Дата документу 20.09.2022 Справа № 331/5317/21
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 331/5317/21 Головуючий у І інстанції: Жукова О.Є.
Провадження № 22-ц/807/1750/22 Суддя-доповідач: Поляков О.З.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 вересня 2022 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Запорізького апеляційного суду у складі:

головуючого: Полякова О.З.,

суддів: Кухаря С.В.,

Крилової О.В.

при секретарі: Бєловій А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу з апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 30 червня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання договору недійсним та припинення права власності,-

В С Т А Н О В И Л А:

У вересні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , треті особи: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , про визнання договору недійсним та припинення права власності.

В обґрунтування своїх вимог ОСОБА_1 зазначав, що 04 листопада 2017 року він надав ОСОБА_5 у позику грошові кошти в сумі 30000 доларів США, які той зобов`язався повернути до 01 березня 2017 року. Проте у визначений строк ОСОБА_5 грошові кошти не повернув, у зв`язку з чим, ОСОБА_1 звернувся до суду. Рішенням Жовтневого районного суду м. Запоріжжя 08 липня 2020 року у справі № 331/5507/19 позов ОСОБА_1 до ОСОБА_5 задоволено, стягнуто з ОСОБА_5 на користь позивача заборгованість у розмірі 30 000 доларів США та судовий збір.

Крім того, позивач зазначав, що 02 серпня 2017 pоку між ОСОБА_5 та ОСОБА_2 укладено договір купівлі-продажу від 02 серпня 2017 року № 693, посвідчений приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Тавтєлєвим А.В., відповідно до якого ОСОБА_5 продав, а ОСОБА_2 купила 1/4 частку квартири АДРЕСА_1 , загальною площею 51,83 кв.м., житловою площею 29.9 кв.м. реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 101.

На переконання ОСОБА_1 , ОСОБА_5 вже після виникнення у нього зобов`язання на повернення позики, з метою недопущення погашення цього боргу за рахунок належного йому на праві власності майна, зокрема 1/4 частини квартири, продав свою частку відповідачу, яка є його колишньою дружиною, чим порушив права ОСОБА_1 , як кредитора на повернення суми позики у розмірі 30000 доларів США.

Посилаючись на наведені обставини, ОСОБА_1 просив суд визнати договір купівлі-продажу від 02 серпня 2017 року № 693, укладений між ОСОБА_5 та ОСОБА_2 , посвідчений приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Тавтєлєвим А.В., недійсним, припинити право власності ОСОБА_2 на ј частку квартири АДРЕСА_1 , розподілити судові витрати.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 30 червня 2022 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права, просить скасувати рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 30 червня 2022 року та ухвалити нове, яким задовольнити його позовні вимоги, а також здійснити розподіл судових витрат.

В обґрунтування апеляційної скарги, ОСОБА_1 зазначає, що суд першої інстанції не надав належної правової оцінки, на його думку, недобросовісним діям ОСОБА_5 під час відчуження належної йому частини квартири на користь його колишньої дружини ОСОБА_2 . При цьому скаржник зазначає, що суд неправомірно відмовив у його позові у зв`язку з тим, що скаржник зазначив у позовній заяві неналежного відповідача. Посилаючись на практику Верховного Суду, вказує на порушення судом його права як позивача, визначати відповідача, предмет і підстави спору.

15 вересня 2022 року на адресу апеляційного суду надійшов відзив представника ОСОБА_2 адвоката Бєлки А.В., у якому відповідач проти доводів апеляційної скарги заперечує, просить відмовити у її задоволенні, оскаржуване рішення залишити без змін.

Інші учасники справи своїм правом передбаченим статтею 360 ЦПК України не скористались, відзив на апеляційну скаргу не надали, проте це не є перешкодою в її розгляді за наявними матеріалами справи.

У судове засідання ОСОБА_1 не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином відповідно до вимог законодавства (а.с.136), направив до суду свого представника адвоката Мартиненка К.І., який підтримав апеляційну скаргу, просив її задовольнити, оскаржуване рішення скасувати, ухвали нове про задоволення позову.

ОСОБА_2 в судове засідання не з`явилась, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином відповідно до вимог законодавства (а.с.135), направила до суду свого представника адвоката Бєлка А.В., який в судовому засіданні заперечував проти доводів апеляційної скарги, просив відмовити у її задоволенні, оскаржуване рішення залишити без змін.

Інші учасники в судове засідання не з`явились про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином відповідно до вимог законодавства (а.с.134, 137),

Згідно з частиною другою статті 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи, тому колегія суддів вирішила розглядати справу за відсутності учасників, які не з`явились.

