Справа № 461/3988/21 Головуючий у 1 інстанції: Нор Н.В.
Провадження № 22-ц/811/139/22 Доповідач в 2-й інстанції: Ніткевич А. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 жовтня 2022 року Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

головуючого - судді Ніткевича А.В.

суддів - Бойко С.М., Копняк С.М.

секретаря Матяш С.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Личаківського районного суду м. Львова від 24 листопада 2021 року в складі судді Нора Н.В. в справі за позовом ОСОБА_1 до Личаківської районної адміністрації Львівської міської ради, третіх осіб Виконавчого комітету Львівської міської ради, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання недійним розпорядження,-

встановив:

У травні 2021 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до відповідача Личаківської районної адміністрації Львівської міської ради, з участю третіх осіб Виконавчого комітету Львівської міської ради, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання недійсним розпорядження.

Вимоги обґрунтовував тим, що є співвласником квартири АДРЕСА_1 . Крім нього співвласниками вказаної квартири є ОСОБА_2 - його сестра, ОСОБА_4 дочка сестри та ОСОБА_5 - його мати, яка ІНФОРМАЦІЯ_1 померла. Підставою для прийняття розпорядження №1369 була заява керівника органу приватизації від 30.10.1995, в якій відсутній підпис ОСОБА_3 . Вважає, що ОСОБА_3 не виявила бажання отримати житло у власність, і не змогла цього зробити, адже станом на 1995 рік мала 9 років, тобто була малолітньою. Також, вважає безпідставним зазначення у довідці №386 про склад сім`ї те, що ОСОБА_5 є основний наймач.

Просив визнати недійсним розпорядження №1369 від 08.12.1995 Личаківської районної адміністрації «Про передачу квартири АДРЕСА_1 у власність громадян: ОСОБА_5 , ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 .

Рішенням Личаківського районного суду м. Львова від 24 листопада 2021 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено за безпідставністю.

Рішення суду оскаржив позивач ОСОБА_1 .

В апеляційній скарзі зазначає, що рішення прийнято протиправно, оскільки судом не було спростовано доказів, також відсутні посилання на матеріальне право.

Наголошує на тому, що станом на 30.10.1995 ОСОБА_5 не була наймачем квартири АДРЕСА_2 , оскільки не отримувала ордера на квартиру, такий отримав його батько ОСОБА_6 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 і якого не було включено в заяву від 30.10.1995.

Зазначає, що станом на 30.10.1995 ОСОБА_1 мав свою сім`ю, а ОСОБА_2 свою, також мала дочку ІНФОРМАЦІЯ_3 , яка зареєстрована в квартирі ІНФОРМАЦІЯ_4 , тобто за 5 років до її народження і станом на 30.10.1995 року не була повнолітня. Вважає, що довідка про склад сім`ї, яка стала основою для прийняття спірного рішення, містить неправдиві відомості.

Просить скасувати рішення Личаківського районного суду м. Львова від 24 листопада 2021 року та прийняти нове, яким визнати недійсним розпорядження №1369 від 08.12.1995 Личаківської районної адміністрації.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Учасники справи позивач ОСОБА_1 , представник відповідача Личаківської районної адміністрації Львівської міської ради, представник третьої особи Виконавчого комітету Львівської міської ради, треті особи ОСОБА_2 , ОСОБА_3 будучи повідомленими належним чином про час та місце розгляду справи, в судове засідання не прибули, позивач ОСОБА_1 подав 03.10.2022 письмові пояснення, суть яких зводиться до того, що оскільки відповідач не надав відзиву на апеляційну скаргу, не використав права на захист, треті особи також не відреагували, тому апеляційну скаргу необхідно задовольнити.

Інші учасники із заявами та клопотаннями не зверталися.

На переконання колегії суддів, матеріалів справи достатньо для розгляду питання по суті, а тому вважає за можливе відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України розглядати справу за відсутності осіб, що не з`явилися.

За відсутності всіх осіб, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу технічними засобами не здійснюється.

Заслухавши суддю - доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в межах доводів та вимог апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з огляду на таке.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядаєсправи не інакше як за зверненням особи, поданимвідповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставідоказів, поданихучасникамисправиабовитребуваних судом у передбаченихцим Кодексом випадках.

Відповідно до вимог ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права іздотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення суду зазначеним вимогам відповідає.

Судом встановлено, що згідно із розпорядженням № 1369 від 08.12.1995 квартира АДРЕСА_1 передана у власність ОСОБА_5 , ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , на виконання Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», на підставі заяви ОСОБА_5 до керівника органу приватизації, у вказаній заяві розписались усі повнолітні члени сім`ї наймача (а.с. 9)

12.12.1995 видано свідоцтво про право власності на квартиру, яке записане в реєстрову книгу за №13251 від 16.01.1996. За даним Свідоцтвом про право власності, квартира АДРЕСА_1 на праві приватної, спільної часткової власності належить ОСОБА_5 , ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .

Свідоцтво видано згідно із розпорядженням від 12.12.1995 №884 виконавчого комітету Львівської міської ради народних депутатів, яким затверджено розпорядження голови Личаківської районної адміністрації №1369 від 08.12.1995 «Про передачу квартир у власність громадян».

Правовідносини між сторонами виникли у 1995 році, а тому до таких підлягають застосуванню норми Житлового кодексу Української РСР (далі - ЖК Української РСР), Закону України «Про власність», Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» та інших нормативно-правових актів, у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин.

Відповідно до частини 1 та 2 ст. 4 Житлового кодексу УРСР жилі будинки, а також жилі приміщення в інших будівлях, що знаходяться на території Української PCP, утворюють житловий фонд.

Згідно із ч. 1 ст. 5 Житлового кодексу УРСР державний житловий фонд перебуває у віданні місцевих Рад народних депутатів (житловий фонд місцевих Рад) та у віданні міністерств, державних комітетів і відомств відомчий житловий фонд).

Відповідно до ч. 2 ст. 1 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» державний житловий фонд - це житловий фонд місцевих Рад народних депутатів та житловий фонд, який знаходиться у повному господарському віданні чи оперативному управлінні державних підприємств, організацій, установ.

Приватизація державного житлового фонду здійснюється уповноваженими на це органами, створеними місцевою державною адміністрацією, та органами місцевого самоврядування, державними підприємствами, організаціями, установами, у повному господарському віданні або оперативному управлінні яких знаходиться державний житловий фонд.

Передача квартир (будинків) у власність громадян здійснюється на підставі рішень відповідних органів приватизації, що приймаються не пізніше місяця з дня одержання заяви громадянина.

Частиною 1 ст. 10 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» передбачено, що сільські, селищні, міські ради є органами місцевого самоврядування, які представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами.

Відповідно до частини другої статті 9 ЖК Української РСР (у редакції від 01 січня 1993 року) громадяни мають право на приватизацію квартир (будинків) державного житлового фонду або придбання їх у житлових кооперативах, на біржових торгах, шляхом індивідуального житлового будівництва чи одержання у власність на інших підставах, передбачених законодавством України.

Відповідно до ст. 64 ЖК УРСР члени сім`ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов`язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. До членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки.

Частиною другою статті 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» (у редакції чинній на час передачі квартири у власність) передбачено, що передача займаних квартир (будинків) здійснюється в спільну сумісну або часткову власність за письмовою згодою всіх повнолітніх членів сім`ї, які постійно мешкають в даній квартирі (будинку), в тому числі тимчасово відсутніх, за якими зберігається право на житло, з обов`язковим визначенням уповноваженого власника квартири (будинку).

Згідно із ст. 11 ЦК УРСР 1963 року повна цивільна дієздатність виникає з досягненням повноліття, тобто вісімнадцятирічного віку.

За неповнолітніх членів сім`ї наймача рішення щодо приватизації житла приймають батьки (усиновителі).

Станом на 1995 рік процедура передачі будинків у власність громадянам була визначена Положенням про порядок передачі квартир (будинків) у власність громадян, затвердженим наказом Державного комітету України по житлово-комунальному господарству від 15 вересня 1992 року № 56 (далі по тексту Положення).

Відповідно до п. 4, 5 Положення при оформленні заяви на приватизацію квартири (будинку) громадянин бере на підприємстві, що обслуговує жилий будинок, довідку про склад сім`ї та займані приміщення (додатки 4, 5). У довідці вказуються члени сім`ї наймача, які прописані та мешкають разом з ним, а також тимчасово відсутні особи, за якими зберігається право на житло.

Згідно із довідкою ЖЕК 51-0 №386 від 1995р. про склад сім`ї наймача ізольованої квартири та займані ним площі, у квартирі за адресою АДРЕСА_3 проживають і мають право на житло: ОСОБА_5 , 1939 р.н., ОСОБА_1 , 1973 р.н, ОСОБА_2 , 1965 р.н. та ОСОБА_3 , 1986 р.н.

Зважаючи на те, що на час здійснення приватизації спірного житла ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 була неповнолітньою, була прописана у квартирі АДРЕСА_1 , вона мала право на здійснення приватизації, яке було реалізовано її матір`ю ОСОБА_2 у визначений законом спосіб.

Мотиви апеляційної скарги про те, що довідка про склад сім`ї, яка стала основою для прийняття спірного рішення, містить неправдиві відомості, оскільки вказано, що ОСОБА_7 зареєстрована в спірній квартирі за п`ять років до її народження, колегією суддів відхиляються, як такі, що не мають правового значення.

Під час розгляду справи судом не встановлено обставин, які б могли свідчити про порушення як органом приватизації, так і матір`ю позивача чинного на той час законодавства про приватизацію, у зв`язку з чим суд правильно ухвалив рішення про відмову в задоволенні позову по суті вимог.

Посилання заявника в апеляційній скарзі на те, що ОСОБА_7 не виявила бажання отримати житло у власність, оскільки була малолітня, є безпідставними, оскільки в її інтересах, діяла матір ОСОБА_2 .

Твердження апелянта на те, що станом на 30.10.1995 ОСОБА_5 не була наймачем квартири АДРЕСА_2 , оскільки не отримувала ордера на квартиру, так як такий отримав його батько ОСОБА_6 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 і якого не було включено в заяву від 30.10.1995, колегія суддів вважає такими, що не підтверджені жодними належними та допустимими доказами.

Доводи апеляційної скарги в їх сукупності зводяться до незгоди із висновками суду першої інстанції, невірного розуміння скаржником вимог чинного законодавства та власного тлумачення характеру спірних правовідносин. Такі доводи були предметом перевірки суду першої інстанції, яким була надана належна правова оцінка.

Таким чином, відповідно до присів ст. 375 ЦПК України, апеляційну скаргу ОСОБА_1 необхідно залишити без задоволення, а рішення Личаківського районного суду м. Львова від 24 листопада 2021 року без змін, як таке, що ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. 367, 374, 375, 381-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд,-

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Личаківського районного суду м. Львова від 24 листопада 2021 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення.

Повний текст постанови складено 04 жовтня 2022 року.

Головуючий А.В. Ніткевич

Судді: С.М. Бойко

С.М. Копняк