в позовній заяві. 22.09.2022 до суду надійшла заява про розгляд справи за відсутності представника позивача, просила суд задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Представник відповідача Ковалевський А.В. в судових засіданнях заперечував проти позовних вимог та просив відмовити в повному обсязі, посилаючись на докази та обставини які викладені у відзиві. 22.09.2022 до суду надійшла заява від представника відповідача відповідно до якої зазначив, що просить суд розглядати справу за відсутності відповідача та його представника, відмовити в задоволенні позовних вимог та застосувати наслідки спливу строків позовної давності.

Відповідач ОСОБА_3 в судові засідання не з`явилась, про день, місце та час судових засідань повідомлялась за адресою, яка зазначена в позовній заяві, як місце проживання відповідача ( АДРЕСА_2 ). Відповідачем не подано заяви про розгляд справи за її відсутності та не подано відзиву на позовну заяву.

У зв`язку з чим, суд вважає за необхідне розглянути справу без участі відповідача ОСОБА_3 , виходячи з вимог ст.128 ЦПК України та рішення Конституційного суду України від 13.12.2011 року № 17-рп/2011, згідно яких в разі відсутності осіб, які беруть участь у справі за адресою, вказаної в матеріалах справи (зокрема, позовна заява), вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене їм належним чином.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Стаття 263 ЦПК України, регламентує, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі статтями 12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених ст. 82 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору.

Згідно зі статтями 76-79 ЦПК України, доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір.

Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях.

Європейський суд справ людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Суд, дослідивши повно та всебічно обставини справи в їх сукупності, оцінивши зібрані по справі докази, належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, виходячи зі свого внутрішнього переконання, дійшов висновку про задоволення позову з таких підстав.

Судом встановлені такі факти та їм правовідносин.

Згідно даних Витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань Приватне акціонерне товариство «ДТЕК КИЇВСЬКІ ЕЛЕКТРОМЕРЕЖІ» є правонаступником Публічного акціонерного товариства «КИЇВЕНЕРГО».

Таким чином, Товариство є правонаступником ПАТ «КИЇВЕНЕРГО» в частині прав і обов`язків, необхідних для здійснення діяльності з постачання електричної енергії за регульованим тарифом та передачі електричної енергії місцевими (локальними) ел.мережами, в тому числі і в частині використання ліцензій та тарифів виданих та встановлених для ПАТ «КИЇВЕНЕРГО».

Відповідно до даних витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 04.09.2017, ОСОБА_2 на підставі договору дарування є власником квартири АДРЕСА_1 , та є споживачем електричної енергії, яку постачає Приватне акціонерне товариство «ДТЕК КИЇВСЬКІ ЕЛЕКТРОМЕРЕЖІ».

Також, судом установлено, що попереднім власником квартири АДРЕСА_1 , та споживачем електричної енергії, яку постачає Приватне акціонерне товариство «ДТЕК КИЇВСЬКІ ЕЛЕКТРОМЕРЕЖІ» була ОСОБА_3 .

Правовідносини з постачання фізичним особам електричної енергії регулюються статтею 714 ЦК України та Законом України «Про електроенергетику», Правилами користування електричної енергією для населення, затвердженими Постановою Кабінету Міністрів України №1357 від 26.07.1999, ЗУ «Про ринок електричної енергії», Правилами роздрібного ринку електричної енергії, затвердженими Постановою НКРЕКП №312 від 14.03.2018.

Відповідно до ч. 1 ст. 714 ЦК України за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов`язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов`язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання.

Відповідно до ст. 56 Закону України «Про ринок електричної енергії», постачання електричної енергії споживачам здійснюється електропостачальниками, які отримали відповідну ліцензію, за договором постачання електричної енергії споживачу.