Заслухавши у судовому засіданні суддю-доповідача, пояснення представників позивача та відповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.

За приписами ч.ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Судове рішення, згідно зі ст. 263 ЦПК України, повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону оскаржуване рішення суду відповідає.

Відмовляючи у задоволені позовних вимог ОСОБА_1 про визнання договору купівлі-продажу недійсним, суд першої інстанції виходив з того, що позивач не надав належних доказів на підтвердження того, що ОСОБА_5 діяв недобросовісно, зловживаючи своїми цивільними правами на шкоду правам інших осіб, і відчуження належної йому частини квартири відбулося з метою уникнення звернення стягнення кредитором на його майно як боржника.

Крім того, суд першої інстанції дійшов висновку про наявність підстав для відмови у задоволенні позову у зв`язку з неналежним суб`єктним складом сторін, оскільки на час розгляду справи ОСОБА_5 , як сторона оспорюваного правочину помер, зазначений спір безпосередньо стосується прав та інтересів його спадкоємців, так як матиме наслідком застосування норми статті 1282 ЦК України щодо обов`язку спадкоємців задовольнити вимоги кредитора у порядку, передбаченому частиною другою цієї статті, проте спадкоємці ОСОБА_5 не були залучені до участі у справі як співвідповідачі.

Судова колегія погоджується із вказаними висновками суду першої інстанції з огляду на таке.

Так, суд першої інстанції встановив, підтверджено матеріалами справи та не заперечували сторони, що 04 листопада 2017 р. ОСОБА_5 отримав від ОСОБА_1 у позику суму грошових коштів в розмірі 30 000 доларів США, яку зобов`язався повернути до 01 березня 2017 р., що підтверджується розпискою від 04 листопада 2017 року (а.с.7)

02 серпня 2017 pоку між ОСОБА_5 та ОСОБА_2 укладено Договір купівлі-продажу № 693, посвідчений приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Тавтєлєвим А.В. (далі - Договір), відповідно до якого ОСОБА_5 продав, а ОСОБА_2 (Відповідач) купила 1/4 частку квартири АДРЕСА_1 , загальною площею 51,83 кв.м., житловою площею 29.9 кв.м. реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 101 (а.с. 15-16).

За умовами зазначеного договору продаж здійснено за 74 311,25 грн, які продавець отримав від покупця повністю до підписання договору ( п.3 Договору).

Також, з матеріалів справи вбачається, що шлюб між ОСОБА_5 та ОСОБА_2 було розірвано 24 грудня 1996 року (а.с.85).

Рішенням Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 08 липня 2020 року, яке набрало законної сили 17 серпня 2020 року, у справі 331/5507/19 стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_1 заборгованість згідно з розпискою від 4 листопада 2016 року у розмірі 30 000 доларів США (а.с.8-14).

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 помер, що підтверджено свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 (а.с.19).

Крім того, суд першої інстанції встановив, що представник позивача посилався на те, що ОСОБА_1 звертався до нотаріуса із заявою про наявність майнових вимог до спадкоємців ОСОБА_5 , однак зазначив, що на теперішній час коло спадкоємців не встановлено.

Жодних доказів на підтвердження звернення до нотаріуса із заявою про наявність майнових вимог до спадкоємців ОСОБА_5 суду надано не було.

Статтею 13 ЦПК України визначено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

За приписами 48 ЦПК України сторонами у цивільному процесі є позивач і відповідач.

Відповідачем є та зі сторін у процесі, яка вказується позивачем, як порушник його права.

Згідно зі ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.6 ст. 82 ЦПК України).

Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчинення нею процесуальних дій.

Згідно з вимогами до форми та змісту позовної заяви вона повинна, зокрема, містити ім`я (найменування) відповідача, а також зміст позовних вимог (п.п. 2, 4 ч. 3 ст. 175 ЦПК України).

Позивачем і відповідачем можуть бути, зокрема, фізичні і юридичні особи (ч. 2 ст. 48 ЦПК України).

Позов може бути пред`явлений до кількох відповідачів. Участь у справі кількох відповідачів (процесуальна співучасть) допускається, якщо: 1) предметом спору є спільні права чи обов`язки кількох позивачів або відповідачів; 2) права та обов`язки кількох позивачів чи відповідачів виникли з однієї підстави; 3) предметом спору є однорідні права і обов`язки (ст. 50 ЦПК України).

Суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача. Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі (ч.ч. 1,2 ст. 51 ЦПК України).

Пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному ЦПК України. За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача.

Тобто, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи.

Аналогічна позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі №523/9076/16-ц.

