Провадження № 2/369/1874/22
РІШЕННЯ

Іменем України

03.10.2022 року м. Київ

Києво-Святошинський районний суд Київської області в складі:

головуючого судді Дубас Т.В.,

за участю секретаря судового засідання Житар А.А.,

провів у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження в залі суду в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , в інтересах якої діє ОСОБА_3 до Дмитрівської сільської ради, Бучанського району, Київської області, третя особа: Центральне міжрегіональне управління Міністерства юстиції (м. Київ) про встановлення факту, що має юридичне значення та визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування за заповітом,-

встановив:

Позивачі звернулись до суду із позовною заявою в якій просять встановити факт, що має юридичне значення, а саме про те, що заповіт складений від імені ОСОБА_4 , що посвідчений 18 вересня 2010 року, ОСОБА_5 , секретарем виконкому Бузівської сільської ради Києво-Святошинського району, Київської області, зареєстрований в реєстрі за № 64 на користь ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , фактично складений ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Визнати за ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_1 ) в порядку спадкування за заповітом право власності на 1/2 частину житлового будинку АДРЕСА_1 , який належав ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Визнати за ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_2 ) в порядку спадкування за заповітом право власності на 1/2 частину житлового будинку АДРЕСА_1 , який належав ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 .

В обгрунтування позовних вимог позивачі зазначають, що ІНФОРМАЦІЯ_3 померла - ОСОБА_4 , що підтверджується свідоцтвом зо смерть серії НОМЕР_3 , виданим відділом реєстрації смерті у м. Києві, актовий запис 4732.

Після її смерті залишилося спадкове майно, а саме житловий будинок з надвірними будівлями, загальною площею 55,5 кв.м, розташований по АДРЕСА_2 . Житловий будинок належить померлій на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого 09 листопада 2010 року виконавчим комітетом Бузівської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області на підставі рішення від 22 листопада 1996 року.

За життя ОСОБА_4 склала заповіт, яким все своє майно в рівних долях заповіла: ОСОБА_1 та ОСОБА_2 . Заповіт посвідчений Дворник Л.В., секретарем виконкому Бузівської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області, за № 64.

17 березня 2016 року Святошинський районний суд м. Києва по справі №17046/15-ц вирішив визнати ОСОБА_2 - недієздатною. 13 лютого 2017 року, суд по справі № 047/17 вирішив встановити опіку над недієздатною та призначити їй опікуном її племінника ОСОБА_3 .

З метою оформлення спадщини після смерті померлої, Позивачі звернулася із заявою про прийняття спадщини до Києво-Святошинської районної державної нотаріальної контори Київської області, на підставі чого було заведено спадкову справу № 369/2015.

14 серпня 2021 року Державний нотаріус винесла постанову, якою відмовила Позивачам у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, у зв`язку із тим, що при проведенні правового аналізу поданих документів для оформлення спадщини, нотаріусом було встановлено, що у заповіті по-батькові заповідачки зазначено як «... ОСОБА_6 », а у свідоцтві про право власності на будинок - свідоцтві про смерть спадкодавця вказано «... ОСОБА_7 ».

Отже через розбіжність у документах, поданих для оформлення спадщини, нотаріус позбавлений можливості ідентифікувати особу спадкодавиці за заповідачами, а також належність їй спадкового майна. Державний нотаріус порадила Позивачам звертатися до суду із відповідною заявою про встановлення факту, що має юридичне значення.

Виходить так, що під час посвідчення заповіту була допущена помилка, а саме не вірно було зазначено по-батькові заповідача, замість правильного « ОСОБА_8 » записали « ОСОБА_9 ». Те, що спадкодавець є однією і тією самою особою, що вказана в заповіті і в інших документах, з підтверджується: довідкою № 454 від 19 червня 2015 року виданою, виконкомом Бузівської сільської ради, де зазначено, що ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 дійсно проживала та була зареєстрована в житловому будинку АДРЕСА_3 .

