Постанова

Іменем України

05 жовтня 2022 року

м. Київ

справа № 174/181/20

провадження № 61-4648св22

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Синельникова Є. В.,

суддів: Білоконь О. В., Осіяна О. М., Хопти С. Ф. (суддя-доповідач),

Шиповича В. В.,

учасники справи:

позивачі: ОСОБА_1 , яка діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітнього ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

відповідач - акціонерне товариство «Об`єднана гірничо-хімічна компанія»,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу акціонерного товариства «Об`єднана гірничо-хімічна компанія» на рішення Вільногірського міського суду Дніпропетровської області від 02 вересня

2021 року у складі судді Борцової А. А. та постанову Дніпровського апеляційного суду від 25 лютого 2022 року у складі колегії суддів:

Макарова М. О., Демченко Е. Л., Куценко Т. Р.,

ВСТАНОВИВ:

1. Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У березні 2020 року ОСОБА_1 , яка діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітнього ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 звернулись до суду із позовом до акціонерного товариства «Об`єднана гірничо-хімічна компанія» (далі - АТ «Об`єднана гірничо-хімічна компанія») про відшкодування моральної шкоди.

Позовні вимоги мотивовано тим, що 02 червня 2019 року у результаті нещасного випадку, що стався у кар`єрі № 7 дільниці гірничих робіт № 2 «Південь» гірничо-транспортного виробництва філії «Вільногірський гірничо-металургійний комбінат» акціонерного товариства «Об`єднана гірничо-хімічна компанія» (далі - філії «ВГМК» АТ «Об`єднана гірничо-хімічна компанія») загинув ОСОБА_5 , який був чоловіком ОСОБА_1 , батьком неповнолітнього ОСОБА_2 та ОСОБА_3 і сином ОСОБА_4 . Він був працівником філії «ВГМК» АТ «Об`єднана гірничо-хімічна компанія», працював на посаді помічника машиніста екскаватора.

Основною причиною загибелі ОСОБА_5 визнано невиконання посадових обов`язків пунктів 2.4, 2.9, 2.18 посадової інструкції майстра гірничої дільниці гірничих робіт № 2 одноковшових екскаваторів кар`єру № 7 гірничо-транспортного виробництва ПІ-237-2019; пунктів 2.4, 2.5, 2.37 посадової інструкції начальника дільниці гірничих робіт № 2 одноковшових екскаваторів кар`єру № 7 гірничо-транспортного виробництва ПІ-237-2019; пунктів 2.4, 2.21 посадової інструкції начальника зміни кар`єру № 7 гірничо-транспортного виробництва» ПІ-237-2019; пункту 2.4 посадової інструкції інженера з безпеки руху І категорії відділу промислової безпеки ПІ 01-24-2018; пункту 2.35 посадової інструкції керівника гірничо-транспортного виробництва ПІ-237-2019. Супутніми причинами визнані порушення вимог безпеки під час експлуатації обладнання, устаткування, машин, механізмів та невиконання вимог інструкцій з охорони праці. До нещасного випадку призвела експлуатація трактору Т-150, 1992 року виготовлення, та екскаватора ЕШ 10/50, 1985 року виготовлення. Актом встановлено, що комісія зі спеціального розслідування визнала нещасний випадок із помічником машиніста екскаватора одноковшового дільниці гірничих робіт № 2 одноковшових екскаваторів кар`єру № 7 гірничо-транспортного виробництва філії «ВГМК» АТ «Об`єднана гірничо-хімічна компанія» пов`язаним з виробництвом.

Смертю ОСОБА_5 моральна шкода завдана із вини роботодавця, який не створив безпечних умов праці, унаслідок чого останній загинув. Власник не забезпечив безпечних умов праці, що стало причиною загибелі ОСОБА_5 при виконанні ним трудових обов`язків.

Позивачі зазначали, що з червня місяця 2019 року вони неодноразово звертались до представника роботодавця з проханням фінансово допомогти їм, проте, жодних дій з приводу врегулювання цього питання, роботодавцем вжито не було.

