Провадження № 2/679/179/2022
Справа № 679/117/22
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

заочне

29 вересня 2022 року м.Нетішин

Нетішинський міський суд Хмельницької області

у складі: головуючого судді Стасюка Р.М.,

секретаря судового засідання Плазій Н.В.,

за участю: позивача ОСОБА_1 ,

розглянувши за правилами загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Нетішин цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право на користування житлом,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою у якій просить визнати ОСОБА_2 таким, що втратив право користування житлом, а саме квартирою АДРЕСА_1 .

Свій позов обґрунтовує тим, що 18.02.2020 року в м.Нетішин було укладено договір дарування частки квартири за яким, з однієї сторони ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_2 подарували позивачу 1/2 частку двокімнатної квартири АДРЕСА_1 .

До укладення договору дарування від 18.02.2020 року, позивачу належала 1/6 частина зазначеної квартири відповідно до свідоцтва про право власності внаслідок приватизації житла, належна йому частка квартири збільшилася з 1/6 частини до 4/6 часток квартири. Решта - 1/6 частки квартири належить його малолітній доньці ОСОБА_5 , а інша 1/6 частка квартири належить його братові - ОСОБА_6 .

Позивач зазначив, що відповідач ОСОБА_2 хоча і був зареєстрований в квартирі АДРЕСА_2 , приймав участь у приватизації квартири, однак фактично в квартирі не проживав більше двох років. Крім того, відповідач не сплачує комунальні платежі в утриманні житла участі не бере, особистих речей в квартирі не має і квартирою не цікавиться. Перешкод в користуванні жилим приміщенням позивач відповідачу не чинить.

Під час укладання договору дарування часток квартири, дарувальники в тому числі і відповідач ОСОБА_2 обіцяли знятися з реєстрації. ОСОБА_3 і ОСОБА_4 знялися з реєстрації в квартирі АДРЕСА_1 Однак, відповідач ОСОБА_2 з реєстрації не знявся, і до цього часу є зареєстрованим в квартирі позивача. Реєстрація місця проживання відповідачів порушує його право як власника квартири та обмежує його право на вільне розпорядження майном.

Позивач вважає, що відсутність відповідача ОСОБА_2 за зареєстрованим місцем проживанням, понад 2-х років, є підставою для позбавлення його права користування спірним майном та визнання останнього таким, що втратив право користування спірною квартирою.

Ухвалою судді Нетішинського міського суду Хмельницької області від 28.01.2022 року відкрито загальне позовне провадження у справі та призначено підготовче судове засідання.

Ухвалою Нетішинського міського суду Хмельницької області від 05.09.2022 року закрито підготовче провадження у справі та справу призначено до судового розгляду по суті.

Будь-яких інших процесуальних дій суд не вчиняв.

Позивач позовні вимоги щодо визнання відповідача ОСОБА_2 таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме: квартирою АДРЕСА_1 , підтримав, посилаючись на обставини зазначені в позовній заяві. Не заперечував щодо заочного розгляду справи та ухвалення заочного рішення.

Відповідач ОСОБА_2 у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце судового розгляду повідомлений у встановленому законом порядку, через розміщення оголошення на офіційному сайті судової влади України. Причини неявки суду не повідомила, відзив на позов та заяв про розгляд справи у її відсутності чи відкладення розгляду справи суду не подала.

Згідно ч.4 ст.223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).

З метою забезпечення розумних строків провадження у справі, суд вважає, що розгляд справи у відсутності відповідача є можливим, підстави для відкладення розгляду справи відсутні.

З урахуванням наведеного та відповідно до ч.3 ст.131, ст.ст. 223, 280 ЦПК України, суд приходить до висновку про наявність можливості та правових підстав для розгляду справи за відсутності в судовому засіданні сторін та/або їх представників в порядку заочного розгляду справи та ухвалення судом заочного рішення на підставі наявних у справі доказів.

Суд, заслухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, встановивши фактичні обставини справи, на які посилається позивач та його представник, як на підставу своїх вимог, дослідивши та оцінивши надані докази, проаналізувавши норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 18.02.2020 року підтверджується факт набуття позивачем права власності на 1/2 частки двокімнатної квартири АДРЕСА_1 .

Судом встановлено, що Договором дарування 1/2 частки квартири від 18.02.2020 року ОСОБА_7 , ОСОБА_4 , ОСОБА_2 подарували, а ОСОБА_8 прийняв в дар на праві спільної часткової власності 1/2 частку двокімнатної квартири АДРЕСА_1 .

Як вбачається з довідки про зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб № 2058 виданої Виконавчим комітетом Нетішинської міської ради Хмельницької області, до складу зареєстрованих осіб у квартирі АДРЕСА_1 входять: ОСОБА_1 , ОСОБА_6 , ОСОБА_2 , ОСОБА_5 .

Відповідно до ч.1 ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Так, позивачем доведено, що він на праві приватної власності є співвласником квартири АДРЕСА_1 , де залишається зареєстрований відповідач ОСОБА_2 , який довгий час не проживає у квартирі.

Згідно ч.1 ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється в тому числі й на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права користування житловим приміщенням.

Згідно висновку, який викладено у Постанові Верховного Суду України від 16.01.2012 року у справі № 6-57 цс.11 вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить, зокрема від вирішення питання про користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (ст.ст. 71, 72, 116, 156 ЖК України; ст. 405 ЦК України).

