Провадження №2/522/2367/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 вересня 2022 року м. Одеса

Приморський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді Чернявської Л.М.,

за участю секретаря судового засідання Тофан Л.Р.,

розглянувши у судовому засіданні цивільну справу за позовом Кредитної спілки «Одеська обласна кредитна спілка військовослужбовців та працівників силових відомств - Співдружність» до ОСОБА_1 , за участю третьої особи приватного нотаріусу Сегеченко Ірини Миколаївни про визнання протиправним та скасування свідоцтва про реєстрацію права власності,

ВСТАНОВИВ:

29 грудня 2020 року представник Кредитної спілки «Одеська обласна кредитна спілка військовослужбовців та працівників силових відомств - Співдружність» Кузнєцов В.О. звернувся до Приморського районного суду м. Одеси з позовними вимогами до ОСОБА_1 , за участю третьої особи приватного нотаріусу Сегеченко Ірини Миколаївни про визнання протиправним та скасування свідоцтва про реєстрацію права власності.

Позивач просив визнати протиправним та скасувати свідоцтво приватного нотаріуса Сегеченко І.М. про реєстрацію права власності номер: 48645943 від 12.09.2019 12:41:26, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101 на ОСОБА_1 .

В обґрунтування позову зазначено, що у власності Кредитної спілки знаходилось нежитлове приміщення за адресою: АДРЕСА_1 . В 2007 року голова правління Кредитної спілки (який був звільнений з посади на час здійснення правочину) продав приміщення без зарахування коштів на рахунки Кредитної спілки. Правління та наглядова рада КС дізнались про дані обставини та одразу подали заяву до міліції про шахрайські дії. На момент звернення до суду на розслідуванні поліції знаходиться кримінальна справа, пов`язана з незаконним відчуженням приміщення. Постановою слідчого СУ ГУМВС України в Одеській області № б/н від 17.01.2012 рок ОСОБА_2 зазначено, що приміщення є об`єктом шахрайських дій у результаті яких Позивач поніс матеріальні збитки, на приміщення накладено арешт. В 2019 році на підставі звернення банку-іпотекодержателя до приватного виконавця були проведені прилюдні торги та приміщення було продане.

12 вересня 2019 року приватний нотаріус Сегеченко І.М. провела реєстрацію приміщення на ОСОБА_1 . Позивач вважає, що нотаріусом Сегеченко І.М. незаконно було оформлене право власності ОСОБА_1 на приміщення при діючому арешті, чим порушені права та інтереси Позивача, який є безпосередньо заінтересованою стороною.

Ухвалою суду від 30 грудня 2020 року відкрито провадження по справі, встановлено загальний порядок розгляду справи.

08 квітня 2021 року від приватного нотаріуса Сегеченко І.М. до суду надійшла заява про розгляд справи за відсутності.

12 травня 2021 року від представника ОСОБА_1 до суду надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого ОСОБА_1 вважає вимоги викладені у позові незаконними, необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню, а докази якими Позивач обґрунтовує позовну заяву, недостатніми, неналежними та недопустимими.

Також зазначено, що порядок дій нотаріуса при видачі свідоцтва про придбання майна з прилюдних торгів (аукціонів) передбачений главою 12 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України затвердженого Наказом МЮУ № 296/5 від 22.02.2012 року. ОСОБА_3 при видачі ОСОБА_1 свідоцтва від 12.09.2019 року діяла виключно у відповідності до Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України. Кредитна спілка «Одеська обласна кредитна спілка військовослужбовців та працівників силових відомств Співдружність» у позовній заяві не зазначає в чому полягає порушення їх прав чи інтересів, чому їх права порушила саме, ОСОБА_1 та яким чином відбулося порушення прав Позивача зі сторони Відповідача. У позовній заяві зазначено, що Позивач є лише заінтересованою стороною у всіх діях, які стосуються Приміщення, однак це не є підставою для звернення до суду з вимогою скасувати документ, який посвідчує законне право ОСОБА_1 користуватися своїм майном. Також зазначили, що обставини та докази вже досліджувались у Приморському районному суді м. Одеси у справі № 522/11895/19.

12 травня 2021 року від представника ОСОБА_1 до суду надійшла заява про застосування строків позовної давності.

21 травня 2021 року від представника позивача до суду надійшла відповідь на відзив.

Ухвалою суду від 12 липня 2021 року у задоволенні клопотання представника Кредитної спілки «Одеська обласна кредитна спілка військовослужбовців та працівників силових відомств - Співдружність» про залучення у якості співвідповідача правління державної реєстрації Юридичного департаменту Одеської міської ради по справі за позовом Кредитної спілки «Одеська обласна кредитна спілка військовослужбовців та працівників силових відомств - Співдружність» до ОСОБА_1 , за участю третьої особи приватного нотаріусу Сегеченко Ірини Миколаївни про визнання протиправним та скасування свідоцтва про реєстрацію права власності відмовлено.

Протокольною ухвалою суду від 12 липня 2021 року закрито підготовче провадження по справі та призначено справу до розгляду по суті.

25 листопада 2021 року від представника Позивача до суду надійшли пояснення по справі.

В судове засідання 29 вересня 2022 року сторони не з`явились, сповіщались належним чином. Від представника Позивача до суду надійшла заява про розгляд справи за відсутності. Позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив задовольнити.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступних висновків.

Суд вважає, що були створені всі умови для реалізації прав осіб на доступ до правосуддя, та приймаючи до уваги, що учасники справи будучи повідомленими про дату та час розгляду справи в суді, не з`явились, суд оцінює таку поведінку учасників справи як небажання прийняти участь в розгляді справи в суді.

Вказане узгоджується з рішенням Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 року у справі «Смірнов проти України», відповідно до якого в силу вимог ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи, є порушенням ч.1 ст.6 даної Конвенції.

В своїх рішеннях Європейський суд також наголошує, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікована Україною Законом № 475/97-ВР від 17.07.1997 року, гарантує право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом.

У той же час, Європейський суду своїх рішеннях неодноразово наголошував, що право на доступ до суду, закріплене у статті 6 Конвенції, не є абсолютним: воно може бути піддане допустимим обмеженням, оскільки вимагає за своєю природою державного регулювання.

Підстав для відкладення розгляду справи, визначених частиною 2 ст. 223 ЦПК України судом не встановлено.

Пунктом 2 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17.10.2014 р. № 11 «Про деякі питання дотримання розумних строків розгляду судами цивільних, кримінальних справ і справ про адміністративні правопорушення» вказано на те, що строки, встановлені ЦПК України, є обов`язковими для судів та учасників судових процесів.

Верховний Суду постанові від 01.10.2020 у справі № 361/8331/18 зазначив проте, що якщо учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши і оцінивши надані докази у їх сукупності, суд дійшов до висновку, що позов не підлягає задоволенню, виходячи із наступного.

Судом встановлено, що при здійсненні примусового виконання виконавчого напису № 19101, виданого 20 вересня 2017 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чуловським В.А. про стягнення боргу з ОСОБА_4 на користь ПАТ «АЛЬФА-БАНК» , в межах виконавчого провадження ВП № 56588805 належне боржнику нерухоме майно (нежитлове приміщення № 510 загальною площею 141,5 кв.м., розташоване в будинку АДРЕСА_2 ) було реалізовано з електронних торгів.

Відповідно до протоколу проведення електронних торгів № 417311 від 05 липня 2019 року, сформованого організатором торгів ДП «СЕТАМ», іпотечне майно, а саме - нежитлове підвальне приміщення № 510, загальною площею 141,5 кв.м., за адресою: АДРЕСА_2 , було продано з торгів за найвищою ціновою пропозицією Учасника-2, якого було визначено переможцем торгів.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідно до свідоцтва, виданого 12 вересня 2019 року приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Сегеченко І.М., право власності на нежитлове підвальне приміщення № 510, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , загальною площею 141,5 кв.м. належить ОСОБА_1 , зареєстрованій за адресою: АДРЕСА_3 , на підставі Акту про реалізацію предмету іпотеки, затвердженого приватним виконавцем виконавчого округу Одеської області Щербаковим Ю.С. 02 вересня 2019 року.

Як вбачається з вказаного свідоцтва, зазначений об`єкт нерухомого майна раніше належав ОСОБА_4 на підставі договору купівлі-продажу від 10 квітня 2008 р., посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Чапським А.Е. за реєстровим № 800.

Також, з матеріалів справи вбачається, попереднім власником цього майна на підставі договору купівлі-продажу від 12 листопада 2007 року, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Калінюком О.Б. (реєстровий № 3567), була ОСОБА_5 .

Відповідно до частини першої статті 3 ЦПК України, частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави ( ч.1 ст. 2 ЦПК).

Згідно вимог ч.1 ст. 81 ЦПК кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Частиною п`ятою даної статті визначено, що докази подаються сторонами та іншими учасниками справи та у частині восьмої статті наведено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 05 червня 2018 року у справі № 338/180/17 (провадження № 14-144цс18) вказувала, що «застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам».

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 22 вересня 2020 року справі № 910/3009/18 (провадження № 12-204гс19) від 04 вересня 2018 року вказано, що «ефективний спосіб захисту прав повинен забезпечити поновлення порушеного права, а в разі неможливості такого поновлення - гарантувати особі можливість отримання нею відповідного відшкодування, тобто такий захист повинен бути повним та забезпечувати таким чином мету здійснення правосуддя та принцип процесуальної економії (забезпечити відсутність необхідності звернення до суду для вжиття додаткових засобів захисту)».

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 березня 2019 року у справі № 911/3594/17 (провадження № 12-234гс18) зроблено висновок, що «за наявності державної реєстрації права власності за певною особою державна реєстрація права власності на це ж майно за іншою особою може бути здійснена за згодою цієї особи або за судовим рішенням, що набрало законної сили, щодо права власності на нерухоме майно. Сама собою державна реєстрація права власності за певною особою не є безспірним підтвердженням наявності в цієї особи права власності, але створює спростовувану презумпцію права власності такої особи».

Позивачем на підтвердження правомірності своїх позовних вимог до ОСОБА_1 про визнання протиправним та скасування свідоцтва про реєстрацію права власності, не зазначено та не надано доказів того, що позивач є власником нежилих підвальних приміщень, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею - 141,5 кв.м., та його право порушено.

При ухваленні рішення суд враховує правову позицію, яка викладена Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 19.02.2020 по справі № 755/9215/15-ц, а саме: «…Із запровадженням з 15 грудня 2017 року змін до процесуальних кодексів законодавцем принципово по новому визначено роль суду у позовному провадженні, а саме: як арбітра, що надає оцінку тим доказам та доводам, що наводяться сторонами у справі, та не може діяти на користь будь-якої із сторін, що не відповідатиме основним принципам судочинства».

Згідно вимог ЦПК України, суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, обставини, визнані сторонами, не підлягають доказуванню, а обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Слід зазначити, що наявність кримінального провадження відносно спричинення позивачу матеріальної шкоди в особливо великому розмірі, шляхом незаконного продажу спірного майна не спростовують правомірність набуття права власності ОСОБА_1 , оскільки рішення з цього приводу відсутнє.

Виходячи з вищевикладеного суд вважає, що в задоволенні позову про визнання протиправним та скасування свідоцтва про реєстрацію права власності слід відмовити.

Щодо строків позовної давності, суд відзначає наступне.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Європейський суд з прав людини вказав, що інститут позовної давності є спільною рисою правових систем Держав - учасниць і має на меті гарантувати: юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів, спростувати які може виявитися нелегким завданням, та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що які відбули у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із спливом часу (STUBBINGS AND OTHERS v. THE UNITED KINGDOM, № 22083/93, № 22095/93, § 51, ЄСПЛ, від 22 жовтня 1996 року; ZOLOTAS v. GREECE (No. 2), № 66610/09, § 43, ЄСПЛ, від 29 січня 2013 року).

Згідно ч. 1 ст. 261 ЦК України перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у ст. ст. 252-255 ЦК України.

При цьому ст. 261 ЦК України встановлено, що початок перебігу позовної давності пов`язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи.

За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Як вказує Верховний Суд у постанові від 21 жовтня 2020 року у справі № 509/3589/16-ц (провадження № 61-16895св18) сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові та застосовується тільки до обґрунтованих позовних вимог. Якщо суд дійде висновку, що заявлені позовні вимоги є необґрунтованими, то повинен відмовити в задоволенні такого позову саме з цієї підстави.

У зв`язку з тим, що суд дійшов висновку про необґрунтованість позовних вимог та відсутність підстав для їх задоволення, строки позовної давності не застосовуються.

Керуючись ст. ст. 12, 13, 76,77, 259, 263, 264, 265, 268,272,273 ЦПК України,

У Х В А Л И В:

У задоволенні позовних вимог Кредитної спілки «Одеська обласна кредитна спілка військовослужбовців та працівників силових відомств - Співдружність» до ОСОБА_1 , за участю третьої особи приватного нотаріусу Сегеченко Ірини Миколаївни про визнання протиправним та скасування свідоцтва про реєстрацію права власності відмовити в повному обсязі.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення виготовлений 03 жовтня 2022 року.

Суддя Чернявська Л.М.