Справа №461/5190/22
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 жовтня 2022 року м.Львів

Галицький районний суд м.Львова

в складі

головуючого судді Романюка В.Ф.

з участю:

секретаря судового засідання Решетова Д.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Львові в порядку окремого позовного провадження цивільну справу за заявою ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , номер паспорта громадянина України НОМЕР_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 (адреса проживання: АДРЕСА_1 ), заінтересована особа: Галицький відділу державної реєстрації актів цивільного стану у м.Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) (адреса: 79005, м.Львів, вул. Грушевського, 16) про встановлення факту смерті на тимчасово окупованій території України,

в с т а н о в и в:

Заявник звернувся до суду із заявою, в якій просить встановити факт смерті ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , громадянки України, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 у м. Сімферополь Автономної Республіки Крим, причина смерті: набряк легень, пневмонія пайова.

В обгрунтування поданої заяви покликається на те, що його дружина ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , померла ІНФОРМАЦІЯ_5 у м. Симферополі Автономної Республіки Крим, яке на сьогоднішній день є тимчасово непідконтрольною уряду України територією.

Факт смерті ОСОБА_2 підтверджується наступними документами:

- копією довідки про смерть № С-00208 від 23.10.2018 року;

- копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_3 від 23.10.2018 року.

Факт належності до кола осіб, що мають право звернутися до суду із заявою щодо встановлення факту смерті підтверджується копією свідоцтва про шлюб з ОСОБА_2 (дівоче прізвище ОСОБА_3 ) серії НОМЕР_4 від 16.09.2022 року.

Заявник зазначає, що встановлення даного факту, що має юридичне значення необхідне для державної реєстрації смерті особи, згідно з чинного законодавства Україні. Іншої можливості встановити факт, окрім звернення до суду заявник не має, тому просить суд позовні вимоги задоволити.

Ухвалою суду від 03 жовтня 2022 року у справі відкрито провадження та призначено до розгляду.

Заявник ОСОБА_1 у судове засідання не з`явився, оскільки відповідно до заяви просить суд проводити розгляд справи у його відсутності. Вимоги заяви підтримує та просить суд такі задоволити.

Представник заінтересованої особи Галицького відділу державної реєстрації актів цивільного стану у місті Львова Західного Міжрегіонального управління Міністерства Юстиції (м.Львів) у судове засідання не з`явився.

Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши дійсні обставини справи та перевіривши їх доказами, суд приходить до наступного висновку.

Суд встановив, що відповідно до свідоцтва про шлюбу, серії НОМЕР_5 , 28 вересня 2012 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_4 було укладено шлюб, який був зареєстрований Виконавчим комітетом Масандрівською селищною радою м. Ялта Автономною Республіки Крим, актовий запис за №18. Прізвище дружини після реєстрації шлюбу: « ОСОБА_5 ».

ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , померла, актовий запис за №8, що стверджується копією свідоцтва про смерть виданого Ялтинським міським відділом запису актів цивільного стану Департаменту запису актів громадського стану Міністерства юстиції Республіки Кримі, серії НОМЕР_3 .

Крім цього, факт смерті ОСОБА_2 підтверджується наступними документами:

- копією довідки про смерть № С-00208 від 23.10.2018 року;

- копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_3 від 23.10.2018 року.

Згідно частини 1 ст. 17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану», державна реєстрація смерті проводиться органом державної реєстрації актів цивільного стану на підставі: 1) документа встановленої форми про смерть, виданого закладом охорони здоров`я або судово-медичною установою; 2) рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час або про оголошення її померлою.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», тимчасово окупована Російською Федерацією територія України є невід`ємною частиною території України, на яку поширюється дія Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків, крім документів, що підтверджують факт народження, смерті, реєстрації (розірвання) шлюбу особи на тимчасово окупованій території, які додаються до заяви про державну реєстрацію відповідного акта цивільного стану (ч. 3 ст. 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України»).

Статтею 49 ЦК України встановлено, що актами цивільного стану є події та дії, які нерозривно пов`язані з фізичною особою і започатковують, змінюють, доповнюють або припиняють її можливість бути суб`єктом цивільних прав та обов`язків. Актами цивільного стану є народження фізичної особи, встановлення її походження, набуття громадянства, вихід з громадянства та його втрата, досягнення відповідного віку, надання повної цивільної дієздатності, обмеження цивільної дієздатності, визнання особи недієздатною, шлюб, розірвання шлюбу, усиновлення, позбавлення та поновлення батьківських прав, зміна імені, інвалідність, смерть тощо. Державній реєстрації підлягають народження фізичної особи та її походження, громадянство, шлюб, розірвання шлюбу у випадках, передбачених законом, зміна імені, смерть.

Відповідно до п.8 ч.1 ст.315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті, а відповідно до роз`яснень, наданих у п. 18 постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 31 березня 1995 року, рішення суду про встановлення факту, що має юридичне значення, не змінює собою документів, що видають зазначені органи, а є лише підставою для їх одержання. Якщо документи про смерть особи відсутні, то державна реєстрація її смерті проводиться на підставі рішення суду про встановлення факту смерті.

