Справа № 2-936/11
Провадження № 4-с/524/43/22
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 жовтня 2022 року

суддя Автозаводського районного суду м. Кременчука Гончаренко О.В., вивчивши матеріали справи скарги ОСОБА_1 на дії державного виконавця Автозаводського відділу державної виконавчої служби у місті Кременчуці Кременчуцького району Полтавської області, -

В С Т А Н О В И В:

29 вересня 2022 року ОСОБА_1 звернувся до суду з скаргою на дії державного виконавця щодо накладення арешту на його рухоме і нерухоме майно.

В своїй скарзі просив поновити строк оскарження постанови державного виконавця про арешт коштів боржника.

Заява обґрунтована тим, що 06.09.2022 року він отримав на свій запит відповідь від Автозаводського ВДВС про те, що виконавчі провадження знищені на підставі закінчення строку їх зберігання. 16.09.2022 року він звернувся до суду, разом з тим ухвалою Автозаводського районного суду м. Кременчука від 20.09.2022 року скаргу боржника повернуто з причин недотримання вимог ч. 2 ст. 183 ЦПК України. Оскільки судом не направлялась ухвала та матеріали скарги, боржником було пропущено строку з поважних причин.

Відповідно до 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Згідно ч.1 ст. 449 ЦПК скаргу може бути подано до суду : у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права або свободи; у триденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права, у разі оскарження постанови про відкладення провадження виконавчих дій.

Відповідно до ч. 2 ст. 449 ЦПК України пропущений з поважних причин строк для подання скарги може бути поновлено судом.

Частиною 2 ст. 126 ЦПК України передбачено, що документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 127 ЦПК України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Разом із тим, згідно роз`яснень, які містяться в п. 16 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» від 17 жовтня 2014 року № 6, відповідно до статті 385 ЦПК скаргу на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби може бути подано до суду у десятиденний строк, а при оскарженні постанови про відкладення провадження виконавчих дій - у триденний строк, які обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав чи свобод. Також суди повинні враховувати, що коли в законі встановлено спеціальний порядок обчислення строків звернення заявника зі скаргою до суду (наприклад, стаття 26 - оскарження постанови про відмову у відкритті виконавчого провадження, стаття 58 - оскарження оцінки майна, визначеної за результатами рецензування звіту про оцінку майна (Закону про виконавче провадження), їх перебіг має визначатися за цими нормами, а не за нормами статті 385 ЦПК. Такі строки є процесуальними, можуть бути поновлені за наявності поважних для цього причин за заявою заявника, яка подається одночасно зі скаргою або викладається в скарзі у вигляді клопотання. При вирішенні питання про поновлення строку на подання скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби суд має виходити з того, що у відповідному законодавстві не міститься перелік таких поважних причин, їх з`ясовують у кожному конкретному випадку залежно від обставин справи. Наприклад, при оскарженні бездіяльності зазначених осіб у вигляді невжиття заходів з примусового виконання судового рішення до уваги може бути взято ті обставини, що стягувач, який подав до відповідного органу заяву про відкриття виконавчого провадження і не отримав у визначений законом строк (з урахуванням поштового обігу) задоволення своїх вимог, вважається обізнаним про ймовірність порушення його прав у виконавчому провадженні незалежно від того, чи отримав він від державного виконавця певні процесуальні документи та чи ознайомлений він із матеріалами виконавчого провадження. Якщо скаргу подано з пропуском строку, встановленого законом, та відсутнє клопотання про його поновлення, така скарга суддею одноособово залишається без розгляду при її прийнятті та повертається заявникові. При цьому заявникові може бути роз`яснено право на повторне звернення до суду на загальних підставах.

Якщо інше не встановлено законом, заява про поновлення процесуального строку, встановленого законом, розглядається судом, у якому належить вчинити процесуальну дію, стосовно якої пропущено строк, а заява про продовження процесуального строку, встановленого судом, - судом, який встановив строк, без повідомлення учасників справи. Одночасно із поданням заяви про поновлення процесуального строку має бути вчинена процесуальна дія (подана заява, скарга, документи тощо), щодо якої пропущено строк. Пропуск строку, встановленого законом або судом учаснику справи для подання доказів, інших матеріалів чи вчинення певних дій, не звільняє такого учасника від обов`язку вчинити відповідну процесуальну дію. Про поновлення або продовження процесуального строку суд постановляє ухвалу.

Виходячи з принципу змагальності в цивільному процесі, прав та обов`язків сторін у справі, визначених Цивільним процесуальним кодексом України, суд виключно з ініціативи та в межах доводів сторін може поновити строк звернення до суду за обґрунтованим їх зверненням.

Тому у разі пропущення строку звернення до суду належить обґрунтувати поважність причин пропущення такого строку. Зазвичай це обставини, що не залежать від волі такої особи.

Норми цивільного процесуального законодавства не містять вичерпного переліку підстав, які вважаються поважними для вирішення питання про поновлення пропущеного процесуального строку. Такі підстави визначаються в кожному конкретному випадку з огляду на обставини справи.

