ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 жовтня 2022 року

м. Валки

справа № 953/9621/21

провадження № 22ц/818/2688/22

Харківський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого судді Тичкової О.Ю.

суддів Маміної О.В., Яцина В.Б.

учасники справи:

позивач ОСОБА_1

відповідач Приватне підприємство «ОСАН»

третя особа - Приватне акціонерне товариство страхова компанія «ПЗУ Україна»

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу Приватного підприємства «ОСАН» на рішення Київського районного суду м. Харкова ухваленого 11 листопада 2021 року у складі судді Лях М.Ю.,

УСТАНОВИВ:

У травні 2021 року позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з Приватного підприємства «ОСАН» ( далі Підприємства) на його користь матеріальної шкоди у розмірі 25453,96 грн., завданої внаслідок ДТП, моральної шкоди у розмірі 10 000,00 грн. та суми судового збору у розмірі 908,00 грн.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 22 грудня 2020 року, о 11.05 год. по вул. Верінська, 12 в м.Харкові сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля «LAND ROVER RANGE ROVER», держ. № НОМЕР_1 , власником якого є позивач, та автомобіля «Mitsubishi Outlander», держ. № НОМЕР_2 , що належить приватному підприємству ПП «ОСАН», яким керував співробітника підприємства ОСОБА_2 . В результаті ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження, завдані матеріальні збитки.

Постановою Київського районного суду м. Харкова від 01.03.2021 ОСОБА_2 визнано винним у скоєнні вказаної ДТП та притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП України у вигляді штрафу у розмірі 340 гривень.

Позивач звернувся з повідомленням про настання ДТП та заявою про страхове відшкодування до ПрАТ «СК «ПЗУ Україна», який відповідно до Полісу страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів ЕР№129755925 є страховиком винної особи. Ліміт відповідальності страховика становив 130 000 грн.

13.01.2021 ПрАТ «СК «ПЗУ Украйна», в якості страхового відшкодування за шкоду, спричинену автомобілю виплатило позивачу 21247,04грн. Однак, загальній розмір спричинених позивачу в наслідок ДТП збитків, становить 46701 грн. Оскільки сума страхового відшкодування недостатня для відшкодування завданих збитків, то Підприємство , як власник транспортного засобу, з урахуванням того, що її співробітник винний у скоєнні ДТП, зобов`язане відшкодувати позивачу різницю між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування в сумі 25 453,96 грн. Позивач звертався до відповідача з досудовою вимогою про відшкодування збитків, завданих в результаті ДТП, однак відповідь на вимогу не отримав, тому він змушений звернутись до суду.

Крім того, в результаті ДТП позивачу завдано моральну шкоду, що виразилася у душевних стражданнях внаслідок протиправних дій відповідача. А саме: у нього було суттєвим чином пошкоджене майно, виникла необхідність здійснювати ремонт автомобіля, існувала не можливість певний час користування ним. Позивач зазнав моральних страждань, переживань і клопоту з приводу ДТП, захисту своїх прав. Наслідки даної події призвели до порушення звичайного перебігу його життя, погіршили гармонійні адаптовані умови життєдіяльності. Виникла необхідність нераціонального витрату часу, знаходження коштів на ремонт автомобіля, душевних зусиль на розв`язання даної проблеми. На певний період часу суттєво змінився спосіб життя, з`явилася необхідність адаптуватися до нових, дискомфортних умов пересування та існування. Крім того, на його утриманні знаходяться його батьки-особи похилого віку, які потребують постійного нагляду та уваги медичних працівників, позивачу довелося використовувати інші транспортні засобі для їх перевезення до медичних закладів.

Рішення Київського районного суду м. Харкова від 11 листопада 2021 року позов задоволено частково. Стягнуто з Приватного підприємства «ОСАН» на користь ОСОБА_1 суму матеріальної шкоди у розмірі грн 96 коп. та моральну шкоду в розмірі 7000 (сім тисячі) гривень.

