ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер провадження 22-ц/821/1203/22Головуючий по 1 інстанції
Справа №710/1956/21 Категорія: 305010900 Сивоконь С.С.
Доповідач в апеляційній інстанції
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 жовтня 2022 рокум. Черкаси

Черкаський апеляційний суд у складі колегії суддів:

Гончар Н.І., Сіренка Ю.В., Фетісової Т.Л.

секретар Зінченко Ю.О.

учасники справи:

позивач- ОСОБА_1 ;

відповідач - ОСОБА_2 ;

особа, яка подала апеляційну скаргу - ОСОБА_2 ;

розглянувши у відкритому судовому засіданні у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Шполянського районного суду Черкаської області від 19 травня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого,

в с т а н о в и в:

у грудні 2021 року ОСОБА_1 звернулась до суду із вказаним позовом, обґрунтовуючи його тим, що ІНФОРМАЦІЯ_2 близько 00 год. 30 хв. на 23 км + 800 м. автодороги «Київ - Знамянка» відбулася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля марки «Опель Астра» р.н.з. НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_2 , який рухався із сторони м. Обухів та виконуючи маневр лівого повороту до с. Ходосівка, зіткнувся із автомобілем марки «ACURA MDX» р.н.з. НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_3 , який рухався зі сторони м. Києва. У результаті зіткнення пасажир автомобіля марки «Опель Астра», р.н.з. НОМЕР_1 . ОСОБА_4 загинув на місці пригоди.

За фактом ДТП управлінням Головного управління Національної поліції України у Київській області внесено відомості до ЄРДР №000000020 за ч. 2 ст. 286 КК України. Станом на день подачі позову досудове розслідування тривало.

Позивач вказувала, що внаслідок смерті ОСОБА_4 в результаті ДТП, їй, як матері загиблого, завдано моральну шкоду, розмір якої вона оцінює у 250000 грн, які просила стягнути на її користь із відповідача.

Рішенням Шполянського районного суду Черкаської області від 19 травня 2022 року позов задоволено повністю та стягнуто із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 250000 грн компенсацію моральної шкоди завданої смертю сина внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки та витрати на правничу допомогу в сумі 30000 грн.

Стягнуто із ОСОБА_2 на користь держави судовий збір в розмірі 2500.

Суд визнав обґрунтованими позовні вимоги ОСОБА_1 та розмір завданої їй моральної шкоди.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу та просить скасувати рішення Шполянського районного суду Черкаської області від 19 травня 2022 року і прийняти нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

В апеляційній скарзі вказує, що на даний час досудове розслідування у кримінальному провадженні, порушеному за фактом вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, триває, та відповідача не визнано винним.

Вважає, що позивач не надала належних доказів того, що саме з відповідача слід стягувати завдану їй моральну шкоду.

Вказує, що він є неналежним відповідачем у справі, оскільки іншими відповідачами повинні бути страхова компанія та другий учасник ДТП.

Зазначає, щоб судом не застосовано роз`яснення, викладені у постанові Пленуму Верховного Суду № 6 від 27 березня 1992 року «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди».

Крім того, стверджує, що позивач не звільнена від сплати судового збору за подання позовної заяви, оскільки кримінальне провадження триває, вина відповідача не встановлена, тому суд безпідставно стягнув із ОСОБА_2 судовий збір в дохід держави.

Відзив на апеляційну скаргу до апеляційного суду не надходив.

Заслухавши відповідача, який з`явився в судове засідання, перевіривши доводи апеляційної скарги та дослідивши матеріали справи, колегія суддів приходить до наступного.

Частиною третьою статті 3 ЦПК України визначено, що провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до частини 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Вказане судове рішення відповідає вказаним вимогам.

Судом першої інстанції встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_2 близько 00 год. 30 хв. на 23 км + 800 м. автодороги «Київ - Знамянка» відбулася дорожньо-транспортна пригода.

Вказане ДТП відбулось у результаті зіткнення двох транспортних засобів, а саме: автомобіля марки «Опель Астра» р.н.з. НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_2 та автомобіля марки «ACURA MDX» р.н.з. НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_3

У результаті зіткнення пасажир автомобіля марки «Опель Астра», р.н.з. НОМЕР_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , загинув на місці пригоди (а.с. 12).

За фактом ДТП управлінням Головного управління Національної поліції України у Київській області внесено відомості до ЄРДР №000000020 за ч. 2 ст. 286 КК України (а.с. 9-11). На час розгляду апеляційної скарги вина відповідача ОСОБА_2 чи іншої особи не встановлена.

Відповідно до відомостей довідки про смерть та лікарського свідоцтва про смерть, причина смерті - закрита травма грудної клітини (а.с. 13- 14).

ОСОБА_1 є матір`ю померлого в результаті ДТП ОСОБА_4 (а.с. 15-17).

Позивач ОСОБА_1 через свого представника зверталась до страхових компаній з повідомленнями про ДТП та з заявами про виплату страхового відшкодування (а.с. 21-24). В матеріалах справи відсутня інформація щодо виплати позивачу страхового відшкодування.

Задовольняючи позовні вимоги, судом першої інстанції застосовано відповідні норми матеріального права щодо відшкодування моральної шкоди, завданої смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.

Відповідно до частини другої статті 1168 ЦК України моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю.