Враховуючи викладене та керуючись статтями 23, 280, 1167, 1168 ЦК України, ОСОБА_1 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 просили стягнути з АТ «Об`єднана гірничо-хімічна компанія» на користь кожного із них та неповнолітнього ОСОБА_2 моральну шкоду у розмірі 2 000 000,00 грн без утримання податків та зборів.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Вільногірського міського суду Дніпропетровської області

від 02 вересня 2021 року позов задоволено частково.

Cтягнуто з АТ «Об`єднана гірничо-хімічна компанія» на користь ОСОБА_1 моральну шкоду, завдану їй смертю чоловіка - ОСОБА_5 , у розмірі

250 000,00 грн, без утримання податків та зборів.

Cтягнуто з АТ «Об`єднана гірничо-хімічна компанія» на користь ОСОБА_2 моральну шкоду, завдану йому смертю батька - ОСОБА_5 , у розмірі

250 000,00 грн, без утримання податків та зборів.

Стягнуто з АТ «Об`єднана гірничо-хімічна компанія» на користь ОСОБА_3 моральну шкоду, завдану їй смертю батька - ОСОБА_5 , у розмірі

250 000,00 грн, без утримання податків та зборів.

Стягнуто з АТ «Об`єднана гірничо-хімічна компанія» на користь ОСОБА_4 моральну шкоду, завдану їй смертю сина - ОСОБА_5 у розмірі

250 000,00 грн, без утримання податків та зборів.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Вирішено питання розподілу судових витрат.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що обов`язок щодо відшкодування моральної шкоди, заподіяної внаслідок смерті ОСОБА_5 членам його родини покладається саме на роботодавця, який як підприємство, діяльність якого пов`язана з підвищеною небезпекою, має відповідати за шкоду, завдану смертю працівника членам його родини. Позивачами доведено, що смерть ОСОБА_5 настала внаслідок нещасного випадку на виробництві у результаті чого їм, як членам його сім`ї, було завдано значної моральної шкоди, оскільки позивачі назавжди втратили сина, чоловіка, батька, залишились без його підтримки та піклування, що призвело до порушення усталеного способу життя останніх, погіршення стану здоров`я та стосунків з оточуючими людьми та беззаперечно свідчить про те, що позивачі відчувають і надалі будуть відчувати негативні переживання морального та психологічного характеру, пов`язані із втратою близької людини, тому моральна шкода, завдана вказаним особам смертю

ОСОБА_5 , підлягає стягненню з відповідача на їх користь. З врахуванням викладеного, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, а з відповідача, на користь кожного із позивачів, слід стягнути у рахунок відшкодування моральної шкоди по 250 000,00 грн, що буде достатньою сатисфакцією перенесених ними моральних страждань, які вони зазнали у зв`язку зі смертю ОСОБА_5 .

Короткий зміст постанови апеляційного суду

Постановою Дніпровського апеляційного суду від 25 лютого 2022 року, з урахуванням ухвали цього ж суду про виправлення описки від 05 квітня

2022 року, апеляційну скаргу АТ «Об`єднана гірничо-хімічна компанія» задоволено частково. Рішення Вільногірського міського суду Дніпропетровської області від 02 вересня 2021 року в частині стягнення з

АТ «Об`єднана гірничо-хімічна компанія» на користь ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 по 250 000,00 грн кожному без утримання податків та зборів змінено та зазначено: стягнення проводити з утриманням податків та зборів, згідно з чинним законодавством України.

У решті рішення суду залишено без змін.

Постанову суду апеляційної інстанції мотивовано тим, що встановивши, що позивачка ОСОБА_1 протягом тривалого часу перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_5 , мають двох дітей, один з яких ОСОБА_2 є неповнолітнім та проживав разом з батьками, стосунки у сім`ї були дружніми та гармонійними, померлий ОСОБА_5 піклувався про матеріальний та моральний стан своєї родини, опікувався дружиною, дітьми, для яких був беззаперечним авторитетом та опорою у житті, та матір`ю похилого віку

ОСОБА_4 , яка із смертю єдиного сина втратила підтримку і допомогу у старості. Смерть ОСОБА_5 , поза розумним сумнівом, призвела до порушення нормальних життєвих зв`язків усіх членів його родини, вкрай негативно вплинула на їх почуття та душевний стан, завдала душевного болю та моральних страждань, змусила нервувати, звертатися за медичною допомогою у зв`язку з погіршенням стану здоров`я та нести додаткові витрати часу та коштів на відвідування лікарів, призвела до погіршення навчання неповнолітнього ОСОБА_2 , утруднила спілкування усіх членів родини з оточуючими людьми - друзями, знайомими та колегами по роботі. Все це зумовило необхідність для кожного із позивачів вжиття додаткових зусиль по налагодженню цих стосунків, і усі вказані чинники у своїй сукупності, поза розумним сумнівом, вимагали від позивачів значних додаткових зусиль для подальшої організації свого життя, з урахуванням вимог розумності і справедливості, суд першої інстанції вважав за можливе стягнути з відповідача на користь кожного позивача в рахунок відшкодування моральної шкоди суму 250 000,00 грн, що буде домірним спричиненій позивачам шкоді та достатнім для її відшкодування, - суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь позивачів моральної шкоди.

Судом першої інстанції стягнуто з АТ «Об`єднана гірничо-хімічна компанія» на користь кожного позивача моральну шкоду у розмірі

250 000,00 грн, а згідно із чинним законодавством України, оскільки станом на 01 січня 2021 року розмір мінімальної заробітної плати становив

6 000,00 грн, тобто стягнута моральної шкоди у розмірі 250 000,00 грн перевищує у чотири рази розмір мінімальної заробітної плати. Отже, стягнення слід проводити з утриманням податків та зборів, згідно із чинним законодавством України.

Короткий зміст вимог касаційної скарги та її доводи

У травні 2022 року до Верховного Суду засобами поштового зв`язку

АТ «Об`єднана гірничо-хімічна компанія» подало касаційну скаргу на рішення Вільногірського міського суду Дніпропетровської області від 02 вересня

2021 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 25 лютого

2022 року, у якій просить скасувати оскаржувані судові рішення та ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні позову.

Підставою касаційного оскарження вказаних судових рішень заявник зазначає неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права, порушення норм процесуального права, вказує, що суди в оскаржуваних судових рішеннях застосували норми права без урахування висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду від 23 січня

2020 року у справі № 580/1617/19, від 15 грудня 2020 року у справі

№ 752/17832/14-ц (пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України).

Касаційну скаргу мотивовано тим, що судами не взято до уваги доводи відповідача щодо відсутності будь-якого розрахунку завданої моральної шкоди, а також того, що позивачі не надали доказів зв`язку наявних у них захворювань пов`язаних зі смертю ОСОБА_5 . Заявник також зазначає, що оскаржувані судові рішення прийнято без будь-яких доказів, ґрунтуючись виключно на бездоказових свідченнях та позовних вимогах позивача.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 30 червня 2022 року відкрито касаційне провадження у вказаній справі, витребувано її матеріали із суду першої інстанції.

У липні 2022 року справу передано до Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду від 28 вересня 2022 року справу за позовом

ОСОБА_1 , яка діє в своїх інтересах, а також в інтересах неповнолітнього ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 до АТ «Об`єднана гірничо-хімічна компанія» про відшкодування моральної шкоди призначено до розгляду.

Доводи особи, яка подала відзив на касаційну скаргу

У липні 2022 року до Верховного Суду надійшов відзив ОСОБА_1 на касаційну скаргу АТ «Об`єднана гірничо-хімічна компанія», у якій вона просила зазначену касаційну скаргу залишити без задоволення, оскаржувані судові рішення залишити без змін.

У липні 2022 року до Верховного Суду надійшов відзив ОСОБА_3 на касаційну скаргу АТ «Об`єднана гірничо-хімічна компанія», у якій вона просила зазначену касаційну скаргу залишити без задоволення, оскаржувані судові рішення залишити без змін.

У липні 2022 року до Верховного Суду надійшов відзив ОСОБА_4 на касаційну скаргу АТ «Об`єднана гірничо-хімічна компанія», у якій вона просила зазначену касаційну скаргу залишити без задоволення, оскаржувані судові рішення залишити без змін.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

ОСОБА_1 з 10 серпня 1996 року перебувала у шлюбі з ОСОБА_5 , що підтверджено копією свідоцтва про укладення шлюбу (а. с. 46, т. 1).

Відповідно до копії свідоцтва про народження ОСОБА_3 , остання народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 та її батьками є ОСОБА_5 та ОСОБА_1

(а. с. 52, т. 1).

Згідно із копією свідоцтва про народження ОСОБА_2 він народився ІНФОРМАЦІЯ_2 та його батьками є ОСОБА_5 та ОСОБА_1 (а. с. 47, т. 1).

Відповідно до копії свідоцтва про народження ОСОБА_5 народився

ІНФОРМАЦІЯ_3 та його матір`ю є ОСОБА_4 (а. с. 56).

Згідно із копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 , виданого

05 червня 2019 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану по П`ятихатському району та місту Вільногірську Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, ОСОБА_5 помер ІНФОРМАЦІЯ_4 (а. с. 60, т. 1).

Відповідно до копії акта спеціального розслідування нещасного випадку, що стався 02 червня 2019 року о 16.20 год. в філії «ВГМК» АТ «Об`єднана гірничо-хімічна компанія» від 12 липня 2019 року, затвердженого т.в.о. начальника Головного управління Держпраці у Дніпропетровській області Катченко В. Є. 15 липня 2019 року комісія, утворена наказом Головного управління Держпраці у Дніпропетровській області від 04 червня 2019 року № 219-Р, за участю ОСОБА_1 , дружини потерпілого, провела спеціальне розслідування нещасного випадку зі смертельним наслідком, що стався в кар`єрі № 7 дільниці гірничих робіт № 2 «Південь» гірничо-транспортного виробництва філії «ВГМК» АТ «Об`єднана гірничо-хімічна компанія» з ОСОБА_5 ,

ІНФОРМАЦІЯ_5 , помічником машиніста екскаватора, та дійшла висновку, що вказаний нещасний випадок пов`язаний з виробництвом. Особами, які допустили порушення вимог законодавства з охорони праці є, зокрема, ОСОБА_5 , який порушив вимоги пункту 1.14 Інструкції з охорони праці № 02-(02-01)-17 для машиніста екскаватору типу «ЕКГ» і його помічника гірничо-транспортного виробництва, затвердженої наказом філії від 21 грудня 2017 року № 455, оскільки перебував під час роботи екскаватора у радіусі дії ковша, а також пункт 2.6 розділу VІІ «Правил охорони праці під час розробки родовищ корисних копалин відкритим способом», затверджених наказом Державного комітету України з промислової безпеки, охорони праці та гірничого нагляду від 18 березня

2010 року № 61, оскільки допустив перебування працівників (включаючи обслуговуючий персонал) під час роботи екскаватора у зоні дії ковша, що є супутними причинами нещасного випадку (а. с. 61-73, т. 1).

Згідно із копіями виписок із медичних карт від 03 березня 2020 року, виданих лікарем КП «Вільногірський міський центр ПМСД» ОСОБА_6 у

ОСОБА_1 встановлено діагноз - тривожно-депресивний розлад,

ОСОБА_2 - вегетативна дисфункція, антено-невротичний синдром,

ОСОБА_3 - ВСД за змішаним типом, антено-невротичний синдром,

ОСОБА_4 - тривожно-депресивний розлад, стабільна стенокардія (а. с. 19-22, т. 1).

2. Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Частиною третьою статті 3 ЦПК України передбачено, що провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.

Касаційна скарга АТ «Об`єднана гірничо-хімічна компанія» задоволенню не підлягає.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Частиною першою статті 402 ЦПК України встановлено, що у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до частини першої статті 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

Елементом верховенства права є принцип правової визначеності, який, зокрема, передбачає, що закон, які і будь-який інший акт держави, повинен характеризуватися якістю, щоб виключити ризик свавілля.

Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема завдання моральної шкоди іншій особі (пункт 3 частини другої статті 11 ЦК України).

Згідно з пунктом 9 частини другої статті 16 ЦК України способом захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Відповідно до статті 153 КЗпП України на всіх підприємствах, в установах, організаціях створюються безпечні і нешкідливі умови праці. Забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладено на власника або на уповноважений ним орган. Умови праці на робочому місці, безпека технологічних процесів, машин, механізмів, устаткування та інших засобів виробництва, стан засобів колективного та індивідуального захисту, що використовуються працівником, а також санітарно-побутові умови повинні відповідати вимогам нормативних актів про охорону праці.

Згідно зі статтею 173 КЗпП України шкода, заподіяна працівникам каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків, відшкодовується у встановленому законодавством порядку.

Конституційний Суд України визнав, що право цих громадян на відшкодування моральної шкоди не порушено, оскільки

статтею 1167 ЦК України та статтею 237-1 КЗпП України їм надано право відшкодовувати моральну шкоду за рахунок власника або уповноваженого ним органу (роботодавця) (абзац 9 пункту 5 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 08 жовтня 2008 року № 20-рп/2008).

Відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством

(стаття 237-1 КЗпП України).

Згідно зі статтею 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Моральна шкода вважається заподіяною, якщо особа і заподіювач такої шкоди перебувають у трудових правовідносинах або на них поширюється дія трудового законодавства; вона виникла внаслідок порушення трудових прав із боку роботодавця; працівник зазнає моральних втрат у вигляді моральних страждань, тобто негативних змін, що відбуваються в його свідомості внаслідок усвідомлення факту порушення його трудових прав, і ці негативні зміни призвели до втрати нормальних життєвих зв`язків, а також вимагають від працівника додаткових зусиль для організації свого життя.

Отже підставою для відшкодування моральної шкоди, згідно зі статтею 237-1 КЗпП України, є порушення прав працівника у сфері трудових відносин, яке призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагало від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Захист порушеного права у сфері трудових відносин забезпечується як відновленням становища, яке існувало до порушення цього права, так і механізмом компенсації моральної шкоди, як негативних наслідків (втрат) немайнового характеру, що виникли в результаті душевних страждань, яких особа зазнала у зв`язку з посяганням на її трудові права та інтереси. Конкретний спосіб, на підставі якого здійснюється відшкодування моральної шкоди обирається потерпілою особою, з урахуванням характеру правопорушення, його наслідків та інших обставин.

Моральна шкода, завдана смертю працівника, відшкодовується колу осіб, визначених цивільним законодавством.

Питання компенсації моральної шкоди особі незалежно від того, в якій сфері життя чи діяльності вони виникають, підпадають під регулювання

ЦК України, який є основним актом цивільного законодавства України.

Положеннями статті 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків коли сума компенсації встановлена законом (рішення Європейського суду з прав людини «STANKOV v. BULGARIA», № 68490/01, від 12 липня 2007 року).

Відповідно до частини першої статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

У частині першій статті 1167 ЦК України визначено загальні умови відповідальності за заподіяння моральної шкоди.

У частині другій статті 1167 ЦК України передбачені спеціальні випадки відшкодування моральної шкоди, коли на відміну від загальних правил, моральна шкода відшкодовується незалежно від вини особи, яка її завдала, зокрема, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.

Згідно з частиною другою статті 1168 ЦК України моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю.

Проте умови виникнення зобов`язання з відшкодування моральної шкоди визначені у статті 1167 ЦК України.

