КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 755/896/22 Головуючий у суді І інстанції Галаган В.І.
Провадження № 22-ц/824/9460/2022 Доповідач у суді ІІ інстанції Ігнатченко Н.В.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 вересня 2022 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: судді-доповідача - Ігнатченко Н.В., суддів: Мережко М.В., Савченка С.І., розглянувши в приміщенні Київського апеляційного суду у порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Дніпровського районного суду міста Києва від 19 січня 2022 рокуу справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа - Служба у справах дітей та сім`ї Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації, про визначення місця проживання дитини,

в с т а н о в и в:

У січні 2022 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовомдо ОСОБА_1 , третя особа - Служба у справах дітей та сім`ї Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації, про визначення місця проживання дитини - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з матір`ю за адресою їх проживання: АДРЕСА_1 .

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 19 січня 2022 року цивільну справу передано до Деснянського районного суду м. Чернігова за територіальною підсудністю.

Постановляючи зазначену ухвалу, суд першої інстанції виходив з того, що ця справа не відноситься до підсудності Дніпровського районного суду м. Києва, а тому підлягає передачі до іншого суду, до територіальної юрисдикції якого у порядку частини першої статті 31 ЦПК України належить розгляд вищевказаної позовної заяви, тобто за останнім відомим зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем проживання відповідача.

Не погоджуючись з вказаним судовим рішенням, відповідач звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить його скасувати з мотивів неправильного застосування судом першої інстанції норм матеріального та порушення норм процесуального права, а справу направити для продовження розгляду до Дніпровського районного суду м. Києва.

Аргументи апеляційної скарги зводяться до того, що суд першої інстанції в порушення вимог частин шостої - дев`ятої статті 187 ЦПК України не перевірив інформацію щодо зареєстрованого місця проживання відповідача, а лише пославшись на зміст позовної заяви передав справу за підсудністю до Деснянського районного суду м. Чернігова. Якби суд виконав вимоги процесуального законодавства, то отримав би інформацію, що ОСОБА_1 з 20 серпня 2020 року зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується копією довідки про реєстрацію місця проживання особи, виданої 14 липня 2021 року відділом з питань реєстрації місця проживання/перебування фізичних осіб Дніпровської РДА в м. Києві. Таким чином суд неправомірно передав справа за підсудністю до іншого суду, порушивши право відповідача на розгляду його справи судом, встановленим законом.

Відзиви учасників справи на апеляційну скаргу до суду апеляційної інстанції не надходили.

Відповідно до пункту 9 частини першої статті 353 ЦПК України окремо від рішення суду можуть бути оскаржені в апеляційному порядку ухвала суду першої інстанції щодо передачі справи на розгляд іншого суду.

Згідно із частиною другою статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на ухвали суду, зазначені в пунктах 1, 5, 6, 9, 10, 14, 19, 37 - 40 частини першої статті 353 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

За частиною першою статті 7 ЦПК України розгляд справ у судах проводиться усно і відкрито, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Такий випадок передбачено у частині тринадцятій статті 7 ЦПК України, згідно з якою розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

У зв`язку з наведеним та на підставі ухвали апеляційного суду про призначення справи до судового розгляду у порядку письмового провадження, перегляд справи в апеляційному порядку здійснено без повідомлення (виклику) учасників справи.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити з таких підстав.

За правилом частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

У статті 124 Конституції України закріплено, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

За статтею 125 Конституції України судоустрій в Україні будується за принципами територіальності й спеціалізації та визначається законом.

Відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, яка є частиною національного законодавства,кожен при вирішенні спору щодо його цивільних прав та обов`язків має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Поняття «суд, встановлений законом» включає в себе, зокрема, таку складову, як дотримання усіх правил юрисдикції та підсудності.

Система судів загальної юрисдикції є розгалуженою. Судовий захист є основною формою захисту прав, інтересів та свобод фізичних та юридичних осіб, державних і суспільних інтересів.

Згідно із частиною першою статі 8 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи в суді, до юрисдикції якого вона віднесена процесуальним законом.

Частиною першою статті 23 ЦПК України встановлено, що усі справи, що підлягають вирішенню в порядку цивільного судочинства, розглядаються місцевими загальними судами як судами першої інстанції, крім справ, визначених частинами другою та третьою цієї статті.

Вирішуючи питання про прийняття позовної заяви до розгляду та відкриття провадження у справі, суд повинен перевірити належність справ до його юрисдикції (предметної та суб`єктної) та підсудності (територіальної юрисдикції).

Територіальна юрисдикція визначається колом цивільних справ у спорах, вирішення яких віднесено до повноваження суду першої інстанції.

Суд передає справу на розгляд іншому суду, якщо справа належить до територіальної юрисдикції (підсудності) іншого суду (пункт 1 частини першої статті 31 ЦПК України).

За загальним правилом, встановленим у частині першій статті 27 ЦПК України, позови до фізичної особи пред`являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або перебування, якщо інше не передбачено законом.

Суд першої інстанції, передаючи справу за підсудністю до іншого суду, дійшов висновку, щопредмет спору становлять вимоги позивача про визначення місця проживання дитини, що не є вимогами розгляду спору у порядку виключної підсудності, тому, приймаючи до уваги відсутність підстав для застосування правил альтернативної підсудності, розгляд даної справи підлягає визначенню за загальними правилами підсудності, за останнім відомим зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем проживання відповідача: АДРЕСА_2 , яке належить до юрисдикції Деснянського районного суду м. Чернігова.

Проте колегія суддів не може в повній мірі погодитися з такими висновками суду з огляду на наступне.

Як свідчать матеріали справи,у січні 2022 року ОСОБА_2 пред`явила до Дніпровського районного суду м. Києва позов до ОСОБА_1 , третя особа - Служба у справах дітей та сім`ї Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації, у якому просила визначити місце проживання дитини - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом з матір`ю за адресою їх проживання: АДРЕСА_1 .

У позовній заяві позивач зазначила, що зареєстрованим місцем проживання відповідача є: АДРЕСА_2 .

Як передбачено частинами шостою, восьмою, дев`ятою, десятою статті 187 ЦПК України у разі якщо відповідачем у позовній заяві вказана фізична особа, яка не є суб`єктом підприємницької діяльності, суд не пізніше двох днів з дня надходження позовної заяви до суду звертається до відповідного органу реєстрації місця перебування та місця проживання особи щодо надання інформації про зареєстроване місце проживання (перебування) такої фізичної особи.

Суддя з метою визначення підсудності може також користуватися даними Єдиного державного демографічного реєстру.

Якщо за результатами отриманої судом інформації буде встановлено, що справа не підсудна цьому суду, суд надсилає справу за підсудністю в порядку, встановленому статтею 31 цього Кодексу.

Якщо отримана судом інформація не дає можливості встановити зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання (перебування) фізичної особи, суд вирішує питання про відкриття провадження у справі. Подальший виклик такої особи як відповідача у справі здійснюється через оголошення на офіційному веб-порталі судової влади України.

За змістом вказаних процесуальних норм, правом на передачу справи до іншого суду за підсудністю (територіальною юрисдикцією) суд наділений лише в разі якщо за результатами отриманої інформації про зареєстроване місце проживання (перебування) відповідача буде встановлено, що справа не підсудна цьому суду.

Суд попередньої інстанції зазначених вимог закону не врахував, постановив оскаржувану ухвалу щодо передачі справи на розгляд іншого суду без установлення зареєстрованого місця проживання відповідача, безпідставно керуючись лише такими відомостями про відповідача, які вказала позивач, чим допустив порушенням норм процесуального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

Із доданої відповідачем до апеляційної скарги копії довідки про реєстрацію місця проживання особи, виданої 14 липня 2021 року відділом з питань реєстрації місця проживання/перебування фізичних осіб Дніпровської РДА в м. Києві, вбачається, що ОСОБА_1 з 20 серпня 2020 року по теперішній час значиться зареєстрованим за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 64).

За наведених обставин колегія суддів вважає помилковим висновок суду першої інстанції про те, що вказана справа не належить до його територіальної підсудності, адже під час пред`явлення позову про визначення місця проживання дитини було дотримано правила загальної підсудності і даний спір згідно адміністративно-територіальних меж м. Києва відноситься до юрисдикції Дніпровського районного суду м. Києва.

Судові процедури повинні бути справедливими, тому особа без достатніх та розумних причин не може бути позбавлена права на суд щодо своїх прав, інтересів, свобод та/або обов`язків, оскільки це становитиме порушення права, передбаченого статтею 6 Конвенції, на справедливий суд.

Суд не звернув уваги на те, що розгляд справи судами з порушенням правил підсудності є порушенням пункту 1 статті 6 Конвенції, оскільки такі суди не є встановленими процесуальним законом для такого розгляду (висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 29 травня 2018 року у справі № 369/238/15-ц (провадження № 14-117цс18)).

Отже, в суду першої інстанції не було обгрунтованих підстав передавати цивільну справу до Деснянського районного суду м. Чернігова за територіальною підсудністю, сторонам належним чином не було забезпечено реалізацію права на доступ до правосуддя, а тому оскаржуване судове рішення не може вважатися законним та обґрунтованим.

Відповідно до пункту 6 частини першої статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Згідно із вимогами статті 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є, зокрема, порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

Зважаючи на викладене вище, колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Київського апеляційного суду вважає, що доводи апеляційної скарги заслуговують на увагу, а висновок суду щодо передачі справи за підсудністю до Деснянського районного суду м. Чернігова є необґрунтованим та не відповідає нормам діючого законодавства, тому відповідно до вимог статті 379 ЦПК України ухвала підлягає скасуванню з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Оскільки справа передається для продовження розгляду до суду першої інстанції, то відсутні підстави для розподілу судових витрат, понесених відповідачем у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції відповідно до положень статей 141, 382 ЦПК України.

Керуючись статтями 367 - 369, 374, 379, 381 - 384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Дніпровського районного суду міста Києва від 19 січня 2022 року скасувати, справу № 755/896/22 направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та відповідно до пункту 2 частини першої статті 389 ЦПК України оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді: Н.В. Ігнатченко

М.В. Мережко

С.І. Савченко