КИЇВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА ОДЕСИ
_____________________________________________________________________________________________________________________
Провадження № 2/947/2537/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.10.2022 року

Київський районний суд м. Одеси в складі:

головуючого судді Петренка В.С.

за участю секретаря Ратовської А.С.,

за участю сторін:

представник позивача адвокат Колтовський В.П., діючий на підставі ордеру,

розглянувши у підготовчому засіданні в порядку загального позовного провадження в м. Одесі цивільну справу за позовом

ОСОБА_1

до ОСОБА_2

про визнання дійсним договору купівлі-продажу нерухомого майна та визнання права власності,

ВСТАНОВИВ:

15.07.2022 року ОСОБА_1 звернулася до Київського районного суду м. Одеси з позовною заявою до ОСОБА_2 , в якій просить суд визнати дійсним договір купівлі-продажу нерухомого майна, а саме: квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , укладений 28.05.2021 року між ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянином Російської Федерації, паспорт НОМЕР_1 , виданий відділом ВФМС Росії по Магаданській області в місті Магадані 09 липня 2014 року та нею - ОСОБА_1 , ідентифікаційний номер платника податків НОМЕР_2 ; визнати право власності за нею - ОСОБА_1 , ідентифікаційний номер платника податків НОМЕР_2 , на квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 .

В обґрунтування заявленого позову позивач посилається на те, що відповідачем ОСОБА_2 після смерті матері ОСОБА_3 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 , успадкована квартира, розташована за адресою: АДРЕСА_1 , відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом зареєстрованого в реєстрі під №5-2259, виданого 12 серпня 2009 року державним нотаріусом Третьої Одеської державної нотаріальної контори Сальніковою З.В., при цьому, у свідоцтві зазначено, що вона ОСОБА_1 відмовилась від 1/2 частини вищезазначеної квартири на користь відповідача.

Позивач вказує, що на підставі свідоцтва про право власності за законом КП «Одеське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації об`єктів нерухомості» 17.08.2009 року було зареєстроване право власності за ОСОБА_2 на квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 .

Як стверджує позивач, за вищевказаною квартирою постійно наглядає вона - ОСОБА_1 , сплачує комунальні платежі та підтримує її у жилому стані.

У подальшому, як зазначає позивач, навесні 2021 року ОСОБА_2 перебував у м. Одесі та разом з нею - ОСОБА_1 вони прийняли рішення переоформити право власності на квартиру розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , шляхом укладення договору купівлі-продажу у зв`язку із тим, що ОСОБА_2 є громадянином Російської Федерації, де і постійно мешкає, а при виникненні необхідності розпорядитися вказаною квартирою можуть виникнути складнощі.

Позивач вказує, що ОСОБА_2 також планував придбати квартиру у Російській Федерації, частину коштів для придбання квартир надавала йому сааме вона, а тому укладення саме договору купівлі-продажу вищевказаної квартири вважалось за доцільне у такий ситуації.

Так, позивач зазначає, що 28.05.2021 року ОСОБА_2 та вона - ОСОБА_1 сумісно склали текст договору купівлі-продажу квартири розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , попередньо звернувшись до спеціаліста в галузі права та за його допомогою, однак, при намірі засвідчити правочин у нотаріуса у м. Одесі не виявилось можливим у зв`язку із втратою відповідачем ОСОБА_2 довідки про присвоєння останньому ідентифікаційного коду.

Як стверджує позивач, після повернення до Російської Федерації ОСОБА_2 видав довіреність №36/3-н/36-2021-3-1154 від 18 червня 2021 року, яка посвідчена ОСОБА_4 , тимчасово виконуючою обов`язки нотаріуса міста Москви Андрєєвої Ольги Дмитрівни нотаріального округу міського округу міста Воронеж Воронезької області. Згідно цієї довіреності ОСОБА_2 уповноважив її - ОСОБА_1 представляти його інтереси в усіх організаціях, установах та підприємствах з приводу розпорядження належної йому квартири розташованої за адресою: АДРЕСА_1 . Зазначена довіреність була альтернативним заходом щодо можливості користування та розпорядження квартирою громадянкою ОСОБА_1 у зв`язку із неможливістю нотаріально посвідчити договір купівлі-продажу.

Фактично, на думку позивача, ОСОБА_2 та вона - ОСОБА_1 уклали договір купівлі-продажу нерухомого майна, досягли згоди з усіх істотних умов договору та виконали їх, а саме: вона - ОСОБА_1 передала ОСОБА_2 грошові кошти у сумі двадцять тисяч доларів США, що за курсом НБУ на той час складало 550000 (п`ятсот п`ятдесят тисяч) гривень, що підтверджується відповідною розпискою та п. 3 договору купівлі-продажу, а ОСОБА_2 , у свою чергу, передав їй право користування та розпорядження майном, яке підлягало продажу.

Відповідно до довідки № Б4-234250-ф/л виданої Департаментом надання адміністративних послуг ОМР за адресою: АДРЕСА_1 , відсутні зареєстровані особи.

Також позивач зазначає, що у червні 2022 року вона звернулась до приватного нотаріуса для укладення договору відчуження квартири розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , однак приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Медведенко Г.В. листом № 78/01-16 від 20.06.2022 року їй було відмовлено, оскільки відповідно до п. 18 Постанови КМ України від 28 лютого 2022 року № 164 «Деякі питання нотаріату в умовах воєнного стану» забороняється нотаріальне посвідчення договорів щодо відчуження нерухомого майна, які укладаються від імені фізичної особи - відчужувана на підставі довіреності. Відповідно до п. 2 цієї ж Постанови забороняється вчинення нотаріальної дії від імені громадянина Російської Федерації, крім того, що проживає на території України на законних підставах.

Як вказує позивач - відповідач ОСОБА_2 не має можливості та бажання приїхати в Україну будучи громадянином Російської Федерації у зв`язку із введенням воєнного стану на території України відповідно до Указу Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-ІХ (зі змінами, внесеними Указами від 14 березня 2022 року № 133/2022, затвердженим Законом України від 15 березня 2022 року № 2119-ІХ, та від 18 квітня 2022 року №259/2022, затвердженим Законом України від 21 квітня 2022 року № 2212-ІХ), а також ОСОБА_2 боїться за свою особисту безпеку на території України, так як є громадянином РФ.

Враховуючи викладені обставини, ОСОБА_1 звернулася до суду з відповідним позовом з метою захисту своїх майнових прав.

Відповідно до автоматизованої системи документообігу цивільну справу було розподілено судді Київського районного суду м. Одеси Петренку В.С.

Ухвалою судді Київського районного суду м. Одеси від 18.07.2022 рокупозовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання дійсним договору купівлі-продажу нерухомого майна та визнання права власності було залишено без руху. Повідомлено ОСОБА_1 про необхідність виправити недоліки позову протягом 10 (десяти) днів з дня отримання цієї ухвали, а саме: надати до суду належний переклад позовної заяви та додатків до неї російською мовою, оформлених та завірених належним чином, для направлення відповідачу. Роз`яснено ОСОБА_1 , що у разі невиконання ухвали суду в зазначений строк позовна заява буде вважатися неподаною та повернута зі всіма доданими до неї документами, на підставі ч. 3 ст. 185 ЦПК України.

Ухвалою судді Київського районного суду м. Одеси Петренка В.С. від 31.08.2022 року було прийнято позовну заяву до розгляду та відкрити провадження по цивільній справі за позовною заявоюОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання дійсним договору купівлі-продажу нерухомого майна та визнання права власності. Розгляд справи призначено в порядку загального позовного провадження.Призначено підготовче засідання.

У підготовчому засіданні 05.10.2022 року представник позивача заявлені позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив суд їх задовольнити.

Відповідач - ОСОБА_2 про час та місце підготовчого засідання повідомлений належним чином, у підготовче засідання 05.10.2022 року не з`явився, однак 05.10.2022 року представник позивача надав до канцелярії суду заяву ОСОБА_2 , яка посвідчена ІНФОРМАЦІЯ_3 т.в.о. нотаріуса нотаріального округу міського округу міста Воронеж Воронезької області РФ Асєєвою Н.А., зареєстрована в реєстрі за № 36/3-н-36-2022-6-708, із перекладом на українську мову, зі змісту якої вбачається, що ОСОБА_2 позовні вимоги підтримує у повному обсязі, позов просить задовольнити, на даний час він знаходиться на території Російської Федерації та приїжджати до України він не збирається.

Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем.

Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності.

Враховуючи, що від відповідача надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, а також у зв`язку з тим, що відповідач позов визнав, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності належним чином повідомленого відповідача, на підставі наявних у суду матеріалів, та ухвалити рішення за результатами підготовчого провадження.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, проаналізувавши надані сторонами докази в їх сукупності, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову, виходячи з наступного.

Як вбачається із матеріалів справи та встановлено судом у судовому засіданні, ОСОБА_2 , на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, зареєстрованого в реєстрі під №5-2259, виданого 12 серпня 2009 року державним нотаріусом Третьої Одеської державної нотаріальної контори Сальніковою З.В., є власником квартири, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

17.08.2009 року право власності на зазначену квартиру було зареєстроване в КП «Одеське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації об`єктів нерухомості» за ОСОБА_2 , номер запису: 108 в книзі: 692пр-41.

28 травня 2021 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 було укладено договір купівлі-продажу, відповідно до умов якого, ОСОБА_2 передає у власність, а ОСОБА_1 приймає у власність квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Однак, як стверджує позивач, при намірі засвідчити правочин у нотаріуса у м. Одесі не виявилось можливим у зв`язку із втратою відповідачем ОСОБА_2 довідки про присвоєння останньому ідентифікаційного коду.

З матеріалів справи також вбачається, що ОСОБА_2 , який є громадянином Російської Федерації, 18 червня 2021 року видав довіреність за №36/3-н/36-2021-3-1154, яка посвідчена ОСОБА_4 , тимчасово виконуючою обов`язки нотаріуса міста Москви Андрєєвої Ольги Дмитрівни нотаріального округу міського округу міста Воронеж Воронезької області. Згідно цієї довіреності ОСОБА_2 уповноважив ОСОБА_1 представляти його інтереси в усіх організаціях, установах та підприємствах з приводу розпорядження належної йому квартири розташованої за адресою: АДРЕСА_1 .

Зазначена довіреність, як стверджує позивач, була альтернативним заходом щодо можливості користування та розпорядження квартирою ОСОБА_1 у зв`язку із неможливістю нотаріально посвідчити договір купівлі-продажу.

Фактично, на думку позивача, ОСОБА_2 та вона - ОСОБА_1 уклали договір купівлі-продажу нерухомого майна, досягли згоди з усіх істотних умов договору та виконали їх, а саме: вона - ОСОБА_1 передала ОСОБА_2 грошові кошти у сумі двадцять тисяч доларів США, що за курсом НБУ на той час складало 550000 (п`ятсот п`ятдесят тисяч) гривень, що підтверджується відповідною розпискою та п. 3 договору купівлі-продажу, а ОСОБА_2 , у свою чергу, передав їй право користування та розпорядження майном, яке підлягало продажу.

Відповідно до довідки № Б4-234250-ф/л виданої Департаментом надання адміністративних послуг ОМР за адресою: АДРЕСА_1 , відсутні зареєстровані особи.

У червні 2022 року ОСОБА_1 звернулась до приватного нотаріуса для укладення договору відчуження квартири розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , однак приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Медведенко Г.В. листом № 78/01-16 від 20.06.2022 року їй було відмовлено, оскільки відповідно до п. 18 Постанови КМ України від 28 лютого 2022 року № 164 «Деякі питання нотаріату в умовах воєнного стану» забороняється нотаріальне посвідчення договорів щодо відчуження нерухомого майна, які укладаються від імені фізичної особи - відчужувана на підставі довіреності. Відповідно до п. 2 цієї ж Постанови забороняється вчинення нотаріальної дії від імені громадянина Російської Федерації, крім того, що проживає на території України на законних підставах.

Як встановлено згідно пояснень представника позивача - відповідач ОСОБА_2 не має можливості та бажання приїхати в Україну будучи громадянином Російської Федерації у зв`язку із введенням воєнного стану на території України відповідно до Указу Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-ІХ (зі змінами, внесеними Указами від 14 березня 2022 року № 133/2022, затвердженим Законом України від 15 березня 2022 року № 2119-ІХ, та від 18 квітня 2022 року №259/2022, затвердженим Законом України від 21 квітня 2022 року № 2212-ІХ), а також ОСОБА_2 боїться за свою особисту безпеку на території України, так як є громадянином РФ.

Згідно зі ст.4 ЦПК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визнається право людини на доступ до правосуддя.

Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з частиною першою статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Статтею 11 ЦК України визначено підстави виникнення цивільних прав та обов`язків, а саме: цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: 1) договори та інші правочини; 2) створення літературних, художніх творів, винаходів та інших результатів інтелектуальної, творчої діяльності; 3) завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі; 4) інші юридичні факти. Цивільні права та обов`язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки виникають безпосередньо з актів органів державної влади, органів влади Автономної Республіки Крим або органів місцевого самоврядування. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства або договором, підставою виникнення цивільних прав та обов`язків може бути настання або ненастання певної події.

Відповідно до ст.12 ЦК України особа здійснює свої цивільні права вільно, на власний розсуд. Нездійснення особою своїх цивільних прав не є підставою для їх припинення, крім випадків, встановлених законом. Особа може відмовитися від свого майнового права. Відмова від права власності на транспортні засоби, тварин, нерухомі речі здійснюється у порядку, встановленому актами цивільного законодавства. Особа може за відплатним або безвідплатним договором передати своє майнове право іншій особі, крім випадків, встановлених законом. Якщо законом встановлені правові наслідки недобросовісного або нерозумного здійснення особою свого права, вважається, що поведінка особи є добросовісною та розумною, якщо інше не встановлено судом.

Статтею 13 ЦК України визначено межі здійснення цивільних прав, а саме: Цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства. При здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. При здійсненні цивільних прав особа повинна додержуватися моральних засад суспільства. Не допускаються використання цивільних прав з метою неправомірного обмеження конкуренції, зловживання монопольним становищем на ринку, а також недобросовісна конкуренція. У разі недодержання особою при здійсненні своїх прав вимог, які встановлені частинами другою - п`ятою цієї статті, суд може зобов`язати її припинити зловживання своїми правами, а також застосувати інші наслідки, встановлені законом.

Згідно до вимог ст.14 ЦК України цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов`язковим для неї. Виконання цивільних обов`язків забезпечується засобами заохочення та відповідальністю, які встановлені договором або актом цивільного законодавства. Особа може бути звільнена від цивільного обов`язку або його виконання у випадках, встановлених договором або актами цивільного законодавства.

Відповідно до частини першої статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно з частиною першою статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Особа, права якої порушено, може скористатися не будь-яким, а конкретним способом захисту свого права, загальний перелік яких визначений у статті 16 ЦК України.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Правилами ч. 3 ст. 12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Суд, відмовляючи в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про визнання договору купівлі-продажу дійсним, визнання права власності на нерухоме майно, виходить з наступного.

Згідно зі ст. 81 ЦПК України кожна особа зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним.

Згідно із ч. 2 ст. 220 цього Кодексу, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається.

Відповідно до ч. 3 ст. 640 ЦК України, договір, що підлягає нотаріальному посвідченню, є укладеним з дня такого посвідчення.

Пленум Верховного Суду України в п. 13 постанови «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 6 листопада 2009 року № 9 роз`яснив, що вирішуючи спір про визнання правочину, який підлягає нотаріальному посвідченню, дійсним, судам необхідно враховувати, що норма ч. 2 ст. 220 ЦК України не застосовується щодо правочинів, які підлягають і нотаріальному посвідченню, і державній реєстрації, оскільки момент вчинення таких правочинів відповідно до ст.ст. 210, 640 ЦК України пов`язується з їх державною реєстрацією, тому вони не є укладеними і не створюють прав та обов`язків для сторін.

Статтею 657 ЦК України визначено, що договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі.

Відповідно до п.1 ч. 1 ст. 4 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» право власності та право довірчої власності як спосіб забезпечення виконання зобов`язання на нерухоме майно, об`єкт незавершеного будівництва підлягають державній реєстрації прав.

Враховуючи наведене, суд не приймає визнання позовних вимог відповідачем, оскільки дане визнання суперечить вимогам Закону.

Вивчивши доводи позивача, дослідивши матеріали справи, суд за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуються на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом, враховуючи те, що договір купівлі-продажу нерухомого майна в силу ст. 657 ЦК України, підлягає нотаріальному посвідченню, а в подальшому і державній реєстрації, тому не може бути визнаний судом дійсним на підставі ч. 2 ст. 220 ЦК України, і, відповідно, відсутні підстави для визнання за позивачем права власності на спірне нерухоме майно, внаслідок чого підстав для задоволення позовних вимог немає.

Крім того, суд зазначає, що приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Медведенко Г.В. ОСОБА_1 не було відмовлено в укладенні договору відчуження нерухомого майна, а повідомлено про те, що відповідно до пункту 18 постанови Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року № 164 «Деякі питання нотаріату в умовах воєнного стану», забороняється нотаріальне посвідчення договорів щодо відчуження нерухомого майна, які укладаються (підписуються) від імені фізичної особи - відчужувана на підставі довіреності, а відповідно до пункту 2 постанови Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року № 164 «Деякі питання нотаріату в умовах воєнного стану», забороняється вчинення нотаріальної дії від імені громадянина Російської Федерації, крім того, що проживає на території України на законних підставах.

24 лютого 2022 року Президент України підписав Указ №64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні". Згідно з Указом, воєнний стан запроваджується з 5:30 24 лютого 2022 року строком на 30 діб. Таке рішення ухвалено у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України та на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони й відповідно до українського законодавства.

Указом Президента України №573/2022 від 12 серпня 2022 року «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» на часткову зміну статті 1 Указу Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні", затвердженого Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-ІХ (зі змінами, внесеними Указом від 14 березня 2022 року № 133/2022, затвердженим Законом України від 15 березня 2022 року № 2119-ІХ, Указом від 18 квітня 2022 року № 259/2022, затвердженим Законом України від 21 квітня 2022 року № 2212-ІХ, та Указом від 17 травня 2022 року № 341/2022, затвердженим Законом України від 22 травня 2022 року № 2263-ІХ), продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 23 серпня 2022 року строком на 90 діб.

Таким чином, суд зазначає, щоповідомлення приватного нотаріуса про те, що про те, що відповідно до пункту 18 постанови Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року № 164 «Деякі питання нотаріату в умовах воєнного стану», забороняється нотаріальне посвідчення договорів щодо відчуження нерухомого майна, які укладаються (підписуються) від імені фізичної особи - відчужувана на підставі довіреності, а відповідно до пункту 2 постанови Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року № 164 «Деякі питання нотаріату в умовах воєнного стану», забороняється вчинення нотаріальної дії від імені громадянина Російської Федерації, крім того, що проживає на території України на законних підставах, не є підставою для визнання вищевказаного договору купівлі-продажу нерухомого майна дійсним та визнання права власності за ОСОБА_1 в судовому порядку.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

З огляду на викладене вище, розглядаючи справу в межах заявлених позивачем позовних вимог та на підставі доказів, поданих учасниками справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність та взаємний зв`язок доказів в їх сукупності, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання дійсним договору купівлі-продажу нерухомого майна та визнання права власності.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, у зв`язку з відмовою у задоволенні позову, судові витрати позивачу не відшкодовуються.

Керуючись ст.ст. 141, 200, 258, 259, 263-265, 267, 268 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання дійсним договору купівлі-продажу нерухомого майна та визнання права власності залишити без задоволення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його складення.

Повний текст рішення складено 10.10.2022 року.

Суддя Петренко В. С.