Номер провадження: 22-ц/813/594/22
Справа № 523/7780/21
Головуючий у першій інстанції Далеко К. О.
Доповідач Громік Р. Д.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.09.2022 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого - Громіка Р.Д.,

суддів - Драгомерецького М.М., Дришлюка А.І.,

за участю секретаря - Сидоренко А.О.,

розглянувши у спрощеному порядку за відсутністю учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Суворовського районного суду м. Одеси від 24 вересня 2021 року у справі за скаргою ОСОБА_1 , стягувач ОСОБА_2 , про визнання дій державного виконавця Першого Суворовського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління юстиції (м. Одеса) Кобилко В.С. щодо винесення постанови про відкриття виконавчого провадження незаконними, протиправними та скасування постанови від 08 квітня 2021 року,

ВСТАНОВИВ:

1. ОПИСОВА ЧАСТИНА

Короткий зміст скарги на дії державного виконавця.

28 квітня 2021 року боржник ОСОБА_1 звернувся до суду із скаргою на дії державного виконавця Першого Суворовського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління юстиції (м. Одеса) Кобилко В.С., якою просить:

- скасувати постанову Першого Суворовського відділу державної виконавчої служби у місті Одеса Південного міжрегіонального управління юстиції про відкриття виконавчого провадження від 08.04.2021 № ВП 65058447 та визнати дії державного виконавця Кобилко В.С. незаконними та протиправними.

В обґрунтування скарги, ОСОБА_1 зазначає наступне: скарга подана ним до суду у встановлений законом 10 денний строк, оскільки він лише 27.04.2021 року отримав копію постанови на поштовому відділенні, тому строк звернення до суду ним не порушений; державний виконавець не викликав боржника до виконавчої служби, а тому в діях боржника відсутній умисел; боржник отримав рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 01 квітня 2021 року лише 15 березня 2021 року, а тому вважає що своєчасно оскаржив рішення у тридцятиденний строк, відправивши поштою 12.04.2021 року апеляційну скаргу на рішення; державний виконавець не роз`яснив боржнику його права та обов`язки, відповідно до п.5 ч.2 ст. 18 ЗУ «Про виконавче провадження»; боржник виконавчий лист від 19.03.2021 року не отримував, що вважає порушенням ч.1 ст.28 ЗУ «Про виконавче провадження;

Короткий зміст ухвали суду першої інстанції.

Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 24 вересня 2021 року відмовлено у задоволенні скарги боржника ОСОБА_1 , стягувач ОСОБА_2 , про визнання дій державного виконавця Першого Суворовського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління юстиції(м. Одеса) Кобилка В.С. щодо винесення постанови про відкриття виконавчого провадження незаконними, протиправними та скасування постанови від 08.04.2021.

Короткий зміст та доводи апеляційної скарги.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати оскаржувану ухвалу суду та задовольнити скаргу на дії державного виконавця, посилаючись на порушення судом норм процесуального та матеріального права.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що судом першої інстанції не в повному обсязі досліджено матеріали справи та зроблені помилкові висновки про відмову у задоволенні скарги на дії державного виконавця.

Сповіщення сторін.

Про судове засідання, призначене на 31 серпня 2022 року, сторони у справі були належним чином сповіщені про дату, час та місце слухання справи.

Відповідно до ст. 372 ЦПК України суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними. Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Згідно із ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Відповідно до ч. 7 ст. 268 ЦПК України рішення суду (повне або скорочене) підписується всім складом суду у день його складення і додається до справи.

Суддя-учасник колегії Драгомерецький М.М. перебував у відпустці з 12 вересня по 25 вересня 2022 року, що підтверджується довідкою відділу кадрової роботи та управління персоналом.

Повне судове рішення виготовлено 26 вересня 2022 року, про що зазначено у вступній частині постанови Одеського апеляційного суду.

2. МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

Позиція апеляційного суду

Заслухавши доповідача, розглянувши матеріали справи і доводи, викладені в апеляційній скарзі, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню за таких підстав.

Мотиви, з яких виходить апеляційний суд, та застосовані норми права

У частині третій статті 3 ЦПК України передбачено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до припису ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Згідно із ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

За змістом ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотримання норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданням цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог або заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом першої інстанції правильно встановлено, що рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 01 лютого 2021 року задоволено позовну заяву ОСОБА_2 . Визнано спільною сумісною власністю ОСОБА_2 та ОСОБА_1 грошові кошти у розмірі 57 000 гривень, які перебували на рахунку відкритому на ім`я відповідача ОСОБА_1 в АТ «Ощадбанк» у розмірі 57 000 гривень. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 грошові кошти у розмірі 28 500 гривень.