Отже, за змістом вказаних норм цивільного процесуального права з урахуванням принципу диспозитивності цивільного судочинства та принципу змагальності сторін, на позивача покладено обов`язок визначати відповідача у справі. При цьому суд під час розгляду справи має виходити із складу осіб, які залучені до участі у справі позивачем. У разі пред`явлення позову до частини відповідачів, суд не вправі зі своєї ініціативи і без згоди позивача залучати інших відповідачів до участі у справі як співвідповідачів та повинен вирішити справу за тим позовом, що пред`явлений, і відносно тих відповідачів, які зазначені в ньому.

Визначення позивачем у справі складу сторін має відповідати реальному складу учасників спору у спірних правовідносинах та має на меті ефективний захист порушених прав (свобод, інтересів) особи, яка вважає, що вони порушені, із залученням необхідного кола осіб, які мають відповідати за позовом. Незалучення до участі у справі особи як співвідповідача за умови наявності обов`язкової процесуальної співучасті є підставою для відмови у задоволенні позову у зв`язку з неналежним суб`єктним складом сторін (постанова Верховного Суду від 20 січня 2021 року у справі №203/2/19).

Лише за наявності належного складу відповідачів у справі суд у змозі вирішувати питання про обґрунтованість позовних вимог та вирішити питання про наявність чи відсутність підстав для їх задоволення. Без залучення усіх належних відповідачів позовні вимоги вирішені бути не можуть (постанова Верховного Суду від 31 березня 2021 року у справі №233/3366/19).

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 вказує, що у позовній заяві він зазначав у якості відповідачів у справі сторони спірного договору: ОСОБА_5 та ОСОБА_2 , при цьому матеріалами справи це не підтверджується (а.с.2). Разом з тим, скаржник зазначає, що коло правонаступників померлого ОСОБА_5 встановлюється, та як уже зазначив суд першої інстанції, жодних доказів на підтвердження звернення до нотаріуса із заявою про наявність майнових вимог до спадкоємців ОСОБА_5 суду не надавав.

Крім того, на думку скаржника, спірний договір купівлі-продажу укладений з метою уникнення ОСОБА_5 відповідальності щодо виконання зобов`язання за договором позики від 04 листопада 2016 року. За рахунок реалізації належного йому на праві власності майна можливо було виконання зобов`язання.

Разом з тим, суд першої інстанції встановив, що спірний правочин вчинено 02 серпня 2017 року, в той час, як з позовом до ОСОБА_5 позивач звернувся 19 грудня 2019 року.

При цьому, скаржник не надав суду жодних доказів про направлення ним вимог ОСОБА_5 щодо повернення суми боргу.

Колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції стосовно того, що ОСОБА_1 не надав доказів того, що ОСОБА_5 діяв недобросовісно, зловживаючи своїми цивільними правами на шкоду правам інших осіб, і відчуження належної йому частини квартири відбулося з метою уникнення звернення стягнення кредитором на його майно як боржника, а отже підстави для визнання спірного договору недійсним відсутні.

На думку апеляційного суду, заявлені позовні вимоги в частині припинення права власності відповідача на 1/4 частку квартири також не підлягають задоволенню, оскільки вони є похідними від позовних вимог щодо визнання договору недійсним.

Докази та обставини, на які посилається заявник в апеляційній скарзі, були предметом дослідження суду першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом першої інстанції були дотримані норми матеріального та процесуального права.

Інші приведені в апеляційній скарзі доводи є такими, що не спростовують висновків суду першої інстанції та не можуть бути прийняті до уваги, оскільки вони зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх оцінці.

Апеляційний суд перевірив доводи апелянта та дійшов висновку, що вони є безпідставними, оскільки відповідно до ч. 3 ст. 12 та ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" від 23 лютого 2006 року № 3477-IV суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського Суду як джерело права.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (справа "Проніна проти України", № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Вагомих, достовірних та достатніх доводів, які б містили інформацію щодо предмета доказування і спростовували висновки суду першої інстанції та впливали на законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення, апеляційна скарга не містить. Доводи апеляційної скарги зводяться до переоцінки доказів.

З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що рішення суду постановлено з додержанням вимог закону і підстави для його скасування відсутні.

За вимогами п.1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до вимог ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

З урахуванням наведеного колегія суддів вважає, що рішення суду постановлено з додержанням вимог закону і підстави для його скасування відсутні, у зв`язку з чим, апеляційну скаргу ОСОБА_1 належить залишити без задоволення, а рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 30 червня 2022 року - без змін.

Керуючись ст. ст. 367, 369, 374, 375, 381, 382, 383, 384, 389, 390 ЦПК України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 30 червня 2022 рокуу цій справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дняїї прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повна постанова складена 29 вересня 2022 року.

Головуючий:

Судді: