ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 610/3221/19 Номер провадження 22-ц/814/1836/22Головуючий у 1-й інстанції Тімонова В.М. Доповідач ап. інст. Прядкіна О. В.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 жовтня 2022 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого судді Прядкіної О.В.,

суддів: Бутенко С.Б., Обідіної О.І.,

секретаря: Ракович Д.Г.,

за участі: представника позивача адвоката Омельницької Т.В.,

розглянувши в м.Полтаві цивільну справу в режимі відеоконференції за допомогою програми EasyCone за позовом ОСОБА_1 до держави Україна в особі Державної казначейської служби України, ліквідаційної комісії Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Харківській області, Харківської обласної прокуратури, відділу поліції №1 Ізюмського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Харківській області про відшкодування моральної шкоди, завданої незаконним перебуванням під слідством та судом

за апеляційними скаргами:

- адвоката Омельницької Тетяни Валентинівни в інтересах ОСОБА_1 ,

- Харківської обласної прокуратури,

- ліквідаційної комісії Головного управління Міністерства внутрішніх справ в Харківській області

на рішення Балаклійського районного суду Харківської області від 10 червня 2021 року, прийнятого під головуванням судді Тімонової В.М. в м.Балаклія, зі складанням повного тексту 18.06.2021 року,-

в с т а н о в и в :

У жовтні 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до Державної казначейської служби України, треті особи: Головне управління Міністерства внутрішніх справ України в Харківській області в особі ліквідаційної комісії, Прокуратура Харківської області, Головне управління Національної поліції в Харківській області в особі Балаклійського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Харківській області, про відшкодування моральної шкоди, завданої незаконним перебуванням під слідством та судом.

Свої вимоги позивач обґрунтовувала тим, що її обвинувачували у вчиненні злочинів, які вона не вчиняла. Досудове слідство за обвинуваченнями, висунутими щодо неї у кримінальній справі від 11 вересня 2012 року № 10120036 (від 17 листопада 2014 року № 0000647) та кримінальному провадженні № 0001932 за частиною четвертою статті 190, частиною другою статті 27, частиною п`ятою статті 191, частиною другою статті 27, частиною другою статті 366, частиною четвертою статті 358 КК України тривало 6 років 10 місяців (кримінальну справу порушено 11 вересня 2012 року, постанова про закриття кримінального провадження прийнята 10 липня 2019 року). Кримінальне провадження органом досудового розслідування закрита на підставі пункту 1 частини першої статті 284 КПК України у зв`язку із встановленням відсутності події кримінального правопорушення. Проте, знявши з неї остаточно всі звинувачення, слідчий не скасував обраний щодо неї запобіжний захід у вигляді підписки про невиїзд у кримінальній справі № 10120036, а тому вона і після закриття кримінального провадження була обмежена у своїх правах вільного пересування та обрання місця проживання. Зазначений запобіжний захід скасовано постановою Балаклійського районного суду Харківської області лише 01 жовтня 2019 року.

Вона незаконно перебувала під вартою з 21 год 35 хв 11 вересня 2012 року по 18 вересня 2012 року, тобто 7 діб, за обвинуваченнями, за якими згодом встановлена відсутність подій кримінальних правопорушень.

Загалом обмеження у конституційних правах тривали протягом 7 років 20 днів із моменту порушення кримінальної справи та затримання до скасування судом міри запобіжного заходу.

Крім того, під час її затримання одночасно співробітниками міліції затримано її цивільного чоловіка ОСОБА_2 .. При цьому, його долю та місцезнаходження їй ніхто не повідомив. 11 вересня 2012 року ОСОБА_2 затримано в порядку статті 115 КПК України, у редакції 1960 року, за підозрою у вчиненні злочину, передбаченого частиною четвертою статті 190 КК України, 14 жовтня 2012 року йому обрано міру запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Під вартою ОСОБА_2 провів до 21 серпня 2013 року.

Зазначає, що протягом тривалого часу вона була позбавлена можливості користуватися вилученим та арештованим майном, а саме: офісною технікою, мобільними телефонами та нерухомим майном. Вона зазнала незаконного втручання у своє особисте життя та власність, перенесла тяжкі емоційні хвилювання та стрес через незаконні дії органу досудового розслідування, відсутність роботи та коштів після звільнення з-під варти, що привело її до відчаю та викликало значні та глибокі страждання.

Зазначала, що органом досудового слідства штучно та свідомо створені процесуальні перешкоди для реалізації права на захист, обмежене право на отримання інформації у кримінальному провадженні. Тримання під вартою, а згодом підписка про невиїзд тривалий час принижували її авторитет. Незаконне притягнення до кримінальної відповідальності порушило її нормальні сімейні зв`язки, спричинило їй тяжкі душевні страждання та вимагали від неї значних додаткових зусиль для організації свого життя.

Посилаючись на викладене остаточно просила стягнути з Державної казначейської служби України за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом списання з єдиного казначейського рахунку на її користь 2 762 000 грн у відшкодування моральної шкоди, завданої незаконним перебуванням під слідством та судом, а саме: внаслідок незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, пред`явлення обвинувачення, визнання підозрюваною та обвинуваченою, тобто перебування під слідством та судом 2 520 000 грн; внаслідок незаконних затримання та тримання під вартою 14 000 грн; внаслідок незаконного накладення арешту на майно 228 000 грн.

Справа слухалась неодноразово.

Рішенням Балаклійського районного суду Харківської області від 10 червня 2021 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Стягнуто з Державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку на користь ОСОБА_1 :

- 504 000 гривень на відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними притягненням до кримінальної відповідальності, пред`явленням обвинувачення, визнанням підозрюваним та обвинуваченим, застосуванням запобіжного заходу у вигляді підписки про невиїзд та покладанням пов`язаних з ним обмежень свободи, вільного пересування, обрання місця проживання, тобто перебуванням під слідством,

- 14 000 гривень на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок незаконних затримання і тримання під вартою,

- 50 000 гривень на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок незаконного накладення арешту на майно, тобто позбавлення можливості вільно користуватися та розпоряджатися майном, а всього 568 000 гривень.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Рішення оскаржили адвокат Омельницька Т.В. в інтересах ОСОБА_1 , Головне управління МВС України в Харківській області та Харківська обласна прокуратура.

В апеляційній скарзі адвокат Омельницька Т.В. в інтересах ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом норм процесуального права просить рішення скасувати в частині відмовлених позовних вимогах та ухвалити в цій частині нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Вважає, що судом першої інстанції при визначені та розрахунку суми відшкодування моральної шкоди помилково не застосовано коефіцієнту збільшення розміру мінімальної заробітної плати у зв`язку з обмеженнями перебування ОСОБА_1 на підписці про невиїзд.

Головне управління МВС України в Харківській області, в апеляційній скарзі, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи та вимогам чинного законодавства, просять рішення скасувати та відмовити в задоволені позову ОСОБА_1 .

Зазначають, що районний суд в оскаржуваному судовому рішенні не зазначив якими належними, допустимими та достовірними доказами підтверджується заподіяння позивачу моральної шкоди, а тому вважають, що позов не підлягає задоволенню.

Харківська обласна прокуратура просить змінити рішення Балаклійського районного суду Харківської області від 10 червня 2021 року в частині визначення розміру відшкодування моральної шкоди та стягнути з Державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку на користь ОСОБА_1 504 000 гривень на відшкодування моральної шкоди та відмовити в задоволенні вимог в іншій частині.

У відзиві адвокат Омельницька Т.В., просить в задоволенні апеляційних скарг Головного управління МВС України в Харківській області та Харківської обласної прокуратури відмовити, оскаржуване рішення скасувати в частині відмови в задоволенні позовних вимог та ухвалити нове, яким задовольнити позов в повному обсязі.

Головне управління МВС України в Харківській області у відзиві просить апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення, а рішення Балаклійського районного суду Харківської області від 10 червня 2021 року скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

Колегія суддів, перевіривши справу в межах заявлених вимог і апеляційного оскарження, приходить до висновку про залишення без задоволення апеляційних скарг з таких підстав:

Судом першої інстанції вірно встановлено та вбачається з матеріалів справи, що 11 вересня 2012 року слідчим відділу СУ ГУМВС України в Харківській області капітаном міліції Петровим А. С. у рамках розслідування кримінальної справи № 10120036, порушена кримінальна справа щодо ОСОБА_4 за фактом заволодіння чужим майном шляхом обману і зловживанням довірою, вчинене в особливо великих розмірах, за ознаками злочину, передбаченого частиною четвертою статті 190 КК України.

На підставі постанови Київського районного суду м. Харкова від 07 вересня 2012 року, за місцем проживання ОСОБА_5 та її на той час цивільного чоловіка ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_1 , 11 вересня 2012 року проведений обшук, який тривав із 09 год 15 хв до 17 год 45 хв.

11 вересня 2012 року об 21 год 35 хв ОСОБА_5 затримана на підставі статті 115 КПК України, у редакції від 1960 року, про що складений протокол затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину та корінець до протоколу затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину від 11 вересня 2012 року.

ОСОБА_5 12 вересня 2012 року роз`яснені права підозрюваного в того ж дня допитано як підозрювану.

Постановою слідчого відділу СУ ГУМВС України в Харківській області капітана міліції Петрова А. С. від 12 вересня 2012 року ОСОБА_5 залучено у якості обвинуваченої та пред`явлено обвинувачення у вчиненні злочину, передбаченого частиною четвертою статті 190 КК України та роз`яснені права обвинуваченої.

12 вересня 2012 року ОСОБА_5 допитано в якості обвинуваченої.

Постановою слідчого СУ ГУМВС України в Харківській області капітана міліції Петрова О. С. від 13 вересня 2012 року накладено арешт на майно, яке вилучено під час проведення обшуку, а саме: диктофон «Panasonic» у чохлі з гарнітурою, мобільний телефон SAMSUNG у чохлі з сім-картою оператора МТС, мобільний телефон SAMSUNG із сім-картою оператора Київстар, мобільний телефон NOKIA, системний блок ПК ASUS, DVD ROM-LG, друкарську механічну машинку «Underwood», фотоапарат SONY в чохлі, відеокамеру JVC без акумулятора в чохлі, ноутбук ASUS із сумкою, принтер струйний EPSON, які належать ОСОБА_5 та її на той час цивільному чоловіку ОСОБА_2

13 вересня 2012 року постановою слідчого СУ ГУМВС України в Харківській області капітана міліції Петрова О. С. накладений арешт на все майно ОСОБА_5 та ОСОБА_2

14 вересня 2012 року слідчий відділу СУ ГУМВС України в Харківській області капітан міліції Петров А. С., за погодженням з заступником прокурора Харківської області Мироновим С. В., звернувся до Київського районного суду м. Харкова з поданням про обрання ОСОБА_5 запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Постановою Київського районного суду м. Харкова від 14 вересня 2012 року ОСОБА_5 продовжено строк затримання у ІТУ м. Харкова до 7 діб, тобто до 18 вересня 2012 року.

15 вересня 2012 року ОСОБА_5 роз`яснені права обвинуваченої та остання була допитана в якості обвинуваченої.

15 вересня 2012 року на підставі постанови старшого слідчого СУ ГУМВС України в Харківській області підполковника міліції Фоменка Ю. Н., у ОСОБА_5 відібрані експериментальні зразки почерку і підписи на 15 аркушах формату А4. Роз`яснені права обвинуваченої та вона тричі допитувалась в якості обвинуваченої слідчими ОСОБА_6 та ОСОБА_7

17 вересня 2012 року між обвинуваченими ОСОБА_5 та ОСОБА_8 проведена очна ставка.

Постановою Київського районного суду м. Харкова від 18 вересня 2012 року відмовлено в задоволенні подання органу досудового слідства про обрання стосовно ОСОБА_5 запобіжного заходу у виді тримання під вартою. Цією ж постановою ОСОБА_5 обрано запобіжний захід у виді підписки про невиїзд з постійного місця проживання.

Постановами слідчого СУ ГУМВС України в Харківській області капітана міліції Петрова О. С. від 25 вересня 2012 року накладено арешт на будівлю - нежитловий об`єкт № 150 та будівлю-контору АДРЕСА_1 , які належать ОСОБА_5 на праві приватної власності.

12 листопада 2012 року слідчим СУ ГУМВС України в Харківській області капітаном міліції Петровим О. С., під час розслідування кримінальної справи № 10100041, змінено підстави порушення кримінальної справи з частини третьої статті 358 КК України на частину другу статті 366 КК України та відносно ОСОБА_5 порушено кримінальну справу за фактом співучасті у складанні і видачі службовою особою завідомо неправдивих документів, що спричинило тяжкі наслідки, вчинені за попередньою змовою групою осіб, за частиною другою статті 27 частиною другою статті 366 КК України.

Постановою слідчого СУ ГУМВС України в Харківській області капітана міліції Петрова О. С. від 14 листопада 2012 року під час розслідування кримінальної справи № 10100041, щодо ОСОБА_5 порушена кримінальна справа за фактом використання завідомо підробленого документа, за частиною четвертою статті 358 КК України.

14 листопада 2012 року слідчим СУ ГУМВС України в Харківській області капітаном міліції Петровим О. С. , під час розслідування кримінальної справи № 10220036, змінено підстави порушення кримінальної справи з частини четвертої статті 190 КК України на частину п`яту статті 191 КК України та порушено кримінальну справу за фактом співучасті в заволодінні майном в особливо великих розмірах шляхом зловживання службовими особами своїм службовим становищем, вчинене за попередньою змовою групою осіб за частиною другою статті 27, частиною другою статті 366 КК України.

Постановою слідчого СУ ГУМВС України в Харківській області капітана міліції Петрова О. С. від 16 листопада 2012 року під час розслідування кримінальної справи № 10120036, виділено в окреме провадження матеріали кримінальної справи щодо ОСОБА_5 за ознаками злочинів, передбачених частиною другою статті 27, частиною п`ятою статті 191, частиною другою статті 27, частиною другою статті 366, частиною четвертою статті 358 КК України.

Згідно з витягом із ЄРДР, 11 вересня 2013 року відомості за матеріалами правоохоронних та контролюючих органів про виявлені факти вчинення чи підготовки до вчинення кримінальних правопорушень внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань під № 0001932 за ознаками злочину, передбаченого частиною третьою статті 358 КК України.

10 грудня 2015 року постановою старшого слідчого СВ Балаклійського ВП Зміївського ВП ГУНП в Харківській області майора міліції Слюсарчук О. В. скасовано арешт, накладений на майно ОСОБА_5 , а саме: диктофон «Panasonic» у чохлі з гарнітурою, мобільний телефон SAMSUNG у чохлі з сім-картою оператора МТС, мобільний телефон SAMSUNG з сім-картою оператора Київстар, мобільний телефон NOKIA, системний блок ПК ASUS, DVD ROM-LG, друкарську механічну машинку «Underwood», фотоапарат SONY у чохлі, відеокамеру JVC без акумулятора в чохлі, ноутбук ASUS із сумкою, принтер струйний EPSON, та нерухоме майно: будівлю-нежитловий об`єкт № 150, будівлю-контору АДРЕСА_1 , які належать ОСОБА_5 .

10 жовтня 2015 року ОСОБА_5 зареєструвала шлюб із ОСОБА_2 та змінила прізвище із ОСОБА_9 на ОСОБА_3 .

Постановою слідчої Балаклійського ВП ГУНП в Харківській області лейтенанта поліції Жирко І. В. від 10 липня 2019 року кримінальне провадження № 0001932 від 11 вересня 2013 року закрито у зв`язку з відсутністю події кримінального правопорушення, передбаченого частиною четвертою статті 190, частиною другою статті 27, частиною другою статті 366, частиною п`ятою статті 191, частиною четвертою статті 358 КК України.

18 липня 2019 року ОСОБА_1 зверталась до Балаклійського ВП ГУНП в Харківській області з клопотанням про скасування обраного щодо неї у кримінальній справі № 10100036 запобіжного заходу у виді підписки про невиїзд.

Постановою від 19 липня 2019 року слідча Балаклійського ВП ГУНП в Харківській області лейтенант поліції Жирко І. В. відмовила ОСОБА_1 у задоволенні вказаного клопотання, оскільки скасування запобіжного заходу не відноситься до компетенції слідчого.

Постановою Балаклійського районного суду Харківської області від 01 жовтня 2019 року скасований, обраний 18 вересня 2012 року постановою Київського районного суду м. Харкова ОСОБА_1 , запобіжний захід у вигляді підписки про невиїзд, та скасовані покладені на неї обов`язки: без дозволу слідчого та суду не виїжджати з постійного місця проживання і з`являтися за їх першою вимогою, у кримінальній справі № 10120036, на підставі якої зареєстроване кримінальне провадження № 0001932 від 11 вересня 2013 року.

Районний суд, частково задовольняючи позовні вимоги, керуючись принципами розумності, виваженості і справедливості встановив розмір моральної шкоди за кожну із незаконних процесуальних дій органів досудового слідства та прокуратури, суду, виходячи з положень ст. 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» за незаконне притягнення до кримінальної відповідальності, пред`явлення обвинувачення, визнання підозрюваним та обвинуваченим, застосування запобіжного заходу у вигляді підписки про невиїзд, застосувавши висновки, наведені у постанові Верховного Суду від 16 січня 2019 року в справі №203/3541/15-ц за незаконне затримання і тримання під вартою.

Колегія суддів погоджується з вказаним висновком.

Відповідно до ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним зі способів захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Статтею 23 цього ж Кодексу визначено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з нормами ст.1176 ЦК України шкода, завдана фізичній особі внаслідок незаконного притягнення її до кримінальної відповідальності відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб, органу дізнання, досудового слідства, прокуратури, або суду.

Порядок відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів дізнання, досудового слідства, прокуратури або суду, встановлюється законом.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» відшкодуванню громадянинові підлягає моральна шкода у випадках незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян.

У своєму позові ОСОБА_1 просила відшкодувати їй моральну шкоду за:

- тримання під вартою, притягнення до кримінальної відповідальності, пред`явлення обвинувачення, визнання підозрюваною, обвинуваченою,

- застосування міри запобіжного заходу у виді підписки про невиїзд,

- накладення арешту на майно.

Враховуючи зазначене, суд першої інстанції визначив розмір морального відшкодування за кожну із незаконних процесуальних дій органів досудового слідства.

Так, стягнувши на користь позивача 504 000 гривень на відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними притягненням до кримінальної відповідальності, пред`явленням обвинувачення, визнанням підозрюваним та обвинуваченим, застосуванням запобіжного заходу у вигляді підписки про невиїзд та покладанням пов`язаних з ним обмежень свободи, вільного пересування, обрання місця проживання, тобто перебуванням під слідством, районний суд вірно виходив з приписів, встановлених в ст.13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» (далі Закон), обрахувавши моральну шкоду, виходячи з мінімального розміру заробітної плати у 6 тис.грн., помноженої на кількість місяців (84) перебування під слідством та судом.

В апеляційній скарзі представник позивача щодо наведеного розрахунку посилається на те, що суд мав застосувати коефіцієнт збільшення у 5 разів розміру мінімальної заробітної плати у зв`язку з обмеженнями, пов`язаними з перебуванням на підписці про невиїзд, як то було допущено при розгляді справи № 203/3541/15-ц.

Обговорюючи зазначені позовні вимоги, колегія суддів виходить з такого :

Відповідно до ч.4 ст.263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Велика Палата Верховного Суду у справі № 147/66/17, постанова від 14 грудня 2021 року зазначає, що подібність правовідносин означає, зокрема, тотожність об`єкта та предмета правового регулювання, а також умов застосування правових норм. Зміст правовідносин з метою з`ясування їх подібності в різних рішеннях суду касаційної інстанції визначається обставинами кожної конкретної справи.

При цьому під судовими рішеннями у справах зі спорів, що виникли з подібних правовідносин, необхідно розуміти, зокрема, такі, де аналогічними є предмет спору, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені фактичні обставини. З`ясування подібності правовідносин у рішеннях суду (судів) касаційної інстанції визначається з урахуванням обставин кожної конкретної справи.

Отже, як вбачається із встановлених фактичних обставин справи № 203/3541/15-ц, викладених у постанові Верховного Суду від 16 січня 2019 року, судами була збільшена сума компенсації при визначенні розміру відшкодування немайнової шкоди із застосуванням коефіцієнтів, виходячи з конкретних обставин тривалого перебування позивача у цій справі у дисциплінарному ізоляторі та одиночній камері, неодноразових звернень до органів прокуратури, зокрема, до прокуратури Дніпропетровської області, із заявами та скаргами з приводу порушення його конституційних прав, у позивача було діагностовано інфаркт міокарда, ішемічна хвороба серця, позивач чотири рази проходив стаціонарне лікування у профільних медичних закладах та йому було встановлено ІІІ групу інвалідності.

Обставини даної справи щодо позивача ОСОБА_1 не дають підстав для застосування коефіцієнту збільшення розміру компенсації в іншому порядку, ніж визначеному у ст.13 названого Закону.

При цьому колегія суддів зауважує, що такий коефіцієнт -10 застосовано судом першої інстанції та повністю задоволені вимоги в частині стягнення 14 000 гривень на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок незаконних затримання і тримання під вартою упродовж 7 діб, що є цілком виправданим та обгрунтованим з огляду на вищенаведене.

Доводи апеляційної скарги Харківської обласної прокуратури в зазначеній частині висновків районного суду не спростовують.

Відносно доводів апеляційної скарги представника позивача щодо заперечень визначеної суми відшкодування у розмірі 50 000 гривень на відшкодування моральної шкоди замість заявлених вимог у 228 000 грн. внаслідок незаконного накладення арешту на майно, колегією суддів також оцінюються з точки зору дотримання ст.13 цього ж Закону, яка не передбачає обрахування такого відшкодування, виходячи із мінімального розміру заробітної плати. Тому районний суд, керуючись принципом розумності та виваженості, частково задовольнив позовні вимоги в цій частині.

Верховний суд наголосив, що моральну шкоду, зважаючи на її сутність, не можна відшкодовувати у повному обсязі, оскільки не має (і не може бути) точних критеріїв майнового виразу душевного болю. Зважаючи на це, будь-яка компенсація моральної школи не є (і не може бити) адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз.

Таким чином, суд дійшов висновку, що адекватне відшкодування моральної шкоди, за порушення прав людини є одним із ефективних засобів юридичного захисту.

Посилання в апеляційній скарзі Харківської обласної прокуратури на відсутність підстав для відшкодування моральної шкоди за незаконне накладення арешту на майно не узгоджується з положеннями п.1 ст.1 Закону.

Твердження апеляційної скарги ліквідаційної комісії Головного управління Міністерства внутрішніх справ в Харківській області про недоведеність заявлених вимог спростовується наведеним вище та не може бути прийнято до уваги.

За таких обставин та відповідно до ст.375 ЦПК України колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції відповідає фактичним обставинам справи, ґрунтується на наявних у справі доказах, ухвалене з дотриманням норм матеріального і процесуального права і не може бути скасоване з підстав, викладених в апеляційних скаргах.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381, 384 ЦПК України, апеляційний суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційні скарги адвоката Омельницької Тетяни Валентинівни в інтересах ОСОБА_1 , Харківської обласної прокуратури та ліквідаційної комісії Головного управління Міністерства внутрішніх справ в Харківській області залишити без задоволення.

Рішення Балаклійського районного суду Харківської області від 10 червня 2021 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 07.10.2022 року.

Головуючий суддя О.В. Прядкіна

Судді: С.Б. Бутенко

О.І. Обідіна