ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

3 жовтня 2022 року

м. Київ

справа № 635/7431/19

провадження № 61-19252св20

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: Карпенко С. О. (судді-доповідача), Ігнатенка В. М.,

Стрільчука В. А.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - Товариство обмеженою відповідальністю «Харківгаз Збут»,

провівши у порядку письмового провадження попередній розгляд справи за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Харківського районного суду Харківської області від 23 червня 2020 року, ухвалене у складі судді Назаренко О. В., та постанову Харківського апеляційного суду

від 24 листопада 2020 року, прийняту колегією у складі суддів: Маміної О. В., Пилипчук Н. П., Тичкової О. Ю.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У жовтні 2019 року ОСОБА_1 звернулася з позовом до Товариства обмеженою відповідальністю (далі - ТОВ) «Харківгаз Збут» про зобов`язання вчинити дії.

В обґрунтування позову вказувала, що вона проживає на АДРЕСА_1 . У вказаному домоволодінні вона використовує газ для опалення, має вузол обліку газу. Послуги з постачання газу надає ТОВ «Харківгаз Збут».

Позивач вважала, що її права як споживача газу порушені відповідачем, оскільки у період з 1 травня 2016 року до 1 листопада 2018 року ціна (тариф) була значно завищена. Плату за природний газ відповідач нараховував відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 24 квітня 2016 року № 315 «Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 1 жовтня 2015 року № 758».

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 4 березня 2019 року у справі № 826/9665/16, залишеним без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 8 липня 2019 року, постанову Кабінета Міністрів України № 315 від 27 квітня 2016 року визнана протиправною та нечинною з моменту її прийняття, тобто з 27 квітня 2016 року.

Позивач вважає доведеним належними, допустимими та достатніми доказами факт незаконного нарахування плати за послуги з постачання природного газу за період з 1 травня 2016 року до 1 листопада 2018 року. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року в справі № 757/31606/15-ц (провадження № 14-285цс18) зазначено, що у разі скасування судом акта, яким встановлені тарифи на житлово-комунальні послуги, за зверненням споживача їх виконавець (постачальник) повинен здійснити перерахунок.

Вказувала, що 28 серпня 2019 року вона зверталась до ТОВ «Харківгаз Збут» із заявою про здійснення перерахунку заборгованості за газ, проте листами відповідача № 61712-ЛВ-15034-0919 від 5 вересня 2019 року та

№ 61705-ЛВ-14978-0919 від 4 вересня 2019 року відмовлено у здійсненні перерахунку з огляду на відсутність передбаченого законодавством механізму такого перерахунку.

Внаслідок необґрунтованого нарахування за постачання газу позивача постійно позбавляли субсидії, вимагали погасити заборгованість; неможливість отримання субсидії через вимогу сплати за газ за необґрунтованими тарифами завдало їй моральну шкоду, розмір якої позивач оцінює в 3 311 грн.

За таких обставин просила зобов`язати ТОВ «Харківгаз Збут» здійснити перерахунок вартості послуги з постачання газу, сплаченої нею у період

з 1 травня 2016 року до 1 листопада 2018 року, за особовим рахунком № НОМЕР_1 та за період з 1 листопада 2018 року до дати розгляду справи

з урахуванням переплати при перерахунку та отриманої субсидії; стягнути з відповідача 3 311 грн на відшкодування моральної шкоди.

Короткий зміст судових рішень судів першої і апеляційної інстанцій та мотиви їх прийняття

Рішенням Харківського районного суду Харківської області від 23 червня

2020 року позов задоволено частково.

Зобов`язано ТОВ «Харківгаз Збут» здійснити перерахунок вартості послуги з постачання газу, сплаченої ОСОБА_1 за особовим рахунком № НОМЕР_1 за період з 1 листопада 2018 року до дня розгляду справи по суті з урахуванням переплати при перерахунку та отриманої субсидії.

У задоволенні позову в іншій частині відмовлено.

Суд першої інстанції вважав доведеними належними і допустимими доказами вимоги позивача в частині зобов`язання ТОВ «Харківгаз Збут» здійснити перерахунок вартості послуги з постачання газу, сплаченої ОСОБА_1 за особовим рахунком № НОМЕР_1 за період з 1 листопада 2018 року до дня розгляду справи по суті з урахуванням переплати при перерахунку та отриманої субсидії.

