1Справа № 335/815/22 2/335/1328/2022
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 жовтня 2022 року м. Запоріжжя

Суддя Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя Стеценко А.В., розглянувши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя з позовом до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу.

Вказана позовна заява не відповідала вимогам ЦПК України та ухвалою судді від 26.01.2022 позовну заяву залишено без руху та позивачу надано строк для усунення наступних недоліків.

Відповідно до ч. 4 ст. 177 ЦПК України до позовної заяви додаються документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, або документи, що підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

Частиною 1 ст. 4 Закону України „Про судовий збір", встановлено, що судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» ставка судового збору за подання позовної заяви не майнового характеру фізичною особою або фізичною особою - підприємцем становить 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, який, відповідно до Закону України „Про державний бюджет на 2022 рік" станом на 01.01.2022 року становить 2481,00 грн.

Підпунктом 2 п. 1 частини 2 статті 4 Закону України «Про судовий збір» передбачено, що за подання фізичною особою позовної заяви немайнового характеру підлягає сплаті судовий збір у розмірі 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що складає станом 992,40 грн.

Однак в порушення вищезазначених вимог ЦПК України, позивачем за подання заяви за немайновою вимогою про розірвання шлюбу, було сплачено судовий збір не в повному обсязі, що підтверджується квитанцію від 26.01.2022 №12 у розмірі 908 грн. 00 коп., тобто з порушенням вимог закону.

Позивачу було надано термін для усунення недоліків 10 днів з дня отримання копії ухвали суду, шляхом подання до суду документів, що підтверджують сплату судового збору в уставленому законом розмірі, або документи, що підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону та роз`яснено, що позивач, відповідно до ухвали суду у встановлений строк виконає вимоги, позовна заява вважається поданою в день первісного її подання до суду, інакше заява вважається неподаною і повертається позивачу.

Копію ухвали про залишення позову без руху судом було надіслано тричі на адресу місця реєстрації позивача зазначену в позові, однак рекомендована пошта повернулась з відмітками «за закінченням терміну зберігання» та «адресат відсутній за вказаною адресою». Крім того, ухвалу про залишення позову без руху було направлено на електронну пошту позивача: ІНФОРМАЦІЯ_1 зазначену ним у позовній заяві, проте до теперішнього часу недоліки позову не усунуто.

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікована Україною Законом № 475/97-ВР від 17.07.1997 року, гарантує право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом.

Як наголошує в своїх рішеннях Європейський суд, сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Заборона зловживання правом знайшла своє закріплення у статті 17 Конвенції, згідно якої жодне з положень Конвенції не може тлумачитись як таке, що надає будь-якій державі, групі чи особі право займатися будь-якою діяльністю або вчиняти будь-яку дію, спрямовану на скасування будь-яких прав і свобод, визнаних цією Конвенцією, або на їх обмеження в більшому обсязі, ніж це передбачено в Конвенції.

Право на звернення в суд не є абсолютним і на цьому неодноразово зауважував Європейський суд з прав людини, оскільки певна визначена процедура звернення за захистом свого порушеного, невизнаного або оспорюваного права повинна бути передбачена нормами національного законодавства. За таких обставин кожна особа, звертаючись до суду із позовом, повинна дотримуватися встановленого державою порядку (рішення від 21.02.1975 в справі «Голдер проти Сполученого Королівства»).

У відповідності до ч. 3 ст. 185 ЦПК України, якщо позивач відповідно до ухвали суду у встановлений строк виконає вимоги, визначені статтями 175 і 177 цього Кодексу, сплатить суму судового збору, позовна заява вважається поданою в день первісного її подання до суду. Якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається позивачеві.

За викладених обставин, враховуючи, що недоліки позову позивачем не усунуто, позовна заява не може бути прийнята до розгляду, у зв`язку з чим суд вважає за необхідне повернути позовну заяву позивачу, що не позбавляє його можливості звернутись до суду повторно.

Керуючись ст. 175, 177, 185, 352, 353, 354 ЦПК України, суддя

ПОСТАНОВИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу - вважати неподаною та повернути позивачу.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Запорізького апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя А.В. Стеценко