СВЯТОШИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М. КИЄВА
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

ун. № 759/23209/21

пр. № 2/759/1241/22

07 вересня 2022 року Святошинський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді П`ятничук І.В.,

за участю секретаря Марус А.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання недійсним договору про відшкодування шкоди завданої джерелом підвищеної небезпеки,

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 13.10.2021 року звернувся до Святошинського районного суду м. Києва з позовом до ОСОБА_2 про визнання недійсним договору про відшкодування шкоди завданої джерелом підвищеної небезпеки, яким просить визнати недійсним договір про відшкодування шкоди завданої джерелом підвищеної небезпеки, укладений 22 жовтня 2019 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , посвідчений приватним нотаріусом КМНО Бурмакою Іриною Павлівною.

Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що укладений між ним та відповідачем договір 22.10.2019 року є недійсним оскільки в момент підписання відповідач навмисно ввела позивача в оману щодо обставин, які мають істотне значення, оскільки не повідомила його про звернення до МТСБУ із заявою про виплату страхового відшкодування.

Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 19 жовтня 2021 року провадження у справі відкрито та розгляд справи вирішено проводити у порядку загального позовного провадження.

Позивач та його представник в судове засідання не з`явились, про день, час та місце розгляд справи повідомлені належним чином. Від представника позивача ОСОБА_3 до суду надійшла заява, якою він позовні вимоги підтримує у повному обсязі, просить задовольнити та розгляд справи провести за його відсутності.

Відповідач в судове засідання не з`явилась, про день, час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином, направила до суду відзив, яким просить відмовити в задоволенні позову у повному обсязі на підставі обставин викладених у відзиві.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази, суд прийшов до висновку, що позов не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Судом встановлено, що 22.10.2019 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено договір про відшкодування шкоди завданої джерелом підвищеної небезпеки, що посвідчений приватним нотаріусом КМНО Бурмакою І.П., відповідно до якого сторони погодили, що загальна сума відшкодування у зв`язку з пошкодженням автомобіля «Мерседес Бенц», д.н.з. НОМЕР_1 , що належить ОСОБА_2 становить 132194,00 грн. (а.с. 6-7).

Як зазначає позивача, відповідач під час укладення договору про відшкодування шкоди завданої джерелом підвищеної небезпеки від 22.10.2019 навмисно ввела його в оману щодо обставин, які мають істотне значення.

З матеріалів справи вбачається, що рішенням Червоноармійського районного суду Житомирської області від 21.09.2021 року № 292/269/21 стягнуто з ОСОБА_1 на користь МТСБУ суму сплаченого страхового відшкодування у розмірі 100000,00 грн. за пошкодження автомобіля марки «Мерседес Бенц», д.н.з. НОМЕР_1 , що належить ОСОБА_2 (а.с. 15-18).

Відповідно до платіжного доручення № 1155317 від 20.11.2019 року ОСОБА_4 МТСБУ було виплачено страхове відшкодування у розмірі 100000,00 грн. (а.с. 13).

Як вбачається з звіту про оцінку вартості матеріального збитку № 74/43.10.19 від 22.10.2019 року, вартість матеріального збитку завданого в результаті пошкодження автомобіля «Мерседес Бенц», д.н.з. НОМЕР_1 становить 285540,96 грн., утилізаційна вартість становить 55847,26 грн. (а.с. 48-56).

Частиною 1 ст. 229 ЦК України встановлено, що якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним.

Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов`язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом.

Згідно з ч. 1 ст. 230 ЦК України, якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (частина перша статті 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування.

За змістом статтей 229-233 ЦК України правочин, вчинений під впливом помилки, обману, насильства, зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною або внаслідок впливу тяжкої обставини, є оспорюваним. Обставини, щодо яких помилилася сторона правочину (стаття 229 ЦК України), мають існувати саме на момент вчинення правочину. Особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести, що така помилка дійсно мала місце, а також що вона має істотне значення. Помилка внаслідок власного недбальства, незнання закону чи неправильного його тлумачення однією зі сторін не є підставою для визнання правочину недійсним.

Як вбачається з п. 6 договору про відшкодування шкоди завданої джерелом підвищеної небезпеки, сторонам роз`яснено вимоги законодавства щодо змісту й правових наслідків правочину. Сторони підтверджують, що договір не носить характеру уявного та удаваного правочину. Сторони стверджують що договір укладено за доброю волею, без будь-яких погроз, примусу чи насильства, як фізичного, так і морального. Крім того, сторони стверджують, що у момент укладення оспорюваного договору усвідомлювали значення своїх дій і могли керувати ними, розуміли природу даного договору, свої права та обов`язки за цим договором, при укладенні договору відсутній будь-який обман чи інше приховування фактів, які б мали істотне значення та були свідомо приховані ними.

Відповідно до п. 4 ст. 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, а відповідно до ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими.

Частиною 3 ст. 10 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно з вимогами ст. ст. 57-60 ЦПК України засобами доказування в цивільній справі є пояснення сторін і третіх осіб, показання свідків, письмові докази, речові докази і висновки експертів. Суд приймає до розгляду лише ті докази, які мають значення для справи. Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування.

Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Статтею 203 ЦК України передбачаються загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину. Зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має учинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу ст.215 ч.1 ЦК України.

Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним ст.204 ЦК України.

З вищенаведена вбачається, що сторонами було укладено оспорюваний договір саме на відшкодування різниці між виплаченим страховим відшкодуванням та заподіяною ОСОБА_2 матеріальною шкоду в зв`язку з пошкодженням автомобіля «Мерседес Бенц», д.н.з. НОМЕР_1 .

Підстав для визнання недійсним договору про відшкодування шкоди завданої джерелом підвищеної небезпеки, укладеного 22 жовтня 2019 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , що посвідчений приватним нотаріусом КМНО Бурмакою Іриною Павлівною у суду не має, оскільки всі вимоги при його укладенні були додержані.

На основі повно та всебічно з`ясованих обставин справи, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню суд вважає, що позов задоволенню не підлягає.

Витрати, понесені позивачем на розгляд справи, суд покладає на позивача, відповідно і на підставі ст. 141 ЦК України.

Керуючись ст. 10-13, 77-80, 259, 263-265, 280-282 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання недійсним договору про відшкодування шкоди завданої джерелом підвищеної небезпеки - відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя І.В. П`ятничук