Дата документу 28.09.2022
Справа № 501/870/22
28 вересня 2022 року Іллічівський міський суд Одеської області у складі
головуючого судді Петрюченко М.І.,
за участю секретаря судового засідання Тейбаш Н.Д.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Чорноморську Одеської області цивільну справу за
позовом ОСОБА_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_1
відповідача: Чорноморської міської ради Одеської області, місце знаходження: м.Чорноморськ Одеської області, проспект Миру, буд.33
2 ОСОБА_2 , місце реєстрації:
АДРЕСА_2 ОСОБА_3 , місце реєстрації: АДРЕСА_3
предмет та підстави позову: про визнання права власності на майно в порядку спадкування
учасники справи до суду не з`явились
ухвалив рішення про наступне та
І. Виклад позиції позивача та відповідача.
ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Чорноморської міської ради Одеської області (треті особи: приватний нотаріус Одеського районного нотаріального округу Одеської області Перчеклій Інесса Миколаївна, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ) про визнання права власності на майно в порядку спадкування, згідно якого просить суд визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) право власності на ј частку житлового будинку АДРЕСА_3 загальною площею 106,6 кв.м., житловою площею 69,00 кв.м. в порядку спадкування.
Позов обґрунтовано тим, що вона (позивачка) є матір`ю ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_4 помер, перебуваючи на території Російської федерації.
Після смерті ОСОБА_4 відкрилася спадщина на ј частку житлового будинку АДРЕСА_3 .
Інша Ѕ зазначеного житлового будинку належить ОСОБА_3 .
Інша ј частина належить ОСОБА_2 .
За життя ОСОБА_4 заповіту не склав.
На підставі заяви ОСОБА_1 , приватним нотаріусом Одеського районного нотаріального округу Одеської області Перчеклій І. М. заведено спадкову справу № 28/2019 щодо майна померлого ОСОБА_4 .
Однак, приватним нотаріусом Одеського районного нотаріального округу Одеської області Перчеклій І. М. відмовлено у видачі ОСОБА_1 свідоцтва про право на спадщину у зв`язку з відсутністю відомостей про розірвання шлюбу ОСОБА_4 та ОСОБА_5 та запропоновано звернутись до суду.
Також, нотаріусом зазначено, що 10 липня 2019 року та 25 листопада 2019 року нотаріусом, через Головне територіальне Управління Юстиції в Одеській області направлено запити до компетентних органів РФ про надання копії актового запису про реєстрацію розірвання шлюбу ОСОБА_4 та ОСОБА_5 та щодо відкриття на території РФ спадкової справи після смерті ОСОБА_4 . Однак, відповіді станом на 29.12.2021 року не надійшло.
Також, 19 січня 2022 року адвокатом Кузнєцовою Л.О. направлено аналогічний запит до Комітету по справа РАЦС уряду Санкт-Петербургу.
02 лютого 2022 року надійшла відповідь, в якій зазначено, що адвокат не є особою яка має право звертатись с такими запитами.
Позивач стверджує в позові, що в матеріалах спадкової справи міститься копія свідоцтва про розірвання шлюбу ОСОБА_4 та ОСОБА_5 НОМЕР_2 , видане відділом ЗАЦС Невського району комітету по справа ЗАЦС Уряду Санкт-Петербургу 18 грудня 2014 року, номер запису 2419.
Оскільки нотаріусом відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на частину житлового будинку, позивачка звернулась до суду з відповідним позовом.
Сторони були належним чином сповіщені про судовий розгляд справи, однак до суду не з`явились, надали до суду заяви про розгляд справи без їх участі (а.с.52, 53, 59).
Відповідач відзиву на позов не надав, до суду не з`явився, був належним чином сповіщений про судовий розгляд справи.
ІІ. Інші процесуальні дії у справі.
Згідно протоколу автоматизованого розподілу від 22.02.2022 справа розподілена для розгляду судді Петрюченко М.І. (а.с.34).
Ухвалою судді Іллічівського міського суду Одеської області від 25.02.2022 відкрито провадження у справі (а.с.35-36).
Відповідач в судове засідання не з`явився, хоча був повідомлений про день слухання справи належним чином, відзив на позов не подав, а тому суд, приймаючи до уваги позицію представника позивача, вважає можливим ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, відповідно до статті 280 ЦПК України.
Судом на підставі частини другої статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.
ІV. Фактичні обставини, встановлені Судом та зміст спірних правовідносин.
Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 є матір`ю ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_3 відділом РАЦС Овідіопольского районного управління юстиції 16 лютого 2010 року (а.с.8).
ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_4 помер, перебуваючи на території Російської федерації, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_4 , виданого відділом реєстрації актів цивільного стану про смерть 1 комітету з питань ЗАЦС Уряду Санкт-Петербурга Центрального району (а.с.9).
Після смерті ОСОБА_4 відкрилася спадщина на ј частку житлового будинку АДРЕСА_3 , що підтверджується копією свідоцтва про право на спадщину за законом від 05 березня 2010 року, виданого державним нотаріусом Іллічівської міської державної нотаріальної контори Одеської області Бурлаченко І.К., зареєстровано в реєстрі за № 624 (а.с.10).
Інша Ѕ зазначеного житлового будинку належить ОСОБА_3 , що підтверджується копією Реєстраційного посвідчення виданого 24 вересня 1997 року Бюро технічної інвентаризацій житлового фонду виконавчого комітету Іллічівської міської ради народних депутатів Одеської області (а.с.11) та копією Договору купівлі- продажу від 26 квітня 1997 року, посвідченого приватним нотаріусом Іллічівського міського нотаріального округу Одеської області Стріжак З.І., зареєстровано в реєстрі за номером 2200 (а.с.12).
Інша ј частина належить ОСОБА_2 , що підтверджується копією Договору дарування від 08 березня 2018 року, посвідченим приватним нотаріусом Чорноморського міського нотаріального округу Одеської області Перчеклій І.М., зареєстрованого в реєстрі за №801, витягом з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №118692449 від 28.03.2018 року (а.с.13-15).
Також право власності вищезазначених осіб на будинок підтверджується копією технічного паспорту виданого ТОВ «БУДЕКСПЕРТ-Т» 22 серпня 2018 року (а.с.16-19).
За життя ОСОБА_4 заповіту не склав.
На підставі заяви ОСОБА_1 , приватним нотаріусом Одеського районного нотаріального округу Одеської області Перчеклій І.М. заведено спадкову справу №28/2019 щодо майна померлого ОСОБА_4 .
Однак, приватним нотаріусом Одеського районного нотаріального округу Одеської області Перчеклій І.М. відмовлено у видачі ОСОБА_1 свідоцтва про право на спадщину у зв`язку з відсутністю відомостей про розірвання шлюбу ОСОБА_4 та ОСОБА_5 та запропоновано звернутись до суду, що підтверджується копією відповіді від 29.12.2021 (а.с.20-21).
Також, нотаріусом роз`яснено, що 10 липня 2019 року та 25 листопада 2019 року нотаріусом, через Головне територіальне Управління Юстиції в Одеській області направлено запити до компетентних органів РФ про надання копії актового запису про реєстрацію розірвання шлюбу ОСОБА_4 та ОСОБА_5 та щодо відкриття на території РФ спадкової справи після смерті ОСОБА_4 . Однак відповіді станом на 29.12.2021 року не надійшло.
19 січня 2022 року адвокатом Кузнєцовою Л.О. направлено аналогічний запит до Комітету по справа РАЦС уряду Санкт-Петербургу (а.с.25).
02 лютого 2022 року надійшла відповідь, в якої зазначено, що адвокат не є особою яка має право звертатись с такими запитами (а.с.26).
Згідно копії свідоцтва про розірвання шлюбу серії НОМЕР_2 , виданого відділом ЗАЦС Невського району комітету по справах ЗАЦС Уряду Санкт-Петербургу 18 грудня 2014 року, номер запису 2419 вбачається, що ОСОБА_4 та ОСОБА_5 розірвали шлюб 17.11.2014 (а.с.27).
Згідно даних онлайн-режиму Єдиного державного реєстру ЗАЦС РФ існує запис про розірвання шлюбу між ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , номер запису 2419 (а.с.28).
V. Оцінка Суду.
Якщо спадкодавець, якому належало майно на території України, мав останнє місце проживання на території іноземної держави, місце відкриття спадщини визначається на підставі Закону України «Про міжнародне приватне право».
Стаття 71 Закону України «Про міжнародне приватне право» встановлює, що спадкування нерухомого майна регулюється правом держави, на території якої знаходиться це майно, а майна, яке підлягає державній реєстрації в Україні, правом України.
У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 11 грудня 2019 року у справі №638/7132/15-ц (провадження №61-5755св19) зазначено, що: «правовідносини, що виникли між сторонами щодо спадкування спірного майна містять ознаку іноземного елементу, оскільки ОСОБА_2 є громадянкою США, а тому зазначені правовідносини регулюються із застосуванням Закону України «Про міжнародне приватне право» (зараз і надалі в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин). Відповідно до статті 70 Закону України «Про міжнародне приватне право», з урахуванням положень статей 71, 72 цього Закону, спадкові відносини регулюються правом держави, у якій спадкодавець мав останнє місце проживання, якщо спадкодавцем не обрано в заповіті право держави, громадянином якої він був. Вибір права спадкодавцем буде недійсним, якщо після складання заповіту його громадянство змінилося. Статтею 71 зазначеного Закону встановлено, що спадкування нерухомого майна регулюється правом держави, на території якої знаходиться це майно, а майна, яке підлягає державній реєстрації в Україні, - правом України. […] Ураховуючи, що ОСОБА_2 у межах встановленого статтею 1270 ЦК України строку звернулася до приватного нотаріуса із заявою про прийняття спадщини за заповітом та отримала відповідне свідоцтво, вона вважається такою, що прийняла спадщину щодо всього майна».
Відповідно до ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).
Статтею 1217 ЦК України встановлено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом.
До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ст.1218 ЦК України).
Згідно із ст.1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.
Відповідно до ст.1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, не прийняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених ст.1259 ЦК України.
Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини (ч.1 ст.1269 ЦК України).
Строк для прийняття спадщини встановлюється у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (ч.1 ст.1270 ЦК України).
Положеннями ч.3 ст.1296 ЦК України передбачено, що відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє права на спадщину.
Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом (ч.2 ст.328 ЦК України).
Відповідно до ст.392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.
У відповідності з п.1 ст.6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною Законом України №475/97-ВР від 17.07.1997 року, яка відповідно до ст.9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов`язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом. Право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст.392 ЦК України).
Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод (1950 р.), ратифікована Законом України від 17 липня 1997 р. №475/97-ВР, зокрема ст.1 Протоколу №1 (1952 р.) передбачає право кожної фізичної чи юридичної особи безперешкодно користуватися своїм майном, не допускає позбавлення особи свого майна, крім як в інтересах суспільної необхідності і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права, визнає право держави на здійснення контролю за використанням власності у відповідності з загальними інтересами або для забезпечення податків, інших зборів чи штрафів.
Відповідно до п.6 Постанови №5 Пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 року « Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.
Статтею 17 Закону України від 23 лютого 2006 року №3477-IV "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та практику Європейського Суду з прав людини як джерело права.
Оскільки нотаріусом позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на частину житлового будинку, за ОСОБА_1 підлягає визнанню право власності на ј частку житлового будинку АДРЕСА_3 (до перейменування Іллічівськ) Одеської області Одеського району на підставі рішення суду.
Відповідно до п.6 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 №14 «Про судове рішення у цивільній справі», враховуючи принцип безпосередності судового розгляду, рішення може бути обґрунтоване лише доказами, одержаними у визначеному законом порядку та дослідженими в судовому засіданні.
Згідно зі ст.263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Європейський суд справ людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).
З огляду на викладене вище, приймаючи до уваги фактичні обставини справи, суд дійшов висновку про відсутність підстав для надання оцінки решті доводів, наведених сторонами по справі в обґрунтування власних правових позицій, оскільки їх дослідження судом у будь-якому випадку не матиме наслідком спростування висновків, до яких суд дійшов по тексту рішення вище щодо суті позовних вимог.
З цих підстав, керуючись ст.ст.2, 5, 10-13, 18, 141, 258-259, 263 Цивільного - процесуального кодексу України, Суд
Позовну заяву ОСОБА_1 до Чорноморської міської ради Одеської області (треті особи: приватний нотаріус Одеського районного нотаріального округу Одеської області Перчеклій Інесса Миколаївна, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ) про визнання права власності на майно в порядку спадкування - задовольнити повністю.
Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) право власності на ј частку житлового будинку АДРЕСА_3 загальною площею 106,6 кв.м., житловою площею 69,00 кв.м. в порядку спадкування.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених Цивільним-процесуальним кодексом України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому Цивільним-процесуальним кодексом України.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
Суддя Іллічівського міського
суду Одеської області М.І.Петрюченко