Провадження № 2/761/2851/2022
У Х В А Л А

26 вересня 2022 року Шевченківський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді Саадулаєва А.І.,

за участю секретаря Решта Д.О.,

від позивача: ОСОБА_1 , представник ОСОБА_2 ,

від відповідача 2: представник ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві заяву представника відповідача 2 про закриття провадження у справі за позовом ОСОБА_4 до Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Ляшук Олени Вікторівни, ОСОБА_5 , про визнання заповіту недійсним,

встановив:

В провадженні Шевченківського районного суду м. Києва перебуває вказана позовна заява ОСОБА_4 до Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Ляшук Олени Вікторівни, ОСОБА_5 , про визнання заповіту недійсним.

Предметом позову є визнання недійсним заповіту від 03 листопада 2017 року, де заповідачем є ОСОБА_6 (реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 ) та посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Ляшук Оленою Вікторівною, під реєстровим номером 1463.

Представником відповідача-2 заявлено клопотання про закриття провадження у оскільки станом на дату відкриття провадження у справі між сторонами був відсутній предмет спору.

В судовому засіданні представник позивача просив відмовити в задоволенні клопотання в повному обсязі.

В судовому засіданні представник відповідача-2 клопотання підтримав в повному обсязі та просив його задовольнити.

Відповідач-1 в судове засідання не з`явився з невідомих суду причин, про місце, дату та час розгляду справи повідомлявся належним чином.

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно з частинами першою, третьою статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Частиною 1 статті 255 ЦПК України визначено підстави закриття провадження у справі, якщо: 1) справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства; 2) відсутній предмет спору; 3) набрали законної сили рішення суду або ухвала суду про закриття провадження у справі, ухвалені або постановлені з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, або є судовий наказ, що набрав законної сили за тими самими вимогами; 4) позивач відмовився від позову і відмова прийнята судом; 5) сторони уклали мирову угоду і вона затверджена судом; 6) суд встановить обставини, які є підставою для відмови у відкритті провадження у справі відповідно до пунктів 4, 5 частини першої статті 186 цього Кодексу; 7) настала смерть фізичної особи або оголошено її померлою чи припинено юридичну особу, які були однією із сторін у справі, якщо спірні правовідносини не допускають правонаступництва; 8) після відкриття провадження у справі між сторонами укладено угоду про передачу спору на вирішення до третейського суду, якщо тільки суд не визнає, що така угода є недійсною, втратила чинність або не може бути виконана.

Необхідність запровадження такого правила обумовлена тим, що відповідно до ст. 124 Конституції України, юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір, на відміну від раніше чинної конституційної норми про те, що юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі.

Проте поняття «юридичний спір» має тлумачитися широко, виходячи з підходу Європейського суду з прав людини до тлумачення поняття «спір про право» (п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод). Зокрема, Європейський суд з прав людини зазначає, що відповідно до духу зазначеної Конвенції поняття «спір про право» має розглядатися не суто технічно, йому слід надавати сутнісного, а не формального значення.

Прикладами відсутності предмета спору можуть бути дії сторін, чи настання обставин, якщо між сторонами, у зв`язку з цим, не залишилося неврегульованих питань або самі сторони врегулювали спірні питання. Вказана позиція відображена у постанові ВС у справі №404/251/17 від 03.05.2018 та у постанові ВС у справі № 638/3792/20 від 20.09.2021.

Зі змісту клопотання вбачається, що представник відповідача-2 просить закрити провадження у справі фактично за відсутності предмету спору, при цьому представником відповідача-2 не надано до суду належних та допустимих доказів на підтвердження обставин викладених у клопотанні.

Враховуючи викладене, те, що обставини на які посилається представник відповідача-2 в своєму клопотанні не знайшли свого підтвердження, тому у задоволенні клопотання представника відповідача-2 про закриття провадження по справі слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 255, 256, 263-265 ЦПК України, суд,

ухвалив:

У задоволенні заяви представника ОСОБА_5 про закриття провадження у справі за позовом ОСОБА_4 до Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Ляшук Олени Вікторівни, ОСОБА_5 , про визнання заповіту недійсним - відмовити.

Ухвала суду оскарженню не підлягає.

Суддя: