МИКОЛАЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 472/137/22
Провадження № 22-ц/812/841/22
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 жовтня 2022 року Миколаївський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого - Темнікової В.І.,

суддів - Базовкіної Т.М., Крамаренко Т.В.,

із секретарем судового засідання - Ковальським Є.В.,

розглянувши в апеляційному порядку у спрощеному провадженні без повідомлення учасників справи цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , яка діє в інтересах малолітніх дітей: ОСОБА_2 , ОСОБА_2 , подану через її представника - адвоката Ієговську Анастасію Олександрівну, на ухвалу Веселинівського районного суду Миколаївської області від 20 липня 2022 року, постановлену під головуванням судді Чаричанського П.О. в приміщенні того ж суду, за позовом ОСОБА_1 , яка діє в інтересах малолітніх дітей: ОСОБА_2 , ОСОБА_2 до Приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС» про відшкодування шкоди, -

В С Т А Н О В И В :

В лютому 2022 року позивач ОСОБА_1 , яка діє в інтересах малолітніх дітей: ОСОБА_2 , ОСОБА_2 звернулася з позовом до Приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС» про відшкодування шкоди.

В обґрунтування позовних вимог зазначала, що ІНФОРМАЦІЯ_4 близько 23 год. 00 хв. у м. Вознесенськ, Миколаївської області, відбулася дорожньо- транспортна пригода, в якій автомобіль марки «Daewoo Lanos», р. н. НОМЕР_1 , під керуванням водія ОСОБА_3 здійснив наїзд на пішохода ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Внаслідок ДТП пішохід ОСОБА_2 від отриманих травм помер.

Ухвалою Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 29 березня 2021 року у справі №473/848/21 водія автомобіля марки «Daewoo Lanos», р. н. НОМЕР_1 , ОСОБА_3 звільнено від кримінальної відповідальності, передбаченої ч. 1 ст. 119 КК України у зв`язку із примиренням з потерпілою.

В зв`язку з тим, що цивільно-правова відповідальність водія автомобіля «Daewoo Lanos» р. н НОМЕР_1 , на момент настання дорожньо-транспортної пригоди була застрахована в Приватному акціонерному товаристві «Страхова група «ТАС» згідно полісу № АО6466665, позивач, як мати та законний представник малолітніх дітей загиблого ОСОБА_2 - ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_3 , через представника по довіреності ОСОБА_4 звернулась до ПрАТ «Страхова група «ТАС» із заявою про виплату страхового відшкодування заподіяної моральної шкоди та страхового відшкодування, пов`язаного з втратою годувальника.

Листом за вих. № 17106/7121 від 31.08.2021 р. ПрАТ «Страхова група «ТАС» повідомило ОСОБА_1 та її представника по довіреності, що на підставі п.п.27.2 та 27.3. Закону, страховик прийняв рішення про страхову виплату у розмірі 113352,00 грн з сумою першої виплати 54472,10 грн. Розмір страхового відшкодування, пов`язаного з втратою годувальника малолітніми дітьми загиблої становить 170 028,00 грн і, у відповідності до ч. 1 ст. 1202 ЦК України буде виплачуватись щомісячними платежами до квітня 2024 року.

З рішенням страховика про виплату відшкодування втрати годувальника щомісячними платежами до квітня 2024 року позивач не погоджується, оскільки вважає його безпідставним та таким, що суперечить нормі спеціального права - Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно- правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Відповідно до п. 27.2 статті 27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страховик (у випадках, передбачених ст. 41 цього Закону,- МТСБУ) здійснює відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого, на умовах, встановлених статтею 1200 Цивільного кодексу України, кожній особі, яка має право на таке відшкодування, рівними частинами. Загальний розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) утриманцям одного померлого не може бути меншим, ніж 36 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку.

Відповідно до ч. 1 ст. 1200 ПК України, у разі смерті потерпілого право на відшкодування шкоди мають непрацездатні особи, які були на його утриманні або мали на день його смерті право на одержання від нього утримання. Шкода відшкодовується: дитині - до досягнення нею вісімнадцяти років (учню, студенту - до закінчення навчання, але не більш як до досягнення ним двадцяти трьох років); одному з батьків (усиновлювачів) або другому з подружжя чи іншому членові сім`ї незалежно від віку і працездатності, якщо вони не працюють і здійснюють догляд за: дітьми, братами, сестрами, внуками померлого, - до досягнення ними чотирнадцяти років.

У загиблого ОСОБА_2 є двоє малолітніх дітей - син ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та син ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , які у відповідності до п. 27.2 статті 27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» та ч. 1 ст. 1200 ЦК України мають право на відшкодування втрати годувальника.

Дорожньо-транспортна пригода трапилась ІНФОРМАЦІЯ_4, розмір мінімальної заробітної плати на цей момент становив 4 723,00 грн. Таким чином, мінімальний розмір відшкодування пов`язаного з втратою годувальника, який належить ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , становить 170 028,00 грн (4 723,00 х 36 = 170 028,00 грн).

Батьки загиблого - ОСОБА_5 та ОСОБА_6 на момент смерті ОСОБА_2 не перебували на утриманні у останнього, оскільки такі відомості відсутні.

Відповідно до п. 27.5 ст. 27 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно- правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" (надалі по тексту - Закон), відшкодування шкоди, пов`язаної із смертю потерпілого, може бути виплачено у вигляді одноразової виплати. Загальний розмір усіх здійснених страхових відшкодувань (регламентних виплат) за шкоду, заподіяну життю та здоров`ю однієї особи, не може перевищувати страхову суму за таку шкоду.

Відповідно до п. 36.2 Закону, страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо- транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов`язаний у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його.

Загальний розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) утриманцям одного померлого не може бути меншим, ніж 36 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку, про що зазначено в п. 27.2 ст. 27 Закону, де встановлено мінімальний розмір страхового відшкодування за шкоду, заподіяну втратою годувальника. Відшкодування шкоди, заподіяної смертю (втрата годувальника), здійснюється на умовах ст. 1200 ЦК України.

Такими умовами є перебування на утриманні в загиблого або наявність права на одержання від нього утримання. Для наявності права на відшкодування шкоди, завданої смертю потерпілого, дитині достатньо лише наявності права на одержання утримання від померлого. Таке право передбачене ч. 1 ст. 180 СК України, відповідно до якої батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Таким чином, у випадках, коли відшкодування шкоди забезпечується інститутом страхування, то застосуванню підлягає спеціальний закон, яким в даному випадку є Закон України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів".

Відповідно до п. 2.1 ст. 2 Закону, відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно- правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регулюються Конституцією України, Цивільним кодексом України, Законом України "Про страхування", цим та іншими законами України і нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них. Якщо норми цього Закону передбачають інше, ніж положення інших актів цивільного законодавства України, то застосовуються норми цього Закону.

Профільним Законом передбачено обов`язок страховика виплатити страхове відшкодування не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування.

Тобто, вказана норма Закону встановлює обов`язок страховика виплатити страхове відшкодування не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування, та не дає право страховику на розтермінування виплати страхового відшкодування поза межами 90-денного строку з моменту отримання заяви про виплату страхового відшкодування.

Для страхового відшкодування шкоди, заподіяного втратою годувальника такий розмір не може бути меншим, ніж 36 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку.

Також позивач вважає, що посилання відповідача на положення ст.1202 ЦК України в даному випадку є безпідставними, оскільки відповідач виплачує страхове відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого відповідно до розмірів та строків, визначених профільним Законом.

Позивач також звертає увагу, що просив виплатити суму страхового відшкодування по втраті годувальника саме в мінімальному розмірі.

Приватне акціонерне товариство «Страхова група «ТАС» зобов`язане виплатити страхове відшкодування по втраті годувальника, що належить малолітнім ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , в загальному розмірі 170028,00 грн. Станом на 11.02.2022 року відповідач оплатив лише 40174,86 грн відшкодування по втраті годувальника з належних до виплати 170 028,00 грн. і неоплаченою залишилась сума в розмірі 129 853,14 грн (170 028,00 - 40 174,86 = 129 853,14 грн).