При цьому поважними причинами пропущення строку є обставини, що позбавили особу можливості подати заяву у визначений законом строк, вони об`єктивно є непереборними, тобто не залежать від волевиявлення заявника і пов`язані з дійсно істотними перешкодами чи труднощами, що унеможливили або суттєво ускладнили можливість своєчасного звернення до суду у визначений законом строк. Ці обставини мають бути підтверджені належними та допустимими доказами.

Згідно зі ст.6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод право на справедливий суд передбачає і доступ до правосуддя і, зокрема гарантується тим, що суд має бути не заформалізованим, що знайшло своє відображення у рішеннях ЄСПЛ «Подбіельські та ППУ Полпуре проти Польщі» (Podbielski and PPU Polpure v. Poland) від 26 липня 2005 року, заява № 39199/98, п. 62), «Воловік проти України» від 6 грудня 2007 року, заява № 15123/03.

У Рішенні в справі «Мельник проти України» від 28 березня 2006 року, заява № 23436/03 ЄСПЛ зазначено: «Право на суд, одним з аспектів якого є право доступу до суду (рішення у справі Golder v. the United Kingdom від 21 лютого 1975 року, Серія А № 18, п. 36), не є абсолютним; воно може бути обмеженим, особливо щодо умов прийнятності скарги. Однак право доступу до суду не може бути обмежено таким чином або у такій мірі, що буде порушена сама його сутність. Ці обмеження повинні мати законну мету та бути пропорційними між використаними засобами та досягнутими цілями (рішення у справі Guerin v. France від 29 липня 1998 року, Reports of Judgments and Decisions 1998-V, p. 1867, § 37). 23. Правила регулювання строків для подання скарги, безумовно, має на меті забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності. Зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці правила будуть застосовані. У той же час такі правила в цілому або їх застосування не повинні перешкоджати сторонам використовувати доступні засоби захисту (рішення у справі Perez de Rada Cavanilles v. Spain від 28 жовтня 1998 року).

В постанові Верховного Суду України від 06 вересня 2017 року у справі №755/8494/16-ц вказано про те, що відповідно до сталої практики ЄСПЛ, вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави. Однією із таких підстав може бути, наприклад, неповідомлення сторін органами влади про прийняті рішення у їхній справі. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження (див., mutatis mutandis, рішення у справі "ОСОБА_11 проти України" (974_256) (Aleksandr Shevchenko v. Ukraine), заява N 8371/02, п. 27, рішення від 26 квітня 2007 року, та "Трух проти України" (Trukh v. Ukraine) (ухвала), заява N 50966/99, від 14 жовтня 2003 року). У кожній справі національні суди мають перевіряти, чи підстави для поновлення строків для оскарження виправдовують втручання у принцип res judicata (принцип юридичної визначеності), коли національне законодавство не обмежує дискреційні повноваження судів ні у часі, ні в підставах для поновлення строків (пункт 41 рішення у справі "Пономарьов проти України" (Заява № 3236/03).

В постанові Великої палати Верховного суду від 03 жовтня 2018 року у справі № 320/7888/16-ц вказано, що стосується дотримання процесуальних строків, то, слід вважати, що сторони повинні таких дотримуватись та пропуск таких, за загальним правилом, призводить до втрати права особою на вчинення певної процесуальної дії у даному випадку на подання скарги.

Як вбачається з наданих матеріалів 21 грудня 2010 року ухвалою Автозаводського районного суду м. Кременчука справа № 2з-541/2010 було задоволено заяву ПАТ «Кредитпромбанк» про забезпечення позову у справі за позовом ПАТ «Кредитпромбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, накладено арешт на будь-яке майно відповідача. Рішенням Автозаводського районного суду м. Кременчука від 16.02.2011 року позов ПАТ «Кредитпромбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості було задоволено.

На підставі рішення суду від 16.02.2011 року було видано виконавчий лист № 2-936/2011 від 03.03.2011 року. 14.03.2011 року державним виконавцем Автозаводського відділу ДВС Кременчуцького МУЮ Мороз Т.Г. відкрито виконавче провадження та винесено постанову про арешт майна боржника № 25447610. 17.11.2011 року, після проведення всіх виконавчих дій та не виявлення у боржника належного до звернення майна, виконавче провадження було закрито, а виконавчий лист повернуто стягувану без виконання на підставі п.2 ст. 37 ЗУ «Про виконавче провадження».

26.12.2011 року державним виконавцем Автозаводського відділу ДВС Кременчуцького МУЮ Коршенко Л.В. було відкрито виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа № 2-936/2011 від 03.03.2011 року та винесено постанову про арешт майна боржника № 30524048. 24.05.2012 року, після проведення всіх виконавчих дій та не виявлення у боржника належного для звернення майна, виконавче провадження було закрито, а виконавчий лист повернуто стягувану без виконання на підставі п.2 ст. 37 ЗУ «Про виконавче провадження».