Згідно із п. 3 ч. 3 ст. 58 Закону України «Про ринок електричної енергії», споживач зобов`язаний дотримуватися правил технічної експлуатації, правил безпеки під час експлуатації власних електроустановок, нормативно-правових актів, що регулюють функціонування ринку електричної енергії, та умов укладених договорів.

Постановою Кабінету Міністрів України від 26 липня 1999 року №1357 затверджені Правила користування електричною енергією для населення. Відповідно до п. 1 ПКЕЕН ці Правила регулюють відносинами між громадянами - споживачами електричної енергії та енергопостачальниками. Правила обов`язкові для виконання всіма споживачами і енергопостачальниками незалежно від форм власності.

Згідно з п. 3 Правил користування електричною енергією для населення, затверджених Постановою КМУ № 1357 від 26.07.1999 року, споживання електричної енергії здійснюється на підставі договору про користування електричної енергії між споживачем і енергопостачальником, що розробляється енергопостачальником згідно з Типовим договором про користування електроенергією.

Відповідно до п. 3 ПКЕЕН споживання електричної енергії здійснюється на підставі договору про користування електричної енергією між споживачем і енергопостачальником, що розробляється енергопостачальником згідно з Типовим договором про користування електричною енергією і укладається на три роки.

Відповідно до п. 7 ПКЕЕН для споживання електроенергії наймач (власник) квартири або іншого об`єкта повинен звернутися до енергопостачальника для укладення договору про користування електричною енергією.

Відповідно до п. 19 ПКЕЕН розрахунковим періодом для оплати є календарний місяць.Плата за послуги вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим.

Згідно із п. 48 ПКЕЕН споживач несе відповідальність за прострочення терміну внесення платежів за електричну енергію.

П. 1.1.2 ПРРЕЕ дано визначення споживача електричної енергії як фізичної особи, у тому числі фізичної особи-підприємця, або юридичної особи, що купує електричну енергію для власного споживання.

Водночас зі змісту інших положень ПРРЕЕ, зокрема з того ж підпункту 1.1.2, вбачається, що даний термін необхідно застосовувати в значно ширшому значенні, оскільки він також розповсюджується і на осіб, які використовують електричну енергію без укладення договору на електропостачання.

Така ж правова позиція викладена в Постанові Верховного Суду України від 16.05.2011 № 3-38гс11, в якій, крім того вказано, що вирішуючи спори, пов`язані з постачанням і використанням електричної енергії, судам слід врахувати те, що дія ПКЕЕ, поширюється на осіб, які використовують електричну енергію на підставі договору, так і на тих осіб, які в порушення цих ПКЕЕ споживають електричну енергію в позадоговірному порядку внаслідок самовільного підключення до електромереж.

Відповідно до п. 4.1. ПРРЕЕ, розрахунки за електричну енергію та послуги, що надаються на роздрібному ринку, між учасниками цього ринку здійснюються у грошовій формі відповідно до укладених договорів.

Згідно із абз.2 п. 4.10 ПРРЕЕ, побутові споживачі та суб`єкти господарювання, предметом діяльності яких є надання житлово-комунальних послуг населенню, у межах наданих населенню послуг, установи та організації, які утримуються за рахунок коштів (внесків) населення, здійснюють повну оплату вартості обсягу спожитої електричної енергії, як правило, один раз за фактичними показами засобів комерційного обліку електричної енергії на початку періоду, наступного за розрахунковим, відповідно до договору про постачання електричної енергії.

Пунктом 4.12 ПРРЕЕ передбачено, що розрахунки між споживачем та електропостачальником (іншими учасниками роздрібного ринку, якщо вони беруть участь у розрахунках) здійснюються згідно з даними, отриманими від адміністратора комерційного обліку в порядку, передбаченому Кодексом комерційного обліку, про обсяги поставленої, розподіленої (переданої) та купленої електричної енергії. Плата за спожиту протягом розрахункового періоду електричну енергію вноситься не пізніше 20 числа наступного місяця, якщо договором не встановлено іншого терміну.

Відповідно до частини другою ст. 638 Цивільного кодексу України, договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Частиною другою ст. 642 Цивільного кодексу України встановлено, якщо особа, яка одержала пропозицію укласти договір, у межах строку для відповіді вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору (відвантажила товари, надала послуги, виконала роботи, сплатила відповідну суму грошей тощо), яка засвідчує її бажання укласти договір, ця дія є прийняттям пропозиції.

Таким чином, наявність відносин між сторонами, а отже, і виникнення цивільних прав та обов`язків, підтверджується діями сторін: постачальник надає послуги з електричної енергії, надсилає споживачу платіжні документи (рахунки) на оплату спожитої електричної енергії, а споживач має здійснювати оплату виставлених рахунків.

Зобов`язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 ЦК України. Згідно з диспозицією зазначеної статті цивільні права та обов`язки виникають з дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. За таких обставин, вбачається, що відповідач зобов`язаний сплачувати житлово-комунальні послуги, а позивач має право вимагати від відповідача виконання обов`язку щодо оплати наданих послуг.

Стаття 509 ЦК України регламентує, що зобов`язанням є правовідношенням, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов Договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За змістом ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

До того ж суд вважає, що у випадку відсутності зазначення в договорі розміру процентів, цивільно-правова відповідальність за порушення грошового зобов`язання настає на підставі вимог закону, а саме ст. 625 ЦК України.

Стаття 625 ЦК України встановлює відповідальність за порушення грошового зобов`язання. Так, частиною першою вказаної статті визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Частиною другою встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Отже, як встановлено судом, що попередній власник квартири АДРЕСА_1 ОСОБА_3 та на сьогодні власник квартири ОСОБА_2 , як споживачі користувалися послугами позивача, але не в повному обсязі виконали свої зобов`язання по сплаті заборгованості, внаслідок чого на показниках 022426 кВт станом на 01.01.2019, заборгованість за спожиту електричну енергію становить 5529,84грн.

Представник відповідача ОСОБА_6 заперечував проти позовних вимог, обґрунтовуючи тим, що згідно з розрахунком за електроенергію № 39898531 від 03.11.2017 споживачем послуг, яка надавалась ПАТ «Київенерго» є ОСОБА_3 , станом на 01.10.2017 її заборгованість становить 4586,24грн, заборгованість у розмірі 4586,24грн виникла до 04.09.2017.

Також, зазначає, що відповідач ОСОБА_2 не має заборгованості за спожиту електричну енергію перед Приватним акціонерним товариством «ДТЕК КИЇВСЬКІ ЕЛЕКТРОМЕРЕЖІ».

Суд критично ставиться до вищезазначеного, оскільки представником відповідача не надано належних та допустимих доказів, що у відповідача ОСОБА_2 дійсно відсутня заборгованість за спожиту електричну енергію перед Приватним акціонерним товариством «ДТЕК КИЇВСЬКІ ЕЛЕКТРОМЕРЕЖІ».

Оскільки, відповідачами порушене зобов`язання по сплаті за спожиту електричну енергію перед Приватним акціонерним товариством «ДТЕК КИЇВСЬКІ ЕЛЕКТРОМЕРЕЖІ», то станом на 01.01.2019 за ними обліковується прострочена заборгованість за спожиту електричну енергію на загальну суму 5529,84грн, а з урахуванням індексу інфляції та 3% річних станом на 01.01.2021 суму становить 6932,08грн, що підтверджено наданими до суду розрахунками.

Однак, відповідачами вказаний розрахунок жодними доказами не спростований та доказів на підтвердження належного виконання по сплаті за спожиту електричну енергію з боку відповідачів суду надано не було.

Щодо заяви представника відповідача про застосування наслідків спливу строку позовної давності, відповідно до якої представник відповідача зазначав, що період заявлений до стягнення позивачем становить з травня 2016 року по грудень 2020 року, позов подано 10.02.2021, суд зазначає наступне.

Представник відповідача просить суд застосувати наслідки спливу позовної давності до позовних вимог щодо стягнення заборгованості з відповідача за період з квітня 2017 по січень 2018 року у розмірі 3914,72грн.

Представник позивача заперечувала щодо застосування строків позовної давності, оскільки вважає, що вони не пропущені, так як відповідачем була здійснена оплата в 2020 році та 2022 році. Крім того просила взяти до уваги продовження строків на період карантину.

Отже, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу (стаття 256 ЦК України). Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України).

Відповідно до ст. 261 ЦК України початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов.

Статтею 253 ЦК України визначено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в судовому порядку.

Перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Позовна давність переривається у разі пред`явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач (частини перша та друга статті 264 ЦК України). Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується (частина третя вказаної статті).

Згідно зі ст. 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги.

Частини третя та четверта статті 267 ЦК України передбачено, що сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Суд застосовує позовну давність лише тоді, коли є підстави для задоволення позовної вимоги. Тобто, перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити у судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. Якщо таке право чи інтерес не порушені, суд відмовляє у задоволенні позову через його необґрунтованість. Лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла, і про це зробила заяву інша сторона спору, суд відмовляє у позові через сплив позовної давності за відсутності поважних причин її пропуску, наведених позивачем.

Вказаний висновок щодо строку позовної давності наведено в постанові Верховного Суду від 22 жовтня 2020 року у справі № 457/462/16-ц, провадження № 61-21807св19.

Європейський суд з прав людини вказав, що інститут позовної давності є спільною рисою правових систем Держав-учасниць і має на меті гарантувати: юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів, спростувати які може виявитися нелегким завданням, та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, які відбулися у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із спливом часу (STUBBINGS AND OTHERS v. UNITED KINGDOM, № 22083/93, № 22095/93, § 51, ЄСПЛ, від 22 жовтня 1996 року; ZOLOTAS v. GREECE (No.2), № 66610/09, § 43, ЄСПЛ, від 29 січня 2013 року).

Значення позовної давності полягає в тому, що цей інститут забезпечує визначеність та стабільність цивільних правовідносин. Він дисциплінує учасників цивільного обігу, стимулює їх до активності у здійсненні належних їм прав, зміцнює договірну дисципліну, сталість господарських відносин.

Отже суд вважає, що заява відповідача про застосування строків позовної давності не має підстав для задоволення, оскільки судом встановлено, що протягом 2017-2020 років на банківський рахунок позивача надходили грошові кошти в рахунок погашення боргу за спожиту електричну енергію, остання оплата була здійснена у січні 2020 року у розмірі 20,00грн та у січні 2022 в розмірі 102,00грн, відповідно до платіжних доручень, оплата здійснена була ОСОБА_2 .

Таким чином, переривання перебігу позовної давності передбачає, що внаслідок вчинення певних дій (або підтвердження визнання боржником боргу чи іншого обов`язку, або подання кредитором позову до одного чи кількох боржників) перебіг відповідного строку, що розпочався, припиняється. Після такого переривання перебіг позовної давності розпочинається заново з наступного дня після підтвердження визнання боржником боргу чи іншого обов`язку або після подання кредитором позову до одного чи кількох боржників.

До того ж, суд бере до уваги доводи представника позивача, щодо згідно пункту 12 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтею 257 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.

Розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України доповнено пунктом 12 на підставі Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)», який набрав чинності 2 квітня 2020 року.

Постановами КМУ від 11 березня 2020 року № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» на всій території України установлено карантин з 12 березня 2020 року. Враховуючи постанову КМУ від 22 липня 2020 року № 641, постанову КМУ від 9 грудня 2020 року № 1236, карантин на території України, установлений 12 березня 2020 року, неодноразово продовжувався та діє станом на час розгляду цієї справи.

Статтею 58 Конституції України, статтею 3 ЦПК України закріплено принцип права, згідно з яким закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі.

Отже, з 02.04.2020 визначений статтею 257 ЦК України строк позовної давності продовжений.

Конституцією України передбачено, що всі рівні перед законом і судом; змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості (статті 24 та 129).

Виходячи зі змісту ч.1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків.

Аналізуючи зібрані по справі докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню про стягнення з ОСОБА_2 на користь позивача заборгованості за спожиту електричну енергію в розмірі 2550,64грн, 3% річних та інфляційну складову боргу в розмірі 679,20грн, судовий збір в розмірі 1135,00грн, та з ОСОБА_3 на користь позивача заборгованості за спожиту електричну енергію в розмірі 2979,20грн, 3% річних та інфляційну складову боргу в розмірі 901,84грн, судовий збір в розмірі 1135,00грн.

Відповідно до ч.1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Враховуючи викладене, відповідно до статей 133, 141, 142 ЦПК України, беручі до уваги задоволення позовних вимог з відповідачів на користь позивача підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору в сумі 2270,00грн, а саме з кожного по 1135,00грн.

Керуючись Законом України «Про електроенергетику», Правилами користування електричної енергією для населення, затвердженими Постановою Кабінету Міністрів України №1357 від 26.07.1999, Законом України «Про ринок електричної енергії», Правилами роздрібного ринку електричної енергії, затвердженими Постановою НКРЕКП №312 від 14.03.2018, статтями 526, 625, 610, 714 ЦК України, статтями 10, 12, 19, 76-83, 141, 263-265 ЦПК України, суд -

УХВАЛИВ:

Позов Приватного акціонерного товариства «ДТЕК КИЇВСЬКІ ЕЛЕКТРОМЕРЕЖІ» до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за спожиту електричну енергію - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь Приватного акціонерного товариства «ДТЕК КИЇВСЬКІ ЕЛЕКТРОМЕРЕЖІ» заборгованості за спожиту електричну енергію в розмірі 2979,20грн, 3% річних та інфляційну складову боргу в розмірі 901,84грн.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Приватного акціонерного товариства «ДТЕК КИЇВСЬКІ ЕЛЕКТРОМЕРЕЖІ» заборгованості за спожиту електричну енергію в розмірі 2550,64грн, 3% річних та інфляційну складову боргу в розмірі 679,20грн.

Стягнути з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь Приватного акціонерного товариства «ДТЕК КИЇВСЬКІ ЕЛЕКТРОМЕРЕЖІ» судовий збір в розмірі 2270,00грн, а саме з кожного по 1135,00грн.

Рішення суду може бути оскаржене до Київського апеляційного суду через Деснянський районний суд м. Києва шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: Приватне акціонерне товариство «ДТЕК КИЇВСЬКІ ЕЛЕКТРОМЕРЕЖІ» місцезнаходження: 04080, м. Київ, вул. Новокостянтинівська, 20, (розрахунковий рахунок для стягнення вартості електричної енергії, здійснювати на розрахунковий рахунок НОМЕР_3 Головного управління по м. Києву та Київській області АТ «Ощадбанк», код ЄДРПОУ банку 09322277; розрахунковий рахунок для 3% річних та інфляційну складову боргу на розрахунковий рахунок НОМЕР_4 у ТВБВ10026/0104 філії ГУ по м. Києву та Київській області АТ "Ощадбанк", МФО 322669, ; стягнення судового збору здійснювати на розрахунковий рахунок НОМЕР_4 у ТВБВ10026/0104 філії - ГУ по м. Києву та Київській області АТ "Ощадбанк", МФО 322669, .

Відповідачі:

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце проживання за адресою: АДРЕСА_4 , ідентифікаційний номер НОМЕР_5 .

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , місце проживання за адресою: АДРЕСА_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_6 .

Повний текст рішення складено та підписано 27.09.2022, у відповідності до частини 5 статті 268 ЦПК України.

Суддя В.В. Бабко