Провадження № 2/686/4181/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 вересня 2022 року Хмельницький міськрайонний суд в складі:

головуючого - судді Карплюка О.І.

при секретарі судового засідання Лазоренко К.Ю.

з участю позивача ОСОБА_1

його представника ОСОБА_2

та представника відповідача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Хмельницькому справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про встановлення факту проживання однією сім`єю, визнання нерухомого майна спільною сумісною власністю та визнання права власності на нього,

встановив:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4 про встановлення факту їхнього проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу в період з квітня 1997 року по лютий 2022 року, визнання їх спільною сумісною власністю житлового будинку АДРЕСА_1 , визнавши за позивачем право власності на Ѕ його частки, посилаючись на те, що він зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 з 28 листопада 2006 року та приймав участь у його будівництві. Крім того. факт їхнього проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу підтверджується спільними сімейними фотографіями.

В судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали.

Представник відповідача в судовому засіданні проти позову заперечує, посилаючись на те, що встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу можливе лише після 1 січня 2004 року. Наявність спільних фотографій може свідчити лише про близькі, романтичні вілносини між сторонами. Власником спірного будинку є відповідач, а ОСОБА_5 не надав суду доказів про влаштування придбаних будівельних матеріалів саме в цей будинок. Крім того, позивач зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 лише з 28 листопада 2006 року.

Заслухавши учасників процесу, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню.

Так, відповідно до вимог ст. 3 ч. 2 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.

Відповідно до вимог ст. 368 ч. 3 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до вимог ст. 74 СК України якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глав 8 цього Кодексу.

Відповідно до вимог ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до вимог ст. 61 СК України об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Об`єктом права спільної сумісної власності є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя. Якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Речі для професійних занять (музичні інструменти, оргтехніка, лікарське обладнання тощо), придбані за час шлюбу для одного з подружжя, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до вимог ст. 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Відповідно до вимог ст. 70 ч. 1 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Судом встановлено, що ОСОБА_4 на праві власності належить житловий будинок АДРЕСА_1 , на підставі договору купівлі-продажу від 2 листопада 2004 року, що підтверджується повідомленням Хмельницького БТІ №735528 від 16 червня 2022 року. За вказаною адресою вона зареєстрована з 22 березня 2005 року, що підтверджується її паспортними даними. ОСОБА_1 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 з 28 листопада 2006 року.

Обов`язковою умовою для визнання їх членами сім`ї, крім факту спільного проживання, є ведення спільних витрат, спільного бюджету, спільного харчування, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин (постанова Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі №695/1732/16-ц).

Саме перебування у шлюбних відносинах без установлення факту ведення спільного господарства, побуту та бюджету не є підставою для визнання права власності на половину майна за кожною зі сторін. Майно, набуте під час спільного проживання особами, які не перебувають у зареєстрованому шлюбі між собою, є об`єктом їхньої спільної сумісної власності, якщо: 1) майно придбане внаслідок спільної праці таких осіб як сім`ї (при цьому спільною працею осіб слід вважати їхні спільні або індивідуальні трудові зусилля, унаслідок яких вони одержали спільні або особисті доходи, об`єднані в майбутньому для набуття спільного майна, ведення ними спільного господарства, побуту та бюджету); 2) інше не встановлено письмовою угодою між ними (постанова Верховного Суду України від 23 вересня 2015 року у справі №6-1026цс15).

Вирішуючи питання щодо правового режиму майна набутого за час проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу, суди зазвичай встановлюють факти створення (придбання) сторонами майна внаслідок спільної праці, ведення спільного господарства, побуту, виконання взаємних прав та обов`язків, з`ясовують час придбання, джерело набуття (кошти, за які таке майно було набуте), а також мету придбання майна, що дозволяє надати йому правовий статус спільної сумісної власності (постанова Верховного Суду від 15 червня 2020 року у справі №359/8985/17).

Однак, допитані в судовому засіданні свідки ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 вказаних фактів не підтвердили.

В постанові Верховного Суду від 24 січня 2020 року (справа N546/912/16-ц) зазначено, що інститут спільного проживання осіб як чоловіка і жінки було введено в національне законодавство СК України, який набрав чинності одночасно з набранням чинності ЦК України. Кодекс про шлюб та сім`ю УРСР, який діяв до 1 січня 2004 року, таких положень не містив. Тому вказаний факт може бути встановлений лише з 1 січня 2004 року.

В постанові Верховного Суду від 23 вересня 2021 року ( справа №204/6931/20) зазначено, що факти перебування у близьких стосунках чоловіка та жінки або спільна присутність їх на святах, або пересилання коштів, або періодичний спільний відпочинок, або проживання за однією адресою, факт реєстрації за такою адресою при відсутності інших наведених вище ознак не можуть свідчити, що між чоловіком та жінкою склались та мали місце усталені відносини, притаманні подружжю.

Самі лише показання свідків та спільні фотографії не можуть бути єдиною підставою для встановлення факту спільного проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу (постанова Верховного Суду від 12 грудня 2019 року по справі №466/3769/16-ц).

Крім того, відповідно до вимог ст. 13 ч. 1 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до вимог ст. 12 ч. 3 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до вимог ст. 13 ч. 2 ЦПК України збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду.

Однак, ні позивачем, ні його представником не надано суду доказів, які б вказували на ведення сторонами спільних витрат, спільного бюджету, спільного харчування, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, тощо. Таких доказів не здобуто і судом. Надані позивачем документи про придбання будівельних матеріалів не свідчасть про те, що вони були використанні у будівництві спірного будинку, зважаючи на те, що він був придбаний відповідачем, а не збудований. Також не заслуговує на увагу суду договір, укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_9 про поділ майна, оскільки відповідач не була його стороною, і він не стосується житлового будинку АДРЕСА_1 .

Оцінюючи встановлене, суд приходить до висновку, що вимоги позивача є не обгрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

В зв`язку з цим вжиті на підставі ухвали Хмельницького міськрайонного суду від 16 червня 2022 року заходи забезпечення позову у виді арешту на домоволодіння АДРЕСА_1 , яке належить на праві власності ОСОБА_4 , підлягають скасуванню.

Керуючись ст. ст. 12, 13, 158, 263-265 ЦПК України, ст. 368 ч. 3 ЦК України, ст. ст. 3 ч. 2, 60. 61, 63, 70 ч. 1, 74 СК України, суд

вирішив:

У позові ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про встановлення факту їхнього проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу в період з квітня 1997 року по лютий 2022 року, визнання їх спільною сумісною власністю житлового будинку АДРЕСА_1 , визнавши за позивачем право власності на Ѕ його частки відмовити.

Заходи забезпечення позову у виді арешту на домоволодіння АДРЕСА_1 , яке належить на праві власності ОСОБА_4 , вжиті на підставі ухвали Хмельницького міськрайонного суду від 16 червня 2022 року, скасувати.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Хмельницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя:

30.09.2022