Таким чином, вирішення питання про наявність правових підстав для компенсації моральної шкоди у разі смерті фізичної особи має здійснюватися на підставі статті 1167 ЦК України.

Такого правового висновку дійшла Об`єднана палата Касаційного цивільного суду у постанові від 14 червня 2021 року у справі № 235/3191/19 (провадження № 61-21511сво19).

Відповідно до частини першої статті 1 Закону України «Про охорону праці» охорона праці - це система правових, соціально-економічних, організаційно-технічних, санітарно-гігієнічних і лікувально-профілактичних заходів та засобів, спрямованих на збереження життя, здоров`я і працездатності людини у процесі трудової діяльності.

Дія Закону України «Про охорону праці» поширюється на всіх юридичних та фізичних осіб, які відповідно до законодавства використовують найману працю, та на всіх працюючих (стаття 2 Закону України «Про охорону праці»).

Роботодавець зобов`язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці (частина перша статті 13 Закону України «Про охорону праці»).

Згідно роз`яснень Пленуму Верховного Суду України, викладених у пункті 9 постанови «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року № 4, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Суди попередніх інстанцій, на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами (статті 76, 89 ЦПК України), правильно встановили характер правовідносин сторін у справі та застосували норми матеріального права, які їх регулюють, врахували роз`яснення, викладені у пункті 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», конкретні обставини, внаслідок яких настала смерть чоловіка

ОСОБА_1 , батька ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , сина ОСОБА_4 , ступінь вини відповідача, який не забезпечив належних безпечних умов праці та контролю за їх дотриманням, характер, глибину і тривалість моральних страждань позивачів, родичів померлого та, з урахуванням вимог розумності і справедливості, дійшли обґрунтованого висновку про стягнення з відповідача на користь позивачів по 250 000,00 грн на користь кожного у рахунок відшкодування моральної шкоди.

При цьому слід зазначити, що порушення вимог законодавства про охорону праці з боку ОСОБА_5 не може бути підставою для відмови у задоволенні позову його рідних про відшкодування моральної шкоди, завданої смертю особи від нещасного випадку, що стався на виробництві, оскільки такі дії загиблого підлягають врахуванню при визначенні розміру моральної шкоди.

Визначаючи розмір моральної шкоди судами правильно враховано факт наявності вини потерпілого від нещасного випадку, характер та обсяг страждань позивачів з урахуванням їх тривалості й тяжкість, незворотності втрати, пов`язаних зі смертю чоловіка, батька та сина, що сталася внаслідок нещасного випадку на виробництві, виходячи із засад розумності, пропорційності та справедливості.

При визначенні розміру відшкодування судами враховано баланс інтересів сторін та з огляду на обставини цієї справи, й те, що обмеження позивачів у виплаті компенсації моральної шкоди, завданої смертю найдорожчої людини, перед інтересами підприємства було б непропорційно легітимній меті.

Доводи касаційної скарги не спростовують висновків судів попередніх інстанцій, обґрунтовано викладених у мотивувальних частинах судових рішень, та зводяться до переоцінки доказів та незгоди заявника з висновками судів щодо їх оцінки.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суді, та відмінності, які існують у держава-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00 § 23, ЄСПЛ від 18 липня 2006 року).

Оскаржувані судові рішення відповідають критерію обґрунтованості судового рішення.

За змістом статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо рішення, переглянуте в передбачених статтею 400 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.

Враховуючи наведене, встановивши відсутність підстав для скасування постанови суду апеляційної інстанції, колегія суддів вважає, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а оскаржувані судові

рішення - без змін.

Керуючись статтями 400, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу акціонерного товариства «Об`єднана гірничо-хімічна компанія» залишити без задоволення.

Рішення Вільногірського міського суду Дніпропетровської області

від 02 вересня 2021 року в незміненій при апеляційному перегляді частині та постанову Дніпровського апеляційного суду від 25 лютого 2022 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту

її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Є. В. Синельников

Судді: О. В. Білоконь

О. М. Осіян

С. Ф. Хопта

В. В. Шипович