Таким чином, з відповідача підлягає стягненню недоплачена сума страхового відшкодування по втраті годувальника в розмірі 129 853,14 грн.

Посилаючись на викладене, позивач просила стягнути з Приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС» недоплачене страхове відшкодування, пов`язане з втратою годувальника в розмірі 129 853,14 грн.

Ухвалою Веселинівського районного суду Миколаївської області від 20 липня 2022 року провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 , яка діє в інтересах малолітніх дітей: ОСОБА_2 , ОСОБА_2 до відповідача Приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС» про відшкодування шкоди зупинене до закінчення перегляду справи № 477/874/19 та справи № 304/936/19 у касаційному порядку.

Не погодившись із вказаною ухвалою суду, позивач через свого представника звернулась до суду з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на порушення права учасників справи на судовий розгляд справи упродовж розумного строку, просила скасувати ухвалу суду від 20 липня 2022 року, а справу направити до суду першої інстанції для продовження її розгляду.

Апелянт наголошує, що межі зупинення провадження у справі не повинні призводити до порушення розумного строку розгляду справи.

Відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Європейський суд з прав людини (далі ЄСПЛ) наголошує на тому, що право на доступ до суду має бути ефективним. Реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (далі - Конвенція), кожна держава-учасниця Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух. Разом із тим не повинно бути занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, так як доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним, але і реальним (рішення ЄСПЛ у справі «Жоффр де ля Прадель пр Франції» від 16 грудня 1992 року).

ЄСПЛ зауважив, що розумність тривалості провадження повинна оцінюватися з урахуванням обставин справи та таких критеріїв як складність справи, поведінка заявника та відповідних органів влади, а також важливості спору для заявника (FRYDLENDER v. FRANCE №30979/96, § 43, ЄСПЛ, від 20 червня 2000 року).

Провадження у справі №304/936/19, на яку посилається суд першої інстанції, ухвало Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 14 лютого 2022 зупинене до закінчення перегляду у касаційному порядку Великою Палатою Верховного Суду справи № 477/87/19.

А справа № 477/874/19, на яку також посилається суд першої інстанції, перебуває на розгляді Великої Палати Верховного Суду ще з 02 березня 2021 року.

Відповідно до Указу Президента №573/2022 постановлено часткову зміну статті 1 Указу Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» затвердженого Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-ІХ (зі змінами, внесеними Указом від 14 березня 2022 року № 133/2022, затвердженим Законом України від 15 березня 2022 року 2119-ІХ, Указом від 18 квітня 2022 року № 259/2022, затвердженим Законом України від 21 квітня 2022 року № 2212-ІХ, та Указом від 17 травня 2022 року № 341/2022, затвердженим Законом України від 22 травня 2022 року № 2263-IX), продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 23 серпня 2022 року строком на 90 діб.

Апелянт зазначає, що в період воєнного стану має скрутне становище, оскільки має на утриманні малолітніх дітей, що підтверджено наявними матеріалами справи.

Таким чином, на думку апелянта, ухвала про зупинення провадження від 20.07.2022 року у даній справі призведе до часової невизначеності можливості поновлення провадження у цій справі, що свідчить про порушення права учасників справи на судовий розгляд справи упродовж розумного строку.

Від ПрАТ "Страхова група "ТАС" надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому відповідач зазначає, що ухвала суду від 20.07.2022р. є законною та обґрунтованою, винесеною без порушення норм процесуального права, у відповідності до п. 6 ч. 1 ст. 251 та п.10 ч.1 ст. 252 ЦІІК України.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на ухвали суду, зазначені в пунктах 1, 5, 6, 9, 10, 14, 19, 37- 40 частини першої ст. 353 ЦПК України, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Згідно ч. 13 ст.7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги; суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Заслухавши доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до положень ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно із вимогами ч. 1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Таким вимогам закону оскаржувана ухвала відповідає.

Зупиняючи провадження у справі суд першої інстанції керувався пунктом 10 ч. 1 ст. 252 ЦПК України та посилався на те, що ухвалою Верховного суду у складі судів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 27.10.2021 року по справі №304/936/19 справу передано на розгляд Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду. У справі №304/936/19 розглядається аналогічне питання, що і в даній справі, а саме: чи виплата здійснюється разовим платежем, чи може виплачуватися частинами.

Суд вважав, що для правильного вирішення справи, яка переглядається, необхідно встановити, яку норму слід застосувати до спірних правовідносин - ЦК України, чи Закону № 1961-IV, враховуючи те, що ЦК України є загальним нормативно-правовим актом, а Закон № 1961-IV є спеціальним нормативно-правовим актом.

В свою чергу, ухвалою Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 14.02.2022 року по справі №304/936/19 провадження по справі зупинене до закінчення перегляду у касаційному порядку Великою Палатою Верховного Суду справи № 477/874/19 про відшкодування шкоди.

У справі №477/874/19 розглядається інше питання, щодо відшкодування шкоди, проте спільним є те, що ставиться питання яку норму слід застосувати до спірних правовідносин - ЦК України, чи Закону № 1961-IV.

Оскільки справа у подібних правовідносинах передана на розгляд Великої Палати Верховного Суду та Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду, суд першої інстанції дійшов висновку про необхідність зупинення провадження у справі №472/137/22 до закінчення перегляду в касаційному порядку Великою Палатою Верховного Суду справи №477/874/19 та Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду справи №304/936/19, а також про те, що таке зупинення забезпечить ухвалення рішення з дотриманням принципу правової визначеності.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду, виходячи з наступного.

Відповідно до вимог п. 10 ч. 1 ст. 252 ЦПК України суд може за заявою учасника справи, а також з власної ініціативи зупинити провадження у справі у випадках перегляду судового рішення у подібних правовідносинах (у іншій справі) у касаційному порядку палатою, об`єднаною палатою, Великою Палатою Верховного Суду.

Згідно із п. 14 ч. 1 ст. 253 ЦПК України, провадження у справі зупиняється у випадках, встановлених п. 10 ч. 1 ст. 252 цього Кодексу, - до закінчення перегляду в касаційному порядку.

Зупинення провадження у справі - це тимчасове припинення судом учинення процесуальних дій під час розгляду справи з визначених у законі об`єктивних підстав, які перешкоджають подальшому її розгляду, і, передбачити усунення яких неможливо.

Подібними є правовідносини, у яких тотожними є предмет спору, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені судом фактичні обставини справи, а також наявне однакове матеріально-правове регулювання.

Як убачається з матеріалів справи позивач звернулася до суду з позовом, в якому просила стягнути з відповідача недоплачене страхове відшкодування, пов`язане з втратою годувальника в розмірі 129 853,14 грн.

В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що відповідач зобов`язаний виплатити страхове відшкодування по втраті годувальника, що належить малолітнім ОСОБА_2 та ОСОБА_2 , в загальному розмірі 170028,00 грн. Станом на 11.02.2022 року відповідач сплатив лише 40174,86 грн відшкодування по втраті годувальника з належних до виплати 170 028,00 грн. і неоплаченою залишилась сума в розмірі 129 853,14 грн (170 028,00 - 40 174,86 = 129 853,14 грн).

При цьому позивач не погоджується з рішенням страховика про виплату відшкодування втрати годувальника щомісячними платежами до квітня 2024 року, оскільки вважає, що воно суперечить п. 27.5 ст. 27 та п. 36.2 ст.36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», так як цим Законом, який є профільним, передбачено обов`язок страховика виплатити страхове відшкодування не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування і вказана норма Закону не дає право страховику на розтермінування виплати страхового відшкодування поза межами 90-денного строку з моменту отримання заяви про виплату страхового відшкодування.

За такого посилання відповідача на положення ст.1202 ЦК України в даному випадку, на її думку, є безпідставними, оскільки у випадках, коли відшкодування шкоди забезпечується інститутом страхування, то застосуванню підлягає спеціальний закон, яким в даному випадку є Закон України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів".