Ухвалою судді Києво-Святошинського районного суду Київської області від 30.08.2021 відкрито провадження у справі та призначено підготовче судове.

Ухвалою судді Києво-Святошинського районного суду Київської області від 30.06.2022 закрито підготовче провадження в справі. Справу призначено до судового розгляду по суті у відкритому судовому засіданні.

Позивачі в судове засідання не з`явились. Про день, час та місце слухання справи повідомлені належним чином. До суду направили заяву у яких позовні вимоги підтримали повністю та просили задовольнити з підстав наведених у позові.

Представник відповідача Дмитрівської сільської ради, будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи у судове засідання не з`явився, через канцелярію суду, подали лист, в якому розгляд справи просить проводити у його відсутності, окрім того, повідомляє, що на час розгляду даної справи відсутня інформація, про те, ким підписано та чи була допущена технічна помилка при посвідченні заповіту 18.09. 2010 року, секретарем виконавчого комітету Бузівської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області Дворник Л.В., за р. № 64 не має можливості.

Представник третьої особи Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи у судове засідання не з`явився, через канцелярію суду, подали лист, в якому розгляд справи просить проводити у його відсутності.

У зв`язку з неявкою сторін в силу ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

У відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав.

Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини.

Відповідно до Свідоцтва про право власності на домоволодіння від 09.11.2010 виданого Виконкомом Бузівської сільської ради, житловий будинок загальною площею 55, 5 кв.м, житловою площею 30.3, кв. м., з надвірними будівлями та спорудами, який розташований в АДРЕСА_3 , дійсно належить на праві особистої власності ОСОБА_4 .

Згідно свідоцтва про смерть серії НОМЕР_4 , виданого Відділом реєстрації смертей у м. Києві, ІНФОРМАЦІЯ_5 у віці 89 років померла ОСОБА_4 .

Згідно рішення Святошиського районного суду м. Києва від 13 лютого 2017 року встановлено опіку над недієздатною ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_6 та призначено опікуном над недієздатною тіткою ОСОБА_2 .

ОСОБА_4 у виконкомі Бузівської сільської ради було посвідчено заповіт в користь ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , - за реєстраційним №64 від 18.09.2010. Відповідно до заповіту від 18.09.2010 року, посвідченого секретарем виконавчого комітету Бузівської сільської ради, ОСОБА_4 , на випадок своєї смерті, заповіла все своє майно ОСОБА_1 , ОСОБА_2 .

Постановою про відмову у вчиненні нотаріальних дій від 14.08.2021 №1751/02-31 ОСОБА_1 та ОСОБА_2 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті ОСОБА_4 , у зв`язку з розбіжністю у документах, поданих для оформлення спадщини.

При вирішенні позовних вимог судом підлягають застосуванню наступні норми чинного законодавства.

Відповідно до ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно з ч. 1ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Так, відповідно до пункту 6 частини 1 статті 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті.

Також, окрім застосування до вказаних правовідносин вищезазначених норм, суд зважає на роз`яснення, викладені в постанові Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» №5 від 31.03.1995.

Так, в пункті 1 постанови звернуто увагу на те, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.

Як роз`яснено в п. 12 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31.03.1995 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», при розгляді справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, зазначені в документі, не збігаються з ім`ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, вказаними у Свідоцтві про народження або в паспорті, у тому числі, факту належності правовстановлюючого документа, в якому допущені помилки у прізвищі, імені, по батькові або замість імені чи по батькові зазначені ініціали, суд повинен запропонувати заявникові подати докази про те, що правовстановлюючий документ належить йому і що організація, яка видала документ, не має можливості внести до нього відповідні виправлення. Разом з тим, цей порядок не застосовується, якщо виправлення в таких документах належним чином не застережені або ж їх реквізити нечітко виражені внаслідок тривалого використання, неналежного зберігання, тощо. Це є підставою для вирішення питання про встановлення факту, про який йдеться в документі, відповідно до чинного законодавства.