Згідно ч.1 ст.71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців.

Відповідно ст.72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.

Згідно ч. 1ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Оскільки відповідач в зазначеній квартирі не проживає понад рік, за відсутності будь-яких домовленостей із власником та законних підстав на збереження за ним житла, ніяких обов`язків щодо утримання квартири не несе, він втратив право користування жилою площею в даній квартирі та в порядку ст. 405 ч. 2 ЦК України підлягає до визнання таким, що втратив право користування житловим приміщенням в судовому порядку.

Отже, судом було встановлено, що відповідач ОСОБА_2 в квартирі АДРЕСА_1 , не проживає більш як два роки, його особисті речі у квартирі відсутні, при цьому залишилися за вказаною адресою лише зареєстрованим, тому суд вважає, що відповідач ОСОБА_2 підлягає визнанню таким, що втратив право користування квартирою належної на праві власності позивачу.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що вимоги позивача є обґрунтованими, тому позовна заява підлягає задоволенню в межах заявлених у ній вимог.

Частиною 1 та пунктом 1 частини 2 статті 141 ЦПК України визначено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача.

Що стосується стягнення витрат на правничу допомогу, суд зазначає наступне.

Частиною 1 статті 133 ЦПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно до ч.2 ст.133 ЦПК України передбачено, що розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. Відповідно до частини 3 зазначеної статті визначено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Згідно ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а відтак, у даному випадку при задоволенні позовних вимог з відповідача підлягають стягненню на користь держави судові витрати у виді судового збору в розмірі 992,40 гривень, що пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Разом з тим, позивач просить стягнути з відповідача 2750 гривень витрат на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ч.3 ст.141 ЦПК України, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує, зокрема, чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін.

Згідно з ч.8 ст.141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку із розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів. Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів сторона зробила про це відповідну заяву.

Так, на підтвердження витрат понесених на оплату правової допомоги позивачем ОСОБА_1 до позовної заяви долучено договір про надання професійної правничої допомоги укладений між ним та адвокатом Бойком В.Ф. від 22.01.2022 року, де у п.2 визначено, що клієнт зобов`язується провести оплату наданих адвокатом послуг в сумі 4500 гривень.

З акту прийомки виконаних робіт від 24.01.2022 року вбачається, що адвокатом Бойко В.Ф. надано клієнту ОСОБА_1 послуги на суму 2750 гривень, зокрема, консультація та ознайомлення з матеріалами справи 300 гривень, ознайомлення з судовою практикою у даній категорії справ, збвр доказів та підготовка позовної заяви до суду в т.ч. ідрук заяви 2450 гривень.

Відповідно до прибуткового касового ордеру №4/22 від 24.01.2022 року адвокатом Бойко В.Ф. отримано від ОСОБА_1 3000 гривень за надання професійної правничої допомоги у справі ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право на користування житлом

Пунктом 9 частини першої статті 1 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» встановлено, що представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.

Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (ч.1 ст.1 Закону України Про адвокатуру і адвокатську діяльність ).

Відповідно до статті 19 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність», видами адвокатської діяльності, зокрема, є:

- надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави;

- складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру;

- представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.

Статтею 30 зазначеного Закону передбачено, що гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту.

Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.

При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація та досвід адвоката, фінансовий стан клієнта й інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним і враховувати витрачений адвокатом час.

Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, повинен бути співрозмірним з ціною позову, тобто не має бути явно завищеним порівняно з ціною позову. Також судом мають бути враховані критерії об`єктивного визначення розміру суми послуг адвоката. У зв`язку з цим суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Суд, з огляду на умови договору про надання правничої допомоги, враховуючи складання і підписання адвокатом всіх процесуальних документів від імені і в інтересах позивача, що містяться в матеріалах справи, матеріалів позову, а також, враховуючи розбіжності в розмірі витрат на правову допомогу зазначену в договорі про надання правничої допомоги, акті прийомки виконаних робіт та прибутковому касовому ордері, дійшов висновку, що в даній конкретній справі витрати на правову допомогу в сумі 3000 гривень відповідно до прибуткового касового ордеру, не є співмірними з об`ємом наданої правової допомоги.

Враховуючи вищевикладене суд приходить до висновку, що розмір гонорару є явно завищеним порівняно з складністю справи та обсягом наданої допомоги, а тому витрати позивача на правову допомогу підлягають частковому задоволенню на суму 1500 гривень.

Враховуючи наведене та керуючись ст.ст.71,72 ЖК України, ст.ст.321, 391, 405 ЦК України, ст.ст. 12, 13, 76-81, 133, 137, 139, 141, 263-265, 280-284, 289 ЦПК України, суд,-

У Х В А Л И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право на користування житлом - задовольнити.

Визнати ОСОБА_2 таким, що втратив право користування квартирою АДРЕСА_1 .

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати понесені на оплату професійної правничої допомоги в розмірі 1500 гривень.

Стягнути з ОСОБА_2 в дохід держави судовий збір в розмірі 992 гривні 40 копійок.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Заочне рішення може бути переглянуте Нетішинським міським судом Хмельницької області за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому цим Кодексом.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Хмельницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення складено 04.10.2022 року.

Сторони у справі:

Позивач: ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_3 .

Відповідач: ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , місце реєстрації: АДРЕСА_3 .

Суддя Р.М. Стасюк