30.08.2012 року державним виконавцем Автозаводського відділу ДВС Кременчуцького МУЮ було відкрито виконавче провадження № 37285266 з примусового виконання виконавчого листа № 2-936/2011 від 03.03.2011 року. 29.12.2012 року, проведення всіх виконавчих дій та не виявлення у боржника належного для звернення майна, виконавче провадження було закрито, а виконавчий лист повернуто стягувану без виконання на підставі п.2 ст. 37 ЗУ «Про виконавче провадження».

27 вересня 2013 року між ПАТ «Кредитпромбанк», який є правонаступником ВАТ «Кредитпромбанк» та Публічним акціонерним товариством «Дельта Банк» укладено договір купівлі-продажу прав вимоги, відповідно до умов якого Пат «Кредитпромбанк» відступило ПАТ «Дельта Банк» право вимоги до боржника.

На підставі зазначеного, у виконавчому провадженні було замінено первісного кредитора ПАТ «Кредитпромбанк» на нового кредитора ПАТ «Дельта Банк». 23.07.2014 року було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого листа № 2-936/2011 від 03.03.2011 року. 25.09.2014 року, проведення всіх виконавчих дій та не виявлення у боржника належного для звернення майна, виконавче провадження було закрито, а виконавчий лист повернуто стягувану без виконання на підставі п.2 ст. 37 ЗУ «Про виконавче провадження».

26.11.2014 року знову було відкрито виконавче провадження. 24.05.2016 року, згідно постанови державного виконавця, повернуто виконавчий лист стягувану без виконання у зв`язку з відсутністю майна боржника, на підставі п.2 ст. 37 ЗУ «Про виконавче провадження».

Після повернення виконавчого листа 24.05.2016 року, стягувач більше не звертався до виконавчої служби.

Згідно інформації, наданої Автозаводським відділом державної виконавчої служби у м. Кременчуці Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Суми), в період з березня 2011 по травень 2016 року виконавче провадження щодо примусового виконання виконавчого листа виданого Автозаводським районним судом м. Кременчука Полтавської області від 03.03.2011 року №2-936/11 декілька разів було відкрито, проте даний виконавчий лист був повернутий стягувачу.

10.11.2020 року ОСОБА_1 подавав заяву до суду про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню та просив скасувати арешт накладений 21 грудня 2010 року ухвалою Автозаводського районного суду м. Кременчука справа № 2з-541/2010. Ухвалою суду від 11.01.2021 року у задоволені заяви було відмовлено.

Також згідно інформації Автозаводським відділом державної виконавчої служби у м. Кременчуці від 17.06.2022 року № 59945 24.05.2012 року вказане виконавче провадження завершено на підставі п. 2 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» (стара редакція закону), у зв`язку із відсутністю майна боржника на яке можливо звернути стягнення. Станом на 16.06.2022 виконавчі провадження, що вказані вище, знищені у зв`язку із закінченням строку зберігання, який передбачено п. 9.10-9.15 розділу 9 Порядок роботи з документами в органах державної виконавчої служби затвердженого Наказом Міністерства юстиції України 25.12.2008 року, тому надати будь-які копії документів щодо виконання виконавчих документів є неможливим.

Отже, протягом 12 років заявник знав, що ухвалою Автозаводського районного суду м. Кременчука було накладено арешт на його рухоме і нерухоме майно, а державна виконавча служба виконала цю ухвалу суду і в 2012 році закрила виконавче провадження. До того ж у 2020-2021 році заявник звертався із заявами до суду із зняттям арешту майна.

У рішенні ЄСПЛ від 03.04.2008 року у справі «Пономарьов проти України» суд вказав, що сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.

Враховуючи те, що виконавче провадження із виконання вказаних ухвали і рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука було закрите майже 10 років тому, матеріалами цивільної справи підтверджено, що заявнику було відомо про всі ці обставини протягом останніх двох років, суд приходить до висновку, що скаржником пропущено строк для звернення до суду із вказаною скаргою.

Враховуючи вище викладене та керуючись ст. 126, 127, 353, 354, 447, 449 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Відмовити ОСОБА_1 в задоволенні заяви про поновлення строку на подачу скарги.

Скаргу ОСОБА_1 на дії державного виконавця Автозаводського відділу державної виконавчої служби у місті Кременчуці Кременчуцького району Полтавської області - залишити без розгляду.

Роз`яснити, що особи, заяви яких залишено без розгляду, після усунення умов, що були підставою для залишення заяви без розгляду, мають право звернутися до суду повторно.

Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення. Ухвали, що постановлені судом поза межами судового засідання або в судовому засіданні у разі неявки всіх учасників справи, розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, набирають законної сили з моменту їх підписання суддею.

Ухвала виготовлена та підписана 03 жовтня 2022 року.

Ухвала може бути оскаржена до Полтавського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. У разі якщо ухвалу постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п`ятнадцяти днів з дня отримання копії ухвали.

.

Суддя О.В. Гончаренко