Відмовляючи у задоволенні позову в частині вирішення позовних вимог про відшкодування моральної шкоди, суд першої інстанції зазначив про необґрунтування позивачем розміру відшкодування, невстановлення причинно-наслідкового зв`язку між діями відповідача і завданою моральною шкодою та недоведення вини ТОВ «Харківгаз Збут» у завданні немайнової шкоди

ОСОБА_1 .

Постановою Харківського апеляційного суду від 24 листопада 2020 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, задоволено апеляційну скаргу ТОВ «Харківгаз Збут»; рішення Харківського районного суду Харківської області від 23 червня 2020 року в частині задоволених позовних вимог скасовано і ухвалено нове рішення про відмову у задоволенні позову.

В іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Приймаючи постанову, суд апеляційної інстанції виходив з того, що рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 4 березня 2019 року визнано протиправною та нечинною лише постанову Кабінету Міністрів України

від 27 квітня 2016 року № 315, якою вносились зміни до його ж постанови

від 1 жовтня 2015 року № 758. При цьому з 1 жовтня 2017 року постанова Кабінету Міністрів України від 1 жовтня 2015 року № 758 втратила чинність на підставі постанови від 22 березня 2017 року № 187 «Про затвердження Положення про покладання спеціальних обов`язків на суб`єктів ринку природного газу забезпечення загальносуспільних інтересів у процесі функціонування ринку природного газу». Тобто визнана протиправною та нечинною постанова Кабінету Міністрів України № 315 від 27 квітня 2016 року, поширювала свою дію до 1 квітня 2017 року.

Апеляційний суд зазначив, що постанови Кабінету Міністрів України, якими встановлювались граничні ціни на природний газ з квітня 2017 року, в судовому порядку не визнавались недійсними, тому роздрібні ціни на природній газ, які ними визначені, були дійсними на період, зазначений у цих нормативно-правових актах.

За таких обставин суд апеляційної інстанції зазначив про відсутність підстав для перерахунку позивачу сплачених сум за постачання природного газу.

Короткий зміст вимог касаційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала

У грудні 2020 року ОСОБА_1 подала до Верховного Суду касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення Харківського районного суду Харківської області

від 23 червня 2020 року та постанову Харківського апеляційного суду

від 24 листопада 2020 року і ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Касаційна скарга мотивована неврахуванням судами попередніх інстанцій висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеного у постанові від 16 січня 2019 року в справі № 757/31606/15-ц (провадження № 14-285цс18), згідно з яким у разі скасування судом акта, яким встановлені тарифи на житлово-комунальні послуги, за зверненням споживача їх виконавець (постачальник) повинен здійснити перерахунок.

Крім того, на думку заявника, суди не врахували висновок Великої Палати Верховного Суду, викладений у постанові від 19 листопада 2020 року у справі № 4819/49/19 (провадження № 13-76зво20) про застосування норм права у часі та застосування їх до правовідносин, які тривають та виникли після його ухвалення. Не врахувавши вказаний висновок, суди попередніх інстанцій не перевірили доводи позову про визнання судовим рішенням протиправною та нечинною постанови Кабінету Міністрів України від 27 квітня 2016 року № 315 з моменту її прийняття.

Відзив на касаційну скаргу не надходив.

Провадження у суді касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 18 січня 2021 року відкрито касаційне провадження у справі та витребувано її матеріали із суду першої інстанції.

Підставою відкриття касаційного провадження у цій справі були доводи

заявника про застосування судами попередніх інстанцій норм права без урахування висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Великої Палати Верховного Суду

від 16 січня 2019 року у справі № 757/31606/15-ц (провадження № 14-285цс18), від 19 листопада 2020 року у справі № 4819/49/19 (провадження № 13-76зво20) (пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України).

Встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини справи

Судами попередніх інстанцій встановлено, що ОСОБА_1 проживає

на АДРЕСА_1 .

ОСОБА_1 є споживачем послуг з постачання природного газу, які надає

ТОВ «Харівгаз Збут» на підставі заяви-приєднання до умов договору постачання природного газу побутовим споживачам від 26 січня 2016 року.

29 серпня 2019 року ОСОБА_1 звернулася до ТОВ «Харківгаз Збут» із заявою, в якій просила здійснити перерахунок коштів за особовим рахунком № НОМЕР_1 , сплачених за спожитий газ за період з 27 квітня 2016 року

до 8 липня 2019 року; суму переплат просила зарахувати в рахунок майбутніх платежів; письмово повідомити про розміри тарифів на газ з 9 липня 2019 року; надати до структурного підрозділу з питань соціального захисту населення інформацію про здійснення перерахунку та відсутність боргових зобов`язань за особовим рахунком № НОМЕР_1 .

Листами ТОВ «Харівгаз Збут» № 61705-ЛВ-14978-0919 від 4 вересня 2019 року та № 61712-ЛВ-15034-0919 від 5 вересня 2019 року позивачу роз`яснено про неможливість проведення перерахунку.

Листом від 27 березня 2019 року Управління соціального захисту населення Харківської районної державної адміністрації повідомило ОСОБА_1 , що з травня 2018 року їй не призначено житлову субсидію у зв`язку з існуванням заборгованості зі сплати за спожитий газ.

9 вересня 2019 року ОСОБА_1 звернулася до Управління соціального захисту населення Харківської районної державної адміністрації із заявою про призначення субсидії. Листом вказаного Управління від 11 вересня 2019 року позивачу повідомлено з посиланням на те, що житлова субсидія призначається за умови документального підтвердження сплати заборгованості або укладення договору про її реструктуризацію.

Позиція Верховного Суду, застосовані норми права та мотиви, з яких виходить суд при прийнятті постанови

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Частиною третьою статті 401 ЦПК України передбачено, що суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Згідно з частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Вивчивши матеріали цивільної справи та перевіривши правильність застосування норм матеріального права в межах вимог та доводів касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, суд дійшов таких висновків.

Взаємовідносини між газопостачальником, газорозподільним підприємством, газотранспортним підприємством та споживачами природного газу регулюються Законом України «Про ринок природного газу», Кодексом газорозподільних систем (далі - Кодекс ГРМ), затвердженим постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг,

від 30 вересня 2015 року № 2494, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 6 листопада 2015 року за № 1379/2782, Правилами постачання природного газу, затвердженими постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (далі - НКРЕКП),

від 30 вересня 2015 року № 2496 та іншими нормативно-правовими актами України.

Відповідно до частини першої статті 4 Закону України «Про ринок природного газу» державне регулювання ринку природного газу здійснює регулятор у межах повноважень, визначених цим Законом та іншими актами законодавства.

Згідно з пунктом 17 частини третьої статті 4 Закону України «Про ринок природного газу» до компетенції Регулятора на ринку природного газу належить затвердження правил постачання природного газу.

Постановою НКРЕКП від 30 вересня 2015 року № 2496 затверджено Правила постачання природного газу, якими врегульовано відносини, які виникають між постачальниками та споживачами природного газу, з урахуванням їх взаємовідносин з операторами газорозподільної системи/газотранспортної системи.

Пунктом 2 розділу ІІІ Правил постачання природного газу передбачено, що постачання природного газу побутовому споживачу здійснюється на підставі договору, що укладається між ним та постачальником на умовах типового договору постачання природного газу побутовим споживачам, затвердженого Регулятором, які є однаковими для всіх побутових споживачів України.

У період часу з 1 жовтня 2015 року до 1 квітня 2017 року діяло Положення про покладання спеціальних обов`язків на суб`єктів ринку природного газу для забезпечення загальносуспільних інтересів у процесі функціонування ринку природного газу (відносини у перехідний період), затверджене постановою Кабінету Міністрів України від 1 жовтня 2015 року № 758.

Постановою Кабінету Міністрів України від 27 квітня 2016 року № 315 «Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 1 жовтня 2015 року № 758», якою вносилися зміни до пункту 13 Положення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 1 жовтня 2015 року, № 758 було визначено, що з 1 травня 2016 року до 31 березня 2017 року (включно) діє гранична роздрібна ціна на природний газ для побутових споживачів

у розмірі 6,879 грн за 1 куб. м та формула її розрахунку; ціна продажу природного газу Національною компанією «Нафтогаз України» постачальникам природного газу для потреб населення визначена на рівні імпортного паритету

в розмірі 4,942 грн за 1 куб. м.

До прийняття Кабінетом Міністрів України постанови № 315 з 1 жовтня 2015 року діяли граничні роздрібні ціни на природний газ для побутових споживачів, диференційовані залежно від виду та обсягів використання природнього газу, а саме:

1) для приготування їжі та/або підігріву води - 7,188 грн за 1 куб. м;

2) для індивідуального опалення або комплексного використання (індивідуальне опалення, приготування їжі та/або підігріву води) - 7,188 грн за 1 куб. м, крім обсягів до 1 200 куб. м, що використані за період часу з 1 жовтня 2015 року

до 31 жовтня 2016 року (включно) за ціною 3,60 грн за 1 куб. м.

Вказана постанова Кабінету Міністрів України від 27 квітня 2016 року № 315 набула чинності 30 квітня 2016 року та втратила чинність 1 листопада 2018 року у зв`язку з прийняттям постанови Кабінету Міністрів України від 19 жовтня

2018 року № 867.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 4 березня 2019 року у справі № 826/9665/16, залишеним без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 8 липня 2019 року, визнано протиправною та нечинною постанову Кабінету Міністрів України від 27 квітня 2016 року № 315 «Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 1 жовтня

2015 року № 758» з моменту її прийняття, а саме з 27 квітня 2016 року.

Постановою Верховного Суду від 25 червня 2020 року рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 4 березня 2019 року та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 8 липня 2019 року скасовано та направлено справу на новий розгляд до Окружного адміністративного суду міста Києва.

За даними Єдиного державного реєстру судових рішень, рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 13 вересня 2021 року, залишеним без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 8 грудня

2021 року, у задоволенні адміністративного позову про визнання протиправною (незаконною) постанови від 27 квітня 2016 року № 315 відмовлено.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін

(частина перша статті 12 ЦПК України).

Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частиною шостою статті 81 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно з частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України).

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).

Враховуючи викладене, суд апеляційної інстанції на підставі належним чином оцінених доказів дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позову.

Колегія суддів враховує, що підстава позову, на яку позивач посилалася в обґрунтування позовних вимог, а саме рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 4 березня 2019 року у справі № 826/9665/16, яким визнано протиправною та нечинною постанову Кабінету Міністрів України від 27 квітня 2016 року № 315 «Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України

від 1 жовтня 2015 року № 758», перестала існувати, тому підстави для здійснення перерахунку зі сплати за спожитий газ відсутні.

Такого висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 8 квітня 2022 року у справі № 466/10134/19 (провадження № 61-16243св21).

Суд апеляційної інстанції правильно зазначив, що позивач не довела належними та допустимими доказами факту безпідставного нарахування відповідачем плати за спожитий газ у зв`язку з невідповідністю тарифам, які діяли у спірному періоді.

Доводи касаційної скарги про неврахування судами попередніх інстанцій висновків Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року

у справі № 757/31606/15-ц (провадження № 14-285цс18) та від 19 листопада

2020 року у справі № 4819/49/19 (провадження № 13-76зво20) не впливаютьна правильність висновку апеляційного суду про відмову у задоволення позову, оскільки судове рішення, яким визнано недійсним тариф, скасовано і, як наслідок, підстава обґрунтування позову ОСОБА_1 перестала існувати.

Крім того, не спростовують аргументи касаційної скарги і висновки судів попередніх інстанцій в частині недоведення позову про відшкодування моральної шкоди.

Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку, що рішення суду першої інстанцій у частині, залишеній без змін апеляційним судом, та постанова апеляційного суду ухвалені без додержанням норм матеріального та з порушенням норм процесуального права.

Касаційний суд з урахуванням частини першої статті 400 ЦПК України переглянув у касаційному порядку оскаржувані судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження у цій справі.

Підстав для виходу за межі розгляду справи судом касаційної інстанції не встановлено.

Встановивши відсутність підстав для скасування рішення суду першої інстанцій у частині, залишеній без змін апеляційним судом, та постанови апеляційного суду в межах підстав касаційного оскарження, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції у відповідній частині та постанова суду апеляційної

інстанції - залишенню без змін.

Щодо судових витрат

Оскільки суд дійшов висновку про залишення касаційної скарги без задоволення, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у судах першої та апеляційної інстанцій, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції, немає.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ :

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Харківського районного суду Харківської області від 23 червня

2020 року, у частині залишеній без змін апеляційним судом, та постанову Харківського апеляційного суду від 24 листопада 2020 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: С. О. Карпенко В. М. Ігнатенко В. А. Стрільчук