Повний текст рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 01 лютого 2021 року складено 10 лютого 2021 року.

Відповідно до ч.1 ст. 354 ЦПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Відповідно до ч.1 ст. 273 ЦПК України рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

19 березня 2021 року Суворовським районним судом м. Одеси було видано виконавчий лист, на виконання рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 01.02.2021 року по справі № 523/13515/19, яке набрало законної сили.

07 квітня 2021 року стягувач ОСОБА_2 звернулась до Першого Суворовського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління юстиції (м. Одеса) із заявою про прийняття до виконання виконавчого листа №523/13515/19 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 грошових коштів у розмірі 28 500 гривень.

Постановою державного виконавця Першого Суворовського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління юстиції (м. Одеса) Кобилко В.С. від 08.04.2021 року:

- відкрито виконавче провадження з виконання виконавчого листа №523/13515/19, виданого 19.03.2021 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 грошових коштів в розмірі 28 500 гривень та судових витрат 1000 гривень;

- зобов`язано боржника подати декларацію про доходи та майно та попередити боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей;

- стягнуто з боржника виконавчий збір/основну винагороду приватного виконавця у розмірі 2 950 гривень.

Супровідним листом від 08 квітня 2021 року на адресу боржника ОСОБА_1 державним виконавцем надіслано копію постанови про відкриття виконавчого провадження від 08.04.2021 року. Копію постанови від 08.04.2021 року, як встановлено у судовому засіданні у суді першої інстанції, боржник ОСОБА_1 отримав 27 квітня 2021 року, скаржник проти цього не заперечував.

Постановою державного виконавця Першого Суворовського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління юстиції (м. Одеса) Кобилко В.С. від 13.04.2021 року звернено стягнення на доходи боржника ОСОБА_1 , що отримує дохід у Департаменті охорони здоров`я Одеської обласної державної адміністрації у розмірі 20% до виплати загальної суми боргу 32 719 гривень.

Відповідно до ч. 1 ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження» рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Згідно із ч. 1 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Відповідно до положень п. 1 ч. 1 ст. 26 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

Відтак, враховуючи, що виконавче провадження є завершальною стадією судового провадження і примусового виконання судових рішень, постанова виконавця про відкриття виконавчого провадження може бути скасована судом лише у випадку, коли судом буде достовірно встановлено, що у виконавця були відсутні підстави для прийняття виконавчого документа до виконання або виконавчий документ поданий особою, яка не має права на подання виконавчого документа до виконання.

Здійснивши аналіз копій матеріалів виконавчого провадження №65058447, в розрізі доводів скаржника ОСОБА_1 , суд першої інстанції обгрунтовано дійшов висновку, що відсутні порушення вимог Закону України «Про виконавче провадження» та положень Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України 02.04.2012 №512/5 при винесенні державним виконавцем постанови від 08.04.2021 року по ВП 65058447 про відкриття виконавчого провадження.

Щодо доводів боржника ОСОБА_1 про те, що державний виконавець не викликав його до виконавчої служби, а тому в діях боржника відсутній умисел, що є підставою для скасування постанови державного виконавця від 08.04.2021 року та визнання дій виконавця незаконними, суд першої інстанції правильно зазначив наступне.

Відповідно до ч.5 ст. 26 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей. У постанові про відкриття виконавчого провадження за рішенням, примусове виконання якого передбачає справляння виконавчого збору, державний виконавець зазначає про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі, встановленому статтею 27 цього Закону.

Судом першої інстанції вмотивовано встановлено, що ні Законом України «Про виконавче провадження», ні Інструкцією з організації примусового виконання рішень, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України 02.04.2012 №512/5 не передбачено обов`язку державного виконавця здійснювати виклик боржника перед винесенням постанови про відкриття виконавчого провадження, тому до доводів скаржника в цій частині суд першої інстанції правильно поставився критично і їх не прийняв.

Щодо доводів боржника ОСОБА_1 про невиконання державним виконавцем вимог ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження», в частині не ознайомлення із матеріалами виконавчого провадження, суд першої інстанції правильно вважав за необхідне зазначити наступне.

Судом першої інстанції обґрунтовано встановлено, що п. 6 постанови про відкриття виконавчого провадження від 08.04.2021 року ВП№65058447 містить номер ідентифікатору доступу, із використанням якого боржник ОСОБА_1 міг реалізувати своє право на ознайомлення із матеріалами.

Крім того, реалізація державним виконавцем обов`язку на ознайомлення сторони із матеріалами виконавчого провадження безпосередньо у виконавчій службі, залежала від дій ОСОБА_1 щодо подачі відповідної заяви на ознайомлення, чого останнім зроблено не було, як встановлено у судовому засіданні, тому до доводів скаржника в цій частині суд правильно поставився критично і їх не приймав.

Щодо доводів боржника ОСОБА_1 про невиконання державним виконавцем вимог ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження», в частині роз`яснення боржнику його прав та обов`язків, суд першої інстанції правильно вважав за необхідне зазначити, що частково права та обов`язки роз`яснені державним виконавцем боржнику у постанові про відкриття виконавчого провадження від 08.04.2021 року.

В свою чергу, постанова про відкриття виконавчого провадження це лише перша стадія виконавчого провадження, тому роз`яснення боржнику інших прав та обов`язків, невиключний перелік яких встановлений ст.19 Закону України «Про виконавче провадження», може бути здійснено державним виконавцем на інших стадія виконання виконавчого документа, у зв`язку із чим до доводів скаржника в цій частині суд також поставився критично і їх не приймав.

Щодо доводів боржника ОСОБА_1 про те, що він не отримував виконавчий лист від 19.03.2021 року, що вважає порушенням ч.1 ст.28 ЗУ «Про виконавче провадження, суд першої інстанції правильно звернув увагу на таке.

Державним виконавцем доведено до відома боржника ОСОБА_1 ідентифікатор доступу до матеріалів виконавчого провадження, а відповідно і до виконавчого листа, виданого на виконання Суворовським районним судом м. Одеси 19 березня 2021 року, про що зазначено в оскаржуваній постанові.

Крім того суд першої інстанції правильно зауважив, що в скарзі боржник ОСОБА_3 просить визнати неправомірними дії державного виконавця щодо винесення постанови про відкриття виконавчого провадження, а відтак, суду необхідно дослідити законність в діях державного виконавця при винесенні саме вказаної постанови, тому до доводів скаржника в цій частині суд першої інстанції правильно поставився критично і їх не прийняв.

Щодо доводів боржника про те, що у виконавчому листі від 19.03.2021 року вказана адреса заінтересованої особи (стягувача), за якою остання не проживає, не знаходиться та не перебуває більше 5 років, суд першої інстанції правильно встановив, що виконавчий лист видавався 19.03.2021 року саме Суворовським районним судом м. Одеси, і державний виконавець не має жодного відношення до порядку його видачі та заповнення.

Суд також правильно виходив із того, що при відкритті виконавчого провадження державний виконавець не зобов`язаний перевіряти та давати оцінку змісту виконавчого листа в частині, що стосується рішення суду, на підставі якого він був виданий, тому до доводів скаржника в цій частині суд правильно поставився критично та їх не прийняв.

Щодо доводів боржника ОСОБА_1 про те, що у виконавчому листі від 19.03.2021 року вказана одна адреса заінтересованої особи (стягувача), а в постанові державного виконавця від 08.04.2021 року про відкриття виконавчого провадження зовсім інша, суд першої інстанції вважав за необхідне зазначити, що адресою стягувача:

- згідно із виконавчого листа, є адреса: АДРЕСА_1 ;

- згідно із постанови про відкриття виконавчого провадження від 08.04.2021 року є адреса: АДРЕСА_2 ;

- в заяві від 02.04.2021 року, адресованій Першому Суворовському відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління юстиції (м. Одеса) про прийняття до виконання виконавчого листа, стягувач ОСОБА_2 зазначає в якості своєї адреси: АДРЕСА_2 .

Відповідно до ч.1 ст. 28 Закону України «Про виконавче провадження» у разі зміни стороною місця проживання чи перебування або місцезнаходження документи виконавчого провадження надсилаються за адресою, зазначеною у відповідній заяві сторони виконавчого провадження.

Суд першої інстанції правильно зазначив, що ні Законом України «Про виконавче провадження», ні Інструкцією з організації примусового виконання рішень, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України 02.04.2012 №512/5 не передбачено, що адреси стягувача в постанові про відкриття виконавчого провадження та у виконавчому листі повинні співпадати, державний виконавець в постанові про відкриття виконавчого провадження зазначив адресу стягувача, яку вона сама зазначила у поданій йому заяві, що відповідає ч.1 ст. 28 Закону України «Про виконавче провадження», тому до доводів скаржника в цій частині суд обґрунтовано поставився критично і їх не прийняв.