У статті 1216 ЦК України визначено, що спадкуванням є перехід прав і обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права і обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, за виключенням тих прав і обов`язків, що зазначені у статті 1219ЦК України (статті 1218,1231 ЦК України).

Згідно з частиною другою статті 1220 ЦК України часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою.

За змістом статті 1268 ЦК України порядок прийняття спадщини встановлюється залежно від того, чи проживав постійно спадкоємець разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини.

Так, відповідно до частин третьої і четвертої статті 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 ЦК України, він не заявив про відмову від неї.

Місцем проживання фізичної особи згідно з частиною першою статті 29 ЦК України є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово.

Статтями 2,3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» передбачено, що реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження.

Місцем проживання є адміністративно-територіальна одиниця, на території якої особа проживає строком понад шість місяців на рік.

Таким чином, відсутність реєстрації місця проживання позивачки за місцем проживання спадкодавця не може бути доказом того, що вона не проживала зі спадкодавцем, оскільки сама по собі відсутність такої реєстрації згідно зі статтею 2Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» не є абсолютним підтвердженням обставин, що спадкоємець не проживав зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, якщо обставини, встановлені частиною третьою статті 1268 ЦК України, підтверджуються іншими належними і допустимими доказами, які були надані заявницею та оцінені судом.

Аналогічний висновок викладений Верховним Судом у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду в постанові у справі № 484/747/17 від 10 січня 2019.

Згідно ст.1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

Відповідно до ст. ст.1268,1269,1270 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її; спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини; для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Оцінка доказів судом та висновки суду за результатами розгляду справи.

Судом встановлено, що за життя ОСОБА_4 зробила особисте розпорядження, заповівши все належне їй майно ОСОБА_1 , ОСОБА_2 .

Встановлення факту належності правовстановлюючого документу має для позивачів юридичне значення, оскільки дає їм можливість для реалізації свого права щодо оформлення спадщини після смерті ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Відтак, судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що позивачі є особами в чию користь складено заповіт, а тому останні є спадкоємцями за заповітом.

Враховуючи те, що обставин, які б вказували, що спадкодавиця ОСОБА_4 за життя набула або володіла спірним майном неправомірно, в суді не встановлено; позивачка оформити право на спадкове майно не має можливості, відповідач проти задоволення позову не заперечує, що не суперечить закону; будь-яких інших спадкоємців, які б претендували на спірне майно, судом не встановлено, а тому, враховуючи наведене, зібрані по справі докази, оцінені судом належним чином кожен окремо на їх достовірність та допустимість, а також їх достатність та взаємний зв`язок у сукупності, суд вважає позов обґрунтованим, підставним і таким, що підлягає задоволенню в повному обсязі.

Керуючись статтями 4,5,12,13,81,259,263-265,268, 315 ЦПК України, суд,-

ухвалив:

Позов ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , в інтересах якої діє ОСОБА_3 до Дмитрівської сільської ради, Бучанського району, Київської області, третя особа: Центральне міжрегіональне управління Міністерства юстиції (м. Київ) про встановлення факту, що має юридичне значення та визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування за заповітом - задовольнити.

Встановити факт, що має юридичне значення, а саме про те, що заповіт складений від імені ОСОБА_4 , що посвідчений 18 вересня 2010 року, ОСОБА_5 , секретарем виконкому Бузівської сільської ради Києво-Святошинського району, Київської області, зареєстрований в реєстрі за № 64 на користь ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , фактично складений ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Визнати за ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_1 ) в порядку спадкування за заповітом право власності на 1/2 частину житлового будинку АДРЕСА_1 , який належав ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Визнати за ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_2 ) в порядку спадкування за заповітом право власності на 1/2 частину житлового будинку АДРЕСА_1 , який належав ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя Т. В. Дубас