Отже, позивач ОСОБА_1 як мати померлого ОСОБА_4 має право на відшкодування моральної шкоди, завданої смертю її сина.

Частиною 1 статті 1167 ЦК України передбачено загальні підстави відповідальності за завдану моральну шкоду.

Зокрема, встановлено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Пунктом 1 частини 2 статті 1167 ЦК України визначено, що моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.

У пункті 4 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 року № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» судам роз`яснено, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК України шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини.

Аналогічну правову позицію висловив і Верховний Суд України у постанові №6-145цс12 від 05.12.2012 року.

Відповідно до положень ст.1187 ЦК України, джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.

Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (ч.5).

У справі, що переглядається, смерть ОСОБА_4 настала внаслідок ДТП, за участю транспортних засобів (тобто джерел підвищеної небезпеки), якими керував відповідач ОСОБА_2 , а також водій ОСОБА_3 , який не є учасником даної цивільної справи.

Відтак в силу дії п.1 ч. 2 ст. 1167 ЦК України обов`язок відповідача (як володільця транспортного засобу) щодо відшкодування моральної шкоди має місце незалежно від наявності його вини у вчиненні ДТП.

Відповідно до ч.4 ст.23 ЦК України, моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

Враховуючи наведене, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції щодо наявності підстав для стягнення із відповідача на користь позивача моральної шкоди, завданої смертю її сина внаслідок ДТП, яка сталась за участю ОСОБА_2 , який хоча і не визнаний винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, однак, несе відповідальність за завдану моральну шкоду, як володілець джерела підвищеної небезпеки.

Щодо тверджень в апеляційній скарзі про те, що ОСОБА_2 не є належним відповідачем у справі, колегія суддів вказує наступне.

Згідно положень ст.1190 ЦК України, особи, спільними діями або бездіяльністю яких було завдано шкоди, несуть солідарну відповідальність перед потерпілим.

За заявою потерпілого суд може визначити відповідальність осіб, які спільно завдали шкоди, у частці відповідно до ступеня їхньої вини.

Відповідно до п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України N 6 від 27.03.92 р. "Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди" особи вважаються такими, що спільно завдали шкоди, якщо вони завдали неподільну шкоду взаємопов`язаним сукупними діями або діями з єдністю наміру. Як правило таке завдання шкоди має місце при скоєнні злочину кількома особами або в разі завдання шкоди в результаті дорожньо-транспортної пригоди. Солідарний характер відповідальності осіб, що спільно завдали шкоди, пояснюється неподільністю результату їх шкідливих діянь та необхідністю створення умов для відновлення порушених прав потерпілого.

Отже законом передбачено солідарний обов`язок володільців транспортних засобів із відшкодування моральної шкоди, завданої смертю фізичної особи внаслідок ДТП.

Крім того ДТП, внаслідок якої загинув син позивача, є страховим випадком, а тому і у страховика виникає обов`язок виплатити страхове відшкодування за завдану забезпеченим транспортним засобом шкоду, яка пов`язана зі смертю потерпілого (Постанова Верховного Суду від 26 квітня 2022 року у справі № 184/1461/20).

Водночас в силу дії статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Судом правильно застосовано до спірних правовідносин положення статті 543 ЦК України щодо права кредитора вимагати виконання обов`язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо.

З огляду на викладене, суд першої інстанції відповідно до норм цивільного процесуального законодавства розглянув справу в межах заявлених позивачем позовних вимог та прийшов до вірного висновку про наявність підстав для їх задоволення.

Колегія суддів вважає безпідставними твердження скаржника, що він є неналежним відповідачем у справі, оскільки він є володільцем транспортного засобу, який був учасником ДТП, внаслідок якої настала смерть сина позивачки ОСОБА_4 , отже, відповідно до наведених норм закону несе відповідальність за завдану моральну шкоду матері померлого.

Відповідач не позбавлений можливості звертатись із відповідними вимогами до інших осіб, які несуть солідарну відповідальність за завдану моральну шкоду, у випадку виконання обов`язку одноособово.

Колегія суддів також погоджується із розміром моральної шкоди, стягнутим судом першої інстанції із відповідача на користь позивача, оскільки він є розумним та справедливим.

Посилання відповідача на те, що він також постраждав внаслідок ДТП та потребує лікування, не спростовує глибини душевних страждань позивача, яких вона зазнала внаслідок смерті сина, та не є підставою для зменшення розміру моральної шкоди, стягнутої судом.

Твердження в апеляційній скарзі про те, що позивач не звільнена від сплати судового збору за подання позовної заяви на підставі п. 6 ч. 1 ст. 5 Закону України "Про судовий збір" є обґрунтованими, однак, не є підставою для зміни чи скасування рішення суду першої інстанції, оскільки у зв`язку із задоволенням позовних вимог, відповідно до статті 141 ЦПК України судові витрати стягуються із відповідача на користь позивача або в дохід держави.

З огляду на викладене, судом першої інстанції ухвалено законне та обґрунтоване рішення, яке зміні чи скасуванню не підлягає, тому колегія суддів апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишає без задоволення, а рішення Шполянського районного суду Черкаської області від 19 травня 2022 року - без змін.

Керуючись статтями 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Шполянського районного суду Черкаської області від 19 травня 2022 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови на умовах та в порядку,визначених статтею 389 Цивільного процесуального кодексу України.

Судді

Повний текст постанови складений 06 жовтня 2022 року