Щодо доводів скаржника ОСОБА_1 про те, що до заяви про відкриття виконавчого провадження стягувач не додала ніяких підтверджуючих документів про знаходження грошових коштів на рахунках в банках на території, на яку поширюється компетенція органу державної виконавчої служби, суд першої інстанції правильно зазначив таке.

Відповідно до Розділу III Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України 02.04.2012 №512/5, у разі пред`явлення виконавчого документа до органу державної виконавчої служби або приватного виконавця за місцезнаходженням майна боржника до заяви про примусове виконання рішення додається документ/копія документа, який підтверджує, що майно боржника (грошові кошти на рахунках в банках або інших фінансових установах) знаходиться(яться) на території, на яку поширюється компетенція органу державної виконавчої служби, або в межах виконавчого округу приватного виконавця.

Судом першої інстанції правильно встановлено, що заява ОСОБА_2 подана до виконавчої служби не за місцезнаходженням майна боржника, а за місцем проживання боржника ОСОБА_1 , відповідно до ч.1 ст. 24 ЗУ «Про виконавче провадження», тому до доводів скаржника в цій частині суд також вірно поставився критично і їх не прийняв.

Щодо доводів скаржника про перебування на розгляді в Одеському апеляційному суді апеляційної скарги на рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 01.02.2021 року №523/13515/19, суд першої інстанції правильно зазначив наступне.

Згідно із ч.1 ст. 38 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження зупиняється виконавцем у разі поновлення судом строку подання апеляційної скарги на рішення, за яким видано виконавчий документ, або прийняття такої апеляційної скарги до розгляду (крім виконавчих документів, що підлягають негайному виконанню).

З огляду на викладене, розгляд апеляційним судом апеляційної скарги на рішення суду, згідно із якого було видано виконавчий лист, не є підставою для скасування постанови про відкриття виконавчого провадження, а є підставою для його зупинення, що суд роз`яснив скаржнику при розгляді даної скарги.

Відповідно, усі вищенаведені доводи боржника ОСОБА_1 не були прийняті судом, оскільки є помилковими, такими що не ґрунтуються на вимогах чинного законодавства, яке регулює діяльність державного виконавця.

Також суд першої інстанції правильно вважав за необхідне зазначити, що боржник ОСОБА_1 як в скарзі, так і у своїх поясненнях частково зазначає про різноманітні порушення державним виконавцем вимог закону, які, на переконання суду, не пов`язані з порядком прийняття рішення державним виконавцем про відкриття виконавчого провадження.

Таким чином, постанова державного виконавця Першого Суворовського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління юстиції (м. Одеса) Кобилко В.С. від 08.04.2021 року та дії пов`язані з її винесенням, повністю відповідають вимогам закону, а тому суд не вбачає правових підстав для задоволення скарги ОСОБА_2 .

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Скаржник не довів обставини, на які посилався як на підставу своєї апеляційної скарги, жодного належного та допустимого доказу на спростування висновків суду першої інстанції не надав.

Наведені в апеляційній скарзі доводи були предметом дослідження в суді першої інстанції із наданням відповідної правової оцінки всім фактичним обставинам справи, яка ґрунтується на вимогах чинного законодавства, і з якою погоджується суд апеляційної інстанції.

Твердження скаржника в апеляційній скарзі про те, що судом першої інстанції порушено норми процесуального закону, не є такими, що порушують розгляд справи по суті.

Крім того судова колегія вважає за необхідне зазначити, що Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суді, та відмінності, які існують у держава-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00 § 23, ЄСПЛ від 18 липня 2006 року. Оскаржувані судові рішення відповідають критерію обґрунтованості судового рішення.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги.

Питання щодо розгляду скарги ОСОБА_2 на дії державного виконавця вирішено судом першої інстанції по суті правильно, законних підстав для скасування чи зміни ухвали суду першої інстанції немає.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, доводи апеляційної скарги його не спростовують, ухвала постановлена у відповідності до вимог процесуального права, у зв`язку з чим апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, оскаржувану ухвалу суду залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Суворовського районного суду м. Одеси від 24 вересня 2021 року залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з моменту її прийняття, проте може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 26 вересня 2022 року.

Головуючий Р.Д. Громік

Судді: М.М. Драгомерецький

А.І. Дришлюк