У справі №304/936/19, яка перебуває на розгляді Верховного суду у складі судів Першої судової палати Касаційного цивільного суду, позивач також просила стягнути зі страховика ТОВ «Центр Автовиплат Поліс» на її користь страхове відшкодування у розмірі 96 964,20 грн, пеню з розрахунку подвійної облікової ставки НБУ, на підставі статті 625 ЦК України три відсотки річних, інфляційні втрати у розмірі 66 256,61 грн, а також витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 12 тис. грн.

У цій справі відповідач також здійснив часткову виплату страхового відшкодування та листом повідомив позивача, що товариством було прийнято рішення виплатити частину страхового відшкодування одноразово за період до 25 жовтня 2020 року у розмірі 17 683,20 грн, а подальша виплата щомісячних платежів буде поновлена з 26 жовтня 2020 року.

Позивач у цій справі також вважала зазначені дії відповідача незаконними, оскільки вони суперечать пункту 36.2 статті 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», яким передбачено, що страховик, приймаючи рішення про виплату страхового відшкодування, зобов`язаний виплатити його у передбачений 90-денний строк з моменту отримання заяви про виплату страхового відшкодування, що ця норма права не дає право страховику на розстрочення виплати. Згідно з пунктом 27.2 статті 27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», встановлено мінімальний розмір страхового відшкодування на утримання, який не може бути меншим, ніж 36 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку.

Отже, у справі №304/936/19 розглядається аналогічне питання, що і в даній справі, а саме: чи виплата виплачується разовим платежем, чи може виплачуватися частинами.

Ухвалою Верховного суду у складі судів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 27.10.2021 року по справі №304/936/19 справу передано на розгляд Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду, оскільки суд вважав, що для правильного вирішення справи необхідно встановити, яку норму слід застосувати до спірних правовідносин - ЦК України, чи Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», враховуючи те, що ЦК України є загальним нормативно-правовим актом, а Закон № 1961-IV є спеціальним нормативно-правовим актом.

В свою чергу, ухвалою Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 14.02.2022 року по справі №304/936/19 провадження по справі зупинене до закінчення перегляду у касаційному порядку Великою Палатою Верховного Суду справи № 477/874/19 про відшкодування шкоди.

У справі №477/874/19 розглядається інше питання щодо відшкодування шкоди, проте спільним є те, що ставиться питання яку норму слід застосувати до спірних правовідносин - ЦК України, чи Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» № 1961-IV.

Аналіз заявлених вимог у даних справах свідчить про те, що від вирішення питання яку норму слід застосувати до спірних правовідносин - ЦК України, чи Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» № 1961-IV залежить правильність вирішення спору по суті заявлених вимог.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що висновок суду про наявність підстав для зупинення провадження у даній справі до закінчення перегляду справи № 477/874/19 та справи № 304/936/19 у касаційному порядку, є правильним.

Колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги, що зупинення провадження у даній справі призведе до часової невизначеності можливості поновлення провадження у цій справі і як наслідок до порушення права учасників справи на судовий розгляд справи упродовж розумного строку через те, що справа №477/874/19, на яку послався суд першої інстанції, перебуває на розгляді Великої Палати Верховного Суду ще з 02 березня 2021 року, виходячи з наступного.

Колегія суддів погоджується з доводами апелянта, що відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Європейський суд з прав людини (далі ЄСПЛ) наголошує на тому, що право на доступ до суду має бути ефективним. Реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (далі - Конвенція), кожна держава-учасниця Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух. Разом із тим не повинно бути занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, так як доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним, але і реальним (рішення ЄСПЛ у справі «Жоффр де ля Прадель пр Франції» від 16 грудня 1992 року).

ЄСПЛ зауважив, що розумність тривалості провадження повинна оцінюватися з урахуванням обставин справи та таких критеріїв як складність справи, поведінка заявника та відповідних органів влади, а також важливості спору для заявника (FRYDLENDER v. FRANCE №30979/96, § 43, ЄСПЛ, від 20 червня 2000 року).

Відповідно до ч.3 ст. 6 Закону України «Про доступ до судових рішень» суд при здійсненні судочинства може використовувати лише текст судового рішення, який опубліковано офіційно або внесено до Єдиного державного реєстру судових рішень.

З Єдиного державного реєстру судових рішень вбачається, що Велика Палата Верховного Суду постановою від 29 червня 