Провадження № 2/127/3936/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.08.2022 м. Вінниця

Вінницький міський суд Вінницької області у складі:

головуючого судді: Дернової В.В.,

секретаря Тронт М.О.,

за участі

представника позивача ОСОБА_1 адвоката Кашпрук О.В.,

представника відповідача ОСОБА_2 адвоката Покоєвича А.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Вінниці цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , за участі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача: приватного нотаріуса Вінницького міського нотаріального округу Безпалюк Лариси Сергіївни, про визнання недійсним правочину, скасування рішення і запису про державну реєстрацію речового права, визнання права на проведення державної реєстрації права,

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до відповідача ОСОБА_3 про визнання недійсним правочину, скасування рішення і запису про державну реєстрацію речового права, визнання права на проведення державної реєстрації права та просив визнати недійсним договір дарування квартири АДРЕСА_1 , посвідчений 23.02.2021 року за реєстровим № 155 приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Безпалюк Л.С.; скасувати рішення державного реєстратора - приватного нотаріуса Вінницького міського нотаріального округу Безпалюк Лариси Сергіївни, індексний номер 56764303 від 23.02.2021 року та здійснений на його підставі запис про державну реєстрацію № 40688794 від 23.02.2021 року права власності ОСОБА_4 на квартиру АДРЕСА_1 ; визнати за ОСОБА_1 право на проведення державної реєстрації права власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно на квартиру АДРЕСА_1 , яке виникло на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Терещенко В.В. 08.11.2010 року за реєстровим № 4147 та реєстрації права власності в електронному Реєстрі права власності на нерухоме майно 10.11.2010 року, мотивуючи позовні вимоги тим, що помилився у правовій природі оспорюваного правочину, правах та обов`язках сторін за ним, оскільки на момент його вчинення вважав, що внаслідок укладення такого правочину його онука ОСОБА_4 буде доглядати та утримувати його довічно, а також, що за ним буде збережено право проживання у квартирі та користування нею.

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 03 вересня 2021 року було забезпечено позов шляхом заборони ОСОБА_4 відчужувати будь - яким способом на користь будь яких осіб квартиру під АДРЕСА_1 , належну їй на праві власності.

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 14 вересня 2021 року було залучено до участі у справі як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача, приватного нотаріуса Вінницького міського нотаріального округу Безпалюк Ларису Сергіївну.

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 11 жовтня 2021 року було у судове засідання викликано для допиту як свідків ОСОБА_1 (за згодою) та ОСОБА_5 ; витребувано від приватного нотаріуса Вінницького міського нотаріального округу Безпалюк Лариси Сергіївни належним чином засвідчені копії Договору дарування квартири АДРЕСА_1 , укладеного між ОСОБА_1 та ОСОБА_4 23.02.2021 року та зареєстрованого в реєстрі за № 155, та усіх документів, що стали підставою для укладення та посвідчення вищевказаного договору.

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 31 січня 2022 року було відмовлено у задоволенні клопотання про призначення судової психіатричної експертизи; відмовлено у задоволенні клопотання про витребування оригіналів письмових доказів; у судове засідання викликано для допиту як свідків ОСОБА_1 (за згодою), ОСОБА_5 , спеціаліста в галузі судової медицини ВОБСМЕ ОСОБА_6 ; підготовче провадження у справі закрито.

Позивач ОСОБА_1 та його представник адвокат Кашпрук О.В. у судовому засіданні позовні вимоги підтримали повністю та просили їх задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві та відповіді на відзив від 29.10.2021 року (а.с. 99-100).

При цьому, допитаний за його згодою як свідок позивач ОСОБА_1 у судовому засіданні показав, що взагалі не бажав відчужувати належну йому на праві власності спірну квартиру, однак його вмовили це зробити під час перебування у нотаріуса.

Відповідач ОСОБА_3 та її представник адвокат Покоєвич А.О. у судовому засіданні позов не визнали з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву від 12.10.2021 року (а.с. 81-84) та запереченні від 08.11.2021 року (а.с. 105-107), та просили відмовити у його задоволенні.

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача - приватний нотаріус Вінницького міського нотаріального округу Безпалюк Лариса Сергіївна у судове засідання не з`явилася, однак клопотала про розгляд справи у її відсутність, подала до суду пояснення по суті позовних вимог від 29.09.2021 року № 97/01-16 та надала витребувані судом письмові докази (а.с. 64, 113-139).

Допитана у судовому засіданні свідок ОСОБА_5 показала, що 11 грудня 2020 року уклала шлюб з позивачем ОСОБА_1 ; ОСОБА_1 не планував відчужувати квартиру на користь своєї онуки відповідача ОСОБА_3 ; 23.02.2021 року він не повідомляв їй, що їде до нотаріуса; ОСОБА_7 хворіє (переніс інсульт), досить часто забуває ті чи інші події, може навіть заблукати на вулиці.

Допитаний як свідок судовий експерт ОСОБА_6 у судовому засіданні підтримав висновки, викладені ним у Консультативному висновку спеціаліста в галузі судової медицини № 842 від 17.09.2021 року.

Вислухавши пояснення учасників справи, показання допитаного як свідка позивача ОСОБА_1 , показання допитаних свідків ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , дослідивши матеріали справи, оцінивши докази у їх сукупності, суд дійшов до висновку, що позов необґрунтований та не підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Судом встановлено наступні фактичні обставини справи та відповідні їм спірні правовідносини.

Позивач ОСОБА_1 є дідом відповідача ОСОБА_8 , що підтверджується Свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 від 13 лютого 1971 року, Свідоцтвом про укладення шлюбу серії НОМЕР_2 від 01 лютого 1992 року, Свідоцтвом про народження серії НОМЕР_3 від 01 серпня 1996 року (а.с. 135-136).

Згідно з ч. 1 ст. 717 ЦК України за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов`язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність.

Дарунком можуть бути рухомі речі, в тому числі гроші та цінні папери, а також нерухомі речі (ч. 1 ст. 718 ЦК України).

Відповідно до ч. 2 ст. 719 ЦК України, договір дарування нерухомої речі укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню.

Право власності обдаровуваного на дарунок виникає з моменту його прийняття (частина перша статті 722 ЦК України).

23.02.2021 року між позивачем ОСОБА_1 (« ОСОБА_9 ») та відповідачем ОСОБА_4 (« ОСОБА_10 ») був укладений Договір дарування квартири АДРЕСА_1 ; даний Договір дарування був посвідчений 23.02.2021 року приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Безпалюк Л.С. за реєстровим № 155 (а.с. 117-118).

Відповідач змінила прізвище з « ОСОБА_11 » на « ОСОБА_12 », що підтверджується Свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_4 від 10 серпня 2021 року (а.с. 108).

Вказана квартира належала « ОСОБА_9 » на підставі Договору купівлі-продажу квартири від 08.11.2010 року, посвідченого приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Терещенко В.В. за реєстровим № 4147 (а.с. 119-120), право власності якого було зареєстровано КП «ВМБТІ» 10.11.2010 року за реєстровим № 1173/71284 у реєстровій книзі № 691 (а.с.187).

Відповідно до вимог ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу; якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним.

Недійсність правочину зумовлюється наявністю дефектів його елементів: дефекти (незаконність) змісту правочину; дефекти (недотримання) форми; дефекти суб`єктного складу; дефекти волі.

Згідно з ч. 3 ст. 203 ЦПК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

ЦК України передбачений ряд випадків дефекту волі при вчиненні правочину: помилка (ст. 229 ЦК України), обман (ст. 230 ЦК України), насильство (ст. 231 ЦК України), вплив тяжкої обставини (ст. 233 ЦК України), вчинення правочину дієздатною фізичною особою, яка у момент його вчинення не усвідомлення значення своїх дій та (або) не могла керувати ними (ст. 225 ЦК України).

Підставою для визнання спірного правочину недійсним сторона позивача зазначає його вчинення під впливом помилки.

Згідно зі ст. 229 ЦК України, якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним; істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов`язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням; помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до роз`яснень, викладених у пункті 19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду справ про визнання правочинів недійсними», правочин, вчинений під впливом помилки, обману, насильства, зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною або внаслідок впливу тяжкої обставини, є оспорюваним.

Обставини, щодо яких помилилася сторона правочину, мають існувати саме на момент вчинення правочину. Особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести, що така помилка дійсно мала місце, а також що вона має істотне значення. Помилка внаслідок власного недбальства, незнання закону чи неправильного його тлумачення однією зі сторін не є підставою для визнання правочину недійсним.

На переконання суду, у спірних правовідносинах відсутні підстави для визнання правочину недійсним як такого, що вчинений під впливом помилки на підставі ст. 229 ЦК України з огляду на таке.

По-перше, допитаний за його згодою як свідок позивач ОСОБА_1 у судовому засіданні показав, що взагалі не бажав відчужувати належну йому на праві власності спірну квартиру, однак його вмовили це зробити під час перебування у нотаріуса, що суперечить заявленій підставі позову щодо вчинення правочину під впливом помилки, оскільки вбачається інший дефект волі, ніж передбачений ст. 229 ЦПК України.

По-друге, зі змісту Консультативного висновку спеціаліста в галузі судової медицини № 842 від 17.09.2021 року вбачається, що враховуючи характер наявних захворювань у ОСОБА_1 , вік особи та супутні захворювання (ішемічна хвороба серця, атеросклеротичний кардіосклероз, гострий інфаркт міокарда у 2018 році, серцева недостатність, спеціальні літературні дані про науковий прогноз динаміки такого патологічного процесу, слід вважати, що після ішемічного інсульту, станом на зазначену у заяві дату (23.02.2021 року) вказані вище захворювання мали негативний вплив на когнітивні функції ОСОБА_1 , а саме на здатність сприйняття, обробки, аналізу інформації, запам`ятовування, зберігання інформації, обміну інформацією та побудову і здійснення програми дій (а.с. 73-75).

Однак, правовою підставою заявленого ОСОБА_1 позову не є обставини, передбачені ст. 225 ЦК України, згідно якої правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті - за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені.

При цьому, вказані вище обставини, на переконання суду, не дозволяють кваліфікувати спірний правочин як такий, що вчинений під впливом помилки, а саме помилки у правовій природі правочину, правах та обов`язках сторін за ним.

По-третє, суд критично оцінює показання допитаної у судовому засіданні свідка ОСОБА_5 щодо його волі на відчуження квартири на користь своєї онуки відповідача ОСОБА_3 з огляду на те, що між нею та ОСОБА_13 лише 11 грудня 2020 року було укладено шлюб, що підтверджується Свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_5 від 11.12.2020 року (а.с. 21).

По-четверте, як вбачається з п. 12 спірного договору дарування, сторони підтверджують, що «Ми, ОСОБА_9 та Обдаровувана, однаково розуміючи значення і умови цього правочину та його правові наслідки, підтверджуємо, що не обмежені в праві укладати правочини, не визнані в установленому порядку недієздатними чи обмежено недієздатними, не страждаємо на захворювання, що перешкоджають усвідомленню нами суті цього договору, укладення договору відповідає нашим інтересам, волевиявлення є вільним і усвідомленим та відповідає нашій внутрішній волі, всі положення, гарантії та свідчення в цьому договорі відповідають дійсності, є правдивими і достовірними, що для посвідчення цього правочину нами надана виключно правдива та достовірна інформація, умови договору зрозумілі і відповідають нашим дійсним намірам, а також те, що договір не носить характеру фіктивного чи удаваного правочину і не є правочином зловмисним».

Крім того, 23.02.2021 року позивачем ОСОБА_1 було підписано дві заяви від імені Дарувальника спірної квартири, які було надано приватному нотаріусу Вінницького міського нотаріального округу Безпалько Л.С.

При цьому, суд звертає увагу на каліграфічність як підпису, так і почерку позивача ОСОБА_1 як у спірному договорі дарування, так і у вказаних вище заявах.

По-п`яте, що стосується внесення виправлень до п. 2 Договору дарування, посвідченого 23.02.2021 року приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Безпалюк Л.С. за реєстровим № 155, щодо найменування сторони правочину «Дарувальник» замість «Продавець», то дана обставина не є підставою для визнання правочину недійсним (при цьому, дана помилка є єдиноразовою як у спірному договорі дарування, так і у інших документах відповідної нотаріальної справи).

Щодо правової позиції, яка висловлена Верховним Судом України в постанові від 21 жовтня 2015 року (справа № 6-202цс15) та інші аналогічні правові позиції, на які позивач ОСОБА_1 посилається в обґрунтування своїх позовних вимог, то згідно її змісту особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести на підставі належних і допустимих доказів, у тому числі пояснень сторін і письмових доказів, наявність обставин, які вказують на помилку - неправильне сприйняття нею фактичних обставин правочину, що вплинуло на її волевиявлення, дійсно було і має істотне значення.

Однак, досліджена у судовому засіданні сукупність доказів та встановлені судом обставини справи не свідчать про те, що укладення договору дарування квартири АДРЕСА_1 між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , посвідченого приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Безпалюк Л.С., зареєстрованого в реєстрі за № 155 від 23 лютого 2021 року, відбулося під впливом саме помилки, а тому договір дарування не може бути визнаний недійсним на підставі ст. 229 ЦК України.

Такий висновок суду відповідає і правовій позиції, викладеній у постанові Верховного Суду від 13 лютого 2020 року у справі № 756/6516/16-ц.

Позовні вимоги про скасування рішення і запису про державну реєстрацію речового права, визнання права на проведення державної реєстрації права є похідними від позовної вимоги про визнання правочину (договору дарування) недійсним, а тому у їх задоволенні також слід відмовити.

Таким чином, у задоволенні позову слід відмовити повністю.

Питання судових витрат суд вирішує відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України.

Враховуючи вищевикладене, керуючись ст. 13, 81, 141, 259, 263-265, 268 ЦПК України, на підставі ст. 203, 215, 229, 255, 717, 718, 719, 722 ЦК України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , за участі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача: приватного нотаріуса Вінницького міського нотаріального округу Безпалюк Лариси Сергіївни, про визнання недійсним правочину, скасування рішення і запису про державну реєстрацію речового права, визнання права на проведення державної реєстрації права відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його складення. Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 ; РНОКПП НОМЕР_6 )

ОСОБА_3 ( АДРЕСА_3 ; РНОКПП НОМЕР_7 )

Приватний нотаріус Вінницького міського нотаріального округу Безпалюк Лариса Сергіївна

( АДРЕСА_4 )

Повний текст судового рішення складено 02.09.2022 року.

Суддя