Рішення суду мотивовано тим, що позивач як власник пошкодженого внаслідок ДТП транспортного засобу має право на відшкодування у повному обсязі завданої йому майнової шкоди. Оскільки цивільна відповідальність відповідача була застрахована, але розміру страхового відшкодування не вистачило для повного відшкодування завданої майнової шкоди, майнова шкода у вигляді втрати товарної вартості транспортного засобу повинна бути відшкодована в загальному порядку. Тому позовна вимога позивача щодо відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок ДТП, що є ризницею між фактичним розміром шкоди та страховою виплатою в розмірі 25453,06 грн., підлягає задоволенню. ОСОБА_1 , протиправними діяннями відповідача була спричинена також моральна шкода, яка полягала у порушенні звичного устрою сім`ї позивача, внаслідок пошкодження автомобіля, незручності щодо пересування, що викликало фізичні та душевні страждання. Суд врахував характер і обсяг страждань (фізичних, душевних, психічних), яких зазнав позивач їх глибину, тривалість, характер немайнових витрат, тяжкість вимушених змін у його житті та дійшов до висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог про стягнення моральної шкоди та стягнув 7000 грн.

Не погоджуючись із рішенням суду Підприємство звернулося з апеляційною скаргою, в якій просить рішення суду скасувати та в задоволенні позовних вимог відмовити. Посилається на те, що оскаржуване рішення є незаконним та необґрунтованим, винесеним із порушенням процесуального та матеріального права на підставі недостатніх та неналежних доказів.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що судом неповно з`ясовано обставини стосовно підстав отримання ОСОБА_1 страхового відшкодування у розмірі 21 247.04 грн. Також суд не врахував що позивачем не було надано страхувальнику доказів оплати проведеного ремонту, тому сума страхового відшкодування, отриманого позивачем була є погодженою із потерпілим. Апелянт наполягає на тому, що доведеним розміром матеріального збитку, завданого позивачу, є 23 930,65 грн, з урахуванням ПДВ, що були повністю відшкодовані позивачу страховиком. Належних доказів іншого розміру матеріального збитку позивач не надав. А наданий ним акт здачі виконаних робіт № В 7639 від 20.05.2021 року містить види робіт, що не були наслідком ДТП. В супереч вимог закону позивач не надав суду належних та допустимих доказів завдання йому матеріальної шкоди.

Відповідно до ст. 263 Цивільного процесуального кодексу (далі ЦПК) України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Частинами 1, 4 статті 376 ЦПК України передбачено, що підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права. Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частин.

Заслухавши доповідь головуючого судді, перевіривши матеріали справи, вивчивши докази та перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів уважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Як установлено судом та підтверджується матеріалами справи 22 грудня 2020 року, о 11.05 год. по вул. Верінська, 12 в м. Харкові, водій ОСОБА_2 , керуючи автомобілем Mitsubishi Outlander», держ. № НОМЕР_2 , порушив вимоги п. 12.1,13.1 Правил дорожнього руху, не вибрав безпечної швидкості руху, не дотримався безпечної дистанції та допустив зіткнення з автомобілем «LAND ROVER RANGE ROVER», держ. № НОМЕР_1 , який рухався попереду.

Постановою Київського районного суду м. Харкова від 01.03.2021 ОСОБА_2 визнано винним у скоєнні дорожньо-транспортної пригоди, що мала місце 22.12.2020р. та притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП України у вигляді штрафу у розмір 340 гривень.

Відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України, постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, що набрала законної сили, є обов`язковою для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалена постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Власником автомобілем Mitsubishi Outlander», держ. № НОМЕР_2 ОСОБА_1 є власником автомобіля «LAND ROVER RANGE ROVER», держ. № НОМЕР_1 .

Автомобіль Mitsubishi Outlander», держ. № НОМЕР_2 , відповідно до полісу страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів НОМЕР_3 станом на момент ДТП 22.12.2020 року був застрахований ПрАТ «СК «ПЗУ Україна».

13.01.2021 року ПрАТ «СК «ПЗУ Украйна», в якості страхового відшкодування за шкоду, спричинену автомобілю «LAND ROVER RANGE ROVER», держ. № НОМЕР_1 , внаслідок ДТП, що мало місце 22.12.2020 сплатило позивачу ОСОБА_1 21247,04грн.

Згідно звіту № 1241 про розмір відновлювального ремонту КТЗ з врахуванням зносу, складеного ТОВ « СОС Сервіс Україна» в особі оцінювача ОСОБА_3 04.01.21 (дата оцінки 22.12.2020 ) на замовлення ПрАТ «СК «ПЗУ Украйна» щодо КТЗ «LAND ROVER RANGE ROVER», держ. № НОМЕР_1 «Lexus ES 300h», державний номерний знак НОМЕР_4 , вартість відновлювального ремонту становить 58 146,53 грн , значення коефіцієнта фізичного зносу 0,68, вартість відновлювального ремонту з урахуванням зносу 23 930, 65 грн. (з ПДВ на запасні частини та матеріали). На підставі виконаних досліджень зроблений висновок, що розмір матеріального збитку, завданий власнику вищезазначеного автомобіля, складає 21247,04 грн ( а.с. 32 46 ).

Відповідно до страхового акту № 1386/1 від 27.11.2018, складеного замовлення ПрАТ «СК «ПЗУ Украйна» та виписки з рахунку приватного клієнта ПАО « МТБ Банк», 25.03.2021 страховик виплатив на користь позивача страхове відшкодування у розмірі 21247,04 грн ( а.с. 29,31).

Відповідно до частини 1 статті 1166 ЦК України шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку (частина 2 статті 1187 ЦК України).

Відповідно до ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: 1) шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою; 2) за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується; 3) за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення.

Відповідно до ч.1 ст. 1172 ЦК юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових ( службових) обов`язків.

Відповідно до ст. 999 ЦК України законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування). До відносин, що випливають із обов`язкового страхування, застосовуються положення цього кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства.

Спеціальним законом, що встановлює обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів є Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» від 01.07.2004 №1961-IV (надалі Закон).

Відповідно до статей 3, 5 Закону метою такого страхування є забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих унаслідок ДТП, а також захист майнових інтересів страхувальників. Об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу.

Страховим випадком є ДТП, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого ( ст. 6 Закону).

За змістом Закону настання страхового випадку (скоєння ДТП) є підставою для здійснення страховиком виплати страхового відшкодування потерпілому відповідно до умов договору страхування та в межах страхової суми. Страховим відшкодуванням у цих межах покривається оцінена шкода, заподіяна внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи, у тому числі й шкода, пов`язана зі смертю потерпілого. Для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, подає страховику заяву про страхове відшкодування. Таке відшкодування повинне відповідати розміру оціненої шкоди, але, якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою.

Відповідно до ст. 76, ч.ч. 1, 2 ст. 77, ч. 2 ст. 78 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються зокрема письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини справи, які за законом можуть бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно ст. 12, ч.ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 принципу справедливості розгляду справи судом.

За змістом статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Згідно з правовим висновком, викладеним у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц (провадження № 14-176цс18), відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика.

В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.

Велика Палата Верховного Суду вважає, що покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»). Уклавши договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, страховик на випадок виникнення деліктного зобов`язання бере на себе у межах суми страхового відшкодування виконання обов`язку страхувальника, який завдав шкоди.

Таким чином, обов`язок з відшкодування шкоди у межах ліміту страхового відшкодування покладається на страховика.

Зі змісту позовної заяви вбачається, що предметом спору у дійсній справі є матеріально-правова вимога до відповідача про стягнення витрат на відновлювальний ремонт пошкодженого майна позивача у розмірі 25 453,96 грн, що становлять різницю між фактичним розміром шкоди ( 46 701 грн ) і страховою виплатою ( 21 247,04 грн )

Зокрема, позивач просив відшкодувати вартість понесених ним витрат на ремонт автомобіля, визначаючи вартість майнової шкоди у розмірі 46701грн відповідно до наданих : рахунку на оплату №6 від 08.01.2021року, видаткової накладної № 285 від 13.01.2021 року, корінця до прибуткового касового ордеру на суму 27601 грн. №744 від 13.01.2021 року; рахунку на оплату №С1732 від 02.02.2021року на суму 7000 грн.; акту здачи-приймання робіт №В7639 від 20.05.2021року на суму 7000грн.; рахунку на оплату та актом здачі-приймання робіт №С1658 від 16.01.2021 року на суму 12100грн.

Таким чином доведений позивачем розмір фактичних витрат на відновлювальний ремонт пошкодженого автомобілю ( 46 701.00 грн) не перевищує встановлений Полісом ліміт ( 130 000.00 грн) та є меншим ніж визначений страховиком розмір вартості відновлювального ремонту автомобілю без урахування зносу 58146,73 грн.

Тому судова колегія вважає що задовольняючи позов суд помилково керувався вимогами ст. 1194 ЦК України та виходив з того, що у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування шкоди, винна у завданні шкоди особа зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Разом з тим, за правилами ст,ст. 9, 12, 29, 32 Закону при визначенні розміру страхового відшкодування при відшкодуванні шкоди, заподіяної життю та/або здоров`ю потерпілих, страховиком не відшкодовується франшиза, якщо інше не передбачено договором та витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого в порядку, встановленому законодавством. Шкоду, пов`язану з утратою товарної вартості транспортного засобу, страховик не відшкодовує.

Відповідно до частин першої, другої статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Пунктом 32.7 частини 1 статті 32 Закону встановлено, що шкоду, пов`язану з втратою товарного вигляду транспортного засобу, страховик не відшкодовує.

Згідно з пунктом 2.4 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України та Фонду державного майна України від 24 листопада 2003 року №142/5/2092 (надалі Методика), вартість матеріального збитку (реальні збитки) визначається як вартісне значення витрат, яких зазнає власник у разі пошкодження або розукомплектування колісного транспортного засобу, з урахуванням фізичного зносу та витрат, яких зазнає чи може зазнати власник для відновлення свого порушеного права користування КТЗ (втрати товарної вартості).

Відповідно до пункту 8.3 Методики вартість матеріального збитку визначається як сума вартості відновлювального ремонту з урахуванням значення коефіцієнта фізичного зносу складників КТЗ та величини втрати товарної вартості.

Системний аналіз пункту 32.7 частини 1 статті 32 Закону, статті 22, абзацу 3 пункту 3 частини 1 статті 988, статей 1166, 1187, 1194 ЦК України, пунктів 1.6, 8.6, 8.6.1, 8.6.2 Методики дає можливість дійти висновків, що власник пошкодженого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди транспортного засобу має право на відшкодування у повному обсязі завданої йому майнової шкоди.

При цьому, якщо цивільна відповідальність заподіювача шкоди була застрахована, але розміру страхового відшкодування не вистачає для повного відшкодування завданої майнової шкоди, у тому числі й у разі встановлення законодавчих обмежень щодо відшкодування шкоди страховиком, то в такому разі майнова шкода у розмірі коефіцієнту зносу деталей транспортного засобу, що замінюються, повинна бути відшкодована особою, яка завдала шкоду, в загальному порядку.

Подібні правові висновки висловлено у постанові Верховного Суду від 01 липня 2020 року у справі №420/998/18 (провадження №61-11714св19).

Відповідно до пункту 36.2 статті 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», якщо відшкодування витрат на проведення відновлювального ремонту пошкодженого майна (транспортного засобу) з урахуванням зносу здійснюється безпосередньо на рахунок потерпілої особи (її представника), сума, що відповідає розміру оціненої шкоди, зменшується на суму визначеного відповідно до законодавства податку на додану вартість (далі - ПДВ). При цьому доплата в розмірі, що не перевищує суми податку, здійснюється за умови отримання страховиком (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, МТСБУ) документального підтвердження факту оплати проведеного ремонту.

Ставка ПДВ встановлюється від бази оподаткування у розмірі 20 відсотків (підпункт «а» пункту 193.1 статті 193 Податкового кодексу України).

Тобто вартість ремонту автомобіля з урахуванням ПДВ виплачується страховою компанією або стягується судом після надання документів про такі витрати. Судам у таких випадках слід з`ясовувати наявність двох обставин: 1) фактичне здійснення ремонту автомобіля; 2) чи є надавач послуг з ремонту автомобіля платником ПДВ.

Таким чином, у разі проведення ремонтних робіт у особи, яка є платником ПДВ, позивач має право на відшкодування сплаченого ним податку за рахунок страхової компанії, якщо понесення витрат зі сплати цього податку буде підтверджено відповідними доказами.

Аналогічний правовий висновок висловлено Верховним Судом у постанові від 15 жовтня 2020 року у справі № 755/7666/19.

Відповідно страхового акту № 1386/1 та звіту № 1241 про розмір відновлювального ремонту КТЗ з врахуванням зносу, складеного ТОВ « СОС Сервіс Україна» в особі оцінювача ОСОБА_3 04.01.21 (дата оцінки 22.12.2020 ) страхова сума за договором № ЕР.129755925 від 01.06.2020 дорівнює 130 000.00 грн, вартість відновлювального ремонту ( без урахування зносу деталей, що замінюються) 58146,73 грн, вартість відновлювального ремонту ( з врахуванням зносу деталей, що замінюються) 23 930.65 грн, податок на додану вартість 2 683.61 грн, безумовна франшиза 0 грн та розмір матеріального збитку 21 247,04 грн. Зазначений збиток розрахований відповідно до формули ( а.с. 31 47).

Таким чином матеріали справи не містять належних та допустимих доказів того, що виплатою страхового відшкодування у розмірі 21 247,04 грн позивачу не була в повному обсязі відшкодована завдана шкода, у зв`язку з чим відповідач, як особа винна в дорожньо-транспортній пригоді повинна сплатити різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою відповідно до вимог ст. 1194 ЦК України.

Проте судова колегія вважає, що надані позивачем докази свідчать про наявність підстав для стягнення з відповідача вартості зносу деталей транспортного засобу у розмірі 16 101.65 грн, що не були включені страховою компанією до страхового відшкодування відповідно до вимог Закону.

Оскільки в позовній заяві заявлена вимога про повне відшкодування матеріальної шкоди, завданої ДТП, в цілому ( в тому числі і в частині, що не відшкодована страховиком) зазначені суми підлягають стягненню з відповідача не зважаючи на відсутність у позовній заяві прямої вказівки на стягнення з Підприємства вартості зносу деталей транспортного засобу.

Апеляційна скарга Підприємства містить вимоги про скасування рішення суду в повному обсязі, в тому числі і в частині відшкодування моральної шкоди, проте жодних доводів стосовно незаконності висновку суду про відшкодування позивачу моральної шкоди у розмірі 7000 грн апелянт не навів, тому рішення суду в зазначеній частині підлягає залишенню без змін

З огляду а вищевикладене апеляційна скарга Підприємства підлягає задоволенню частково, а рішення суду зміні: суму матеріального збитку, що підлягає стягненню з відповідача на користь ОСОБА_1 , належить зменшити з 25 453, 96 грн до 16101,65 грн з підстав, зазначених у дійсній постанові.

Судові витрати апеляційний суд розподіляє за правилами передбаченими ст. 141, п.п. б, в п. 4 ч. 1 ст. 382 ЦПК України та Закону України «Про судовий збір».

Позов визнаний судом обґрунтованими на 65 %, при подачі позову ОСОБА_1 було сплачено 908 грн (а.с. 50). Апеляційна скарга визнана судом обґрунтованою на 63 %, при подачі апеляційної скарги Підприємство сплатило 1362.00 грн судового збору.

Отже, з Підприємства на користь ОСОБА_1 належить стягнути 590 грн 20 коп. судового збору, сплаченого при подачі позовної заяви, а з ОСОБА_1 на користь Підприємства 858, 00 грн судового збору сплаченого при зверненні з апеляційною скаргою.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п.2 ч.1 ст.374, ст.376, 381, 382-384, 389,390 ЦПК України, апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Приватного підприємства «ОСАН» на рішення Київського районного суду м. Харкова від 11 листопада 2021 року задовольнити частково.

Рішення Київського районного суду м. Харкова від 11 листопада 2021 року змінити, виклавши мотиви задоволення позову про відшкодування матеріальної шкоди в редакції цієї постанови та зменшити суму, що підлягає стягненню з Приватного підприємства «ОСАН» на користь ОСОБА_1 в рахунок відшкодування майнової шкоди та судових витрат.

Стягнути з Приватного підприємства «ОСАН» () на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_5 ) 16 101 ( шістнадцять тисяч сто одну гривню 65 ( шістдесят п`ять) копійок матеріальної шкоди, завданої внаслідок ДТП, судовий збір у розмірі 590 грн 20 коп. судового збору, сплаченого при подачі позовної заяви.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_5 ) на користь Приватного підприємства «ОСАН» () 858.00 ( вісімсот п`ятдесят вісім) грн судового збору, сплаченого при подачі апеляційної скарги.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених частиною 3 статті 389 ЦПК України.

Головуючий О.Ю. Тичкова

Судді О.В. Маміна

В.Б.Яцина