Справа №345/2181/22
Провадження № 2/345/792/2022
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29.09.2022 року м.Калуш

Калуський міськрайонний суд Івано-Франківської області в складі :

головуючої судді Кардаш О.І.

за участю секретаря Боднар Н.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Калуші в порядку спрощеного провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу,

ВСТАНОВИВ :

Позивач звернувся до суду з позовом про розірвання шлюбу посилаючись на те, що з відповідачем по справі зареєстрували шлюб 06.02.1999 року у відділі реєстрації актів громадянського стану Калуського міськвиконкому Івано-Франківської області, актовий запис № 48. Від спільного проживання народилася донька ОСОБА_3 , яка на даний час досягла повноліття та син ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає з позивачем Причиною розлучення є несумісність характерів та різні погляди на життя, через що між ними часто виникали сварки та непорозуміння. Близько року не спілкуються та не ведуть спільного господарства. Тому просить розірвати шлюб, сина залишити на проживанні з батьком.

В судове засідання позивач ОСОБА_1 надав заяву про слухання справи у його відсутності, позовні вимоги підтримав, просить шлюб розірвати, сина ОСОБА_4 залишити проживати з ним, про що дійшли взаємної згоди з відповідачкою .

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання також надала заяву про слухання справи у її відсутності, позовні вимоги визнає та не заперечує проти розірвання шлюбу та задоволення вказаних позовних вимог, не заперечує проти того, щоб їхній син ОСОБА_4 після розірвання шлюбу залишалися на вихованні та проживанні з батьком. З приводу проживання сина з ними вони з позивачем дійшли добровільної згоди. (а.с.21).

Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини.

В судовому засіданні встановлено, що сторони по справі зареєстрували шлюб 06.02.1999 року у відділі реєстрації актів громадянського стану Калуського міськвиконкому Івано-Франківської області, актовий запис № 48 (а.с.3). Від спільного проживання народилася донька ОСОБА_3 , яка на даний час досягла повноліття та син ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.4). Згідно Акту перевірки житлових умов від 23.08.2022 року донька ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та син ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 проживають разом з сторонами по справі за адресою АДРЕСА_1 (а.с.18). Причиною розлучення є несумісність характерів та різні погляди на життя, через що між ними часто виникали сварки та непорозуміння, разом не спілкуються вже понад один рік та не ведуть спільного господарства.

Згідно із ч. 2 ст. 104 Сімейного Кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання.

Відповідно до ч. 2 ст. 112 Сімейного Кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що має істотне значення.

Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається (ст. 24 Сімейного кодексу України).

Дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Дружина та чоловік відповідальні один перед одним, перед іншими членами сім`ї за свою поведінку в ній (ст. 55 Сімейного кодексу України).

Кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом (ч.ч. 3, 4 ст. 56 Сімейного кодексу України).

Таким чином, оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності суд вважає, що шлюб між сторонами слід розірвати, оскільки зберегти їх сім`ю на майбутнє неможливо, а подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу буде суперечити їхнім інтересам.

Згідно із ч.2 ст. 104 Сімейного Кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання.

В порядку ч. 2 ст. 115 СК України після набрання даним рішенням законної сили воно підлягає направленню до органу РАЦС за місцем ухвалення рішення для внесення відомостей до Державного реєстру актів цивільного стану громадян та проставлення відмітки в актовому записі про шлюб.

Щодо визначення місця проживання дітей з батьком суд зазначає наступне.

Згідно з положеннями статей 160, 161 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків, місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини..

Згідно з частинами другою, восьмою, дев`ятою статті 7 СК України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.

Відповідно до статті 8 Закону України "Про охорону дитинства" кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (частина третя статті 11 Закону України "Про охорону дитинства").

Відповідно до частин другої, четвертої статті 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна.

У разі спору місце проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років визначається органом опіки та піклування або судом.

Відповідно до частин першої, другої статті 161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом.

Водночас у постанові від 15 січня 2020 року у справі № 200/952/18 (провадження № 61-14859св19) Верховний Суд зазначив, що за загальним правилом за відсутності спору щодо того, з ким із батьків будуть проживати неповнолітні діти, суд може вирішити питання про залишення проживання дитини разом із матір`ю чи батьком одночасно з вимогою про розірвання шлюбу. У разі наявності такого спору між батьками суд повинен роз`яснити сторонам порядок вирішення питання про визначення місця проживання дитини.

ОСОБА_1 та ОСОБА_2 вказані батьками ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 від 19.02.2009 .

Звертаючись до суду з позовом про розірвання шлюбу, ОСОБА_1 зазначив, що діти проживають разом з ним, однак, згідно Акту проживання вбачається, що сторони проживають разом.

Вирішуючи питання про визначення місця проживання малолітнього сина з батьком, суд виходить з того, що на час розгляду справи, спір про місце проживання дитини між сторонами відсутній.

Відповідачем було подано до суду заяву, в якій вона зазначила, що пред`явлений до неї позов про розірвання шлюбу визнає та не заперечує проти розірвання шлюбу та визначення місця проживання дітей з батьком.

Згідно Акту перевірки житлових умов від 23.08.2022 року донька ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та син ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 проживають разом з сторонами по справі за адресою АДРЕСА_1 (а.с.18).

Висновку щодо визначення місця проживання дитини до суду не надано.

Зверненню до суду з позовом про визначення місця проживання дитини має передувати спір між батьками дитини щодо місця її проживання, звернення до органу опіки та піклування з цього приводу, засідання комісії та надання висновку з вказаного питання.

При цьому той з батьків, хто звертається до суду з таким позовом має довести, що дійсно батьки не можуть досягнути згоди щодо місця проживання дитини і з цього приводу між ними існує спір.

В матеріалах справи відсутні дані про те, що відповідач подавав до суду заперечення проти залишення дітей проживати разом з батьком, та мала намір залишити проживати дітей за своїм місцем проживання та сторони зверталися з вказаного приводу до органу опіки та піклування в порядку ст. 161 Сімейного кодексу України.

Фактично спір щодо місця проживання неповнолітньої дитини був ініційований батьком дитини, з яким син і так фактично проживає і від якого батько дітей не вимагав зміни його місця проживання.

Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (частина третя статті 13 ЦПК України).

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (частини перша та четверта статті 12 ЦПК України).

Судом, в межах доводів та вимог позову про розірвання шлюбу та залишення дитини проживати з батьком, встановлено, що син до розірвання шлюбу після припинення фактичних шлюбних відносин батьків проживали разом з сторонами. Інших доказів сторонами не надано.

Вирішуючи питання про розірвання шлюбу та залишаючи дитину разом з батьком, суд лише констатує, з ким залишаються проживати діти після розірвання шлюбу, не змінюючи при цьому їхнє місце проживання.

Відсутність спору має наслідком залишення проживання дитини разом із матір`ю чи батьком одночасно з вимогою про розірвання шлюбу, що узгоджується з висновками Верховного Суду, викладеними у постановах від 15 січня 2020 року у справі № 200//952/18 (провадження № 61-14859св19) та від 22 грудня 2021 року у справі № 339/143/20 (провадження № 61-6809-св21).

При цьому, суд звертає увагу, що можливість залишення дитини проживати з одним з батьків при розірванні шлюбу, не є тотожним вимозі про визначення місця проживання дітей, розгляд якої судом можливий лише за наявності спору.

Наведене також відповідає правовим висновкам, що викладені Верховним Судом у постанові від 22.12.2021 у справі № 339/143/20.

Зважаючи на те, що сторони не позбавлені звернутися із вимогою про визначення місця проживання дітей у разі наявності спору до суду або ж до органу опіки та піклування, що відповідатиме вимогам ст. 161 СК України, а наявність чи відсутність спору з даного приводу на даний час жодними доказами не підтверджено, то позов в цій частині задоволенню не підлягає.

На підставі викладеного, ст.ст. 24, 55, 56, 110, 112 Сімейного Кодексу України, керуючись ст.ст. 259, 263-265 ЦПК України суд,

УХВАЛИВ :

Позов задовольнити частково.

Шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , зареєстрований 06.02.1999 року у відділі реєстрації актів громадянського стану Калуського міськвиконкому Івано-Франківської області, актовий запис № 48 - розірвати.

В задоволенні решти вимог - відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Івано-Франківського апеляційного суду, шляхом подачі через Калуський міськрайонний суд Івано-Франківської області апеляційної скарги на рішення суду протягом тридцяти днів з дня його складення. Учасник справи, якому рішення не були вручені у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому рішення суду.

СУДДЯ :