У абзаці першому п.13 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», заяви про встановлення факту смерті особи в певний час приймаються до провадження суду і розглядаються за умови подання заявниками документів про відмову органів реєстрації актів громадянського стану в реєстрації події смерті.

Разом з тим, під час вирішення питання щодо оцінки доказів у справах про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, суд знаходить за можливе та необхідне врахувати практику Європейського суду з прав людини, зокрема висновки Європейського суду з прав людини у справах проти Туреччини (зокрема, «Loizidou v. Turkey», «Cyprus v. Turkey»), а також Молдови та Росії (зокрема, «Mozer v. the Republic o f Moldova and Russia», «Ila§cu and Others v. Moldova and Russia»), де, ґрунтуючись на Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії (Namibia case), ЄСПЛ наголосив на тому, що першочерговим завданням щодо прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони.

Сформовані вище висновки Європейського суду з прав людини слід розуміти в контексті сформульованого у згаданому Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії так званого «намібійського винятку», який є винятком із загального принципу щодо недійсності актів, у тому числі нормативних, які видані владою не визнаного на міжнародному рівні державного утворення. Зазначений виняток полягає в тому, що не можуть визнаватися недійсними усі документи, видані на окупованій території, оскільки це може зашкодити правам мешканців такої території. Зокрема, недійсність не може бути застосована до таких дій, як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів, невизнання яких може завдати лише шкоди особам, які проживають на такій території. Застосовуючи «намібійський виняток» у справі «Кіпр проти Туреччини», ЄСПЛ, зокрема, зазначив, що виходячи з інтересів мешканців, що проживають на окупованій території, треті держави та міжнародні організації, особливо суди, не можуть просто ігнорувати дії фактично існуючих на такій території органів влади. Протилежний висновок означав би цілковите нехтування всіма правами мешканців цієї території при будь-якому обговоренні їх у міжнародному контексті, а це становило б позбавлення їх наймінімальніших прав, що їм належать.

Беручи до уваги вищенаведені доводи та мотиви, зазначену практику Європейського суду з прав людини, а також ключове значення, яке має встановлення факту народження або смерті особи для реалізації майнових та особистих немайнових прав заявників, рішення суду у такій категорії справ має ґрунтуватись на дотриманні вимог статті 263 ЦПК України щодо повного і всебічного з`ясування обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, в тому числі з урахуванням документів, які видані органами та установами, що знаходяться на такій території.

Таким чином, документи, видані органами та установами (зокрема, лікарняними закладами), що знаходяться на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, як виняток можуть братись до уваги судом та оцінюватись разом з іншими доказами в їх сукупності та взаємозв`язку під час розгляду справ у порядку статті 317 ЦПК України.

В свою чергу, суд враховує, що проведення державної реєстрації смерті громадянки України ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_5 неможливо, оскільки відсутній належний документ, який, відповідно до законодавства України, підтверджує факт смерті останньої.

Отже, встановлення даного факту, що має юридичне значення та необхідне заявнику для реєстрації смерті в єдиному державному реєстрі актів цивільного стану громадян України. Наявні у заявника документи не створюють правових наслідків та не дозволяють безпосередньо вчинити державну реєстрацію смерті.

Виходячи з вищенаведеного, оцінюючи в цілому докази по справі, беручи до уваги вищенаведені встановлені під час розгляду справи обставини, доводи та мотиви, зокрема наявність у заявника об`єктивних перешкод у реєстрації факту смерті громадянки України ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_5 , внаслідок тимчасової окупації території на якій вона померла, суд приходить до висновку, що заявлені вимоги є обґрунтованими та підтверджуються належними, достовірними, достатніми та допустимими доказами у справі, забезпечать реалізацію гарантованих державою прав, а тому наявні законні підстави для задоволення заяви.

Керуючись ст. 1, ч.3 ст. 9 Законом України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», ст. 17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану», ст.ст. 247, 293, 317, 319, 430 ЦПК України, суд, -

ухвалив:

заяву ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , номер паспорта громадянина України НОМЕР_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 (адреса проживання: АДРЕСА_1 ), заінтересована особа: Галицький відділу державної реєстрації актів цивільного стану у м.Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) (адреса: 79005, м.Львів, вул. Грушевського, 16) про встановлення факту смерті на тимчасово окупованій території України, - задоволити.

Встановити факт смерті ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , громадянки України, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 у м. Сімферополь Автономної Республіки Крим, причина смерті: набряк легень, пневмонія пайова.

Відповідно до ч.4 ст.317 ЦПК України рішення у справах про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, підлягає негайному виконанню.

Рішення може бути повністю або частково оскаржено в апеляційному порядку учасниками справи, а також особами, які не брали участь у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки до Львівського апеляційного суду через Галицький районний суд м. Львова. Апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Оскарження рішення не зупиняє його виконання.

Повний текст рішення виготовлено 03.10.2022 року.

Суддя: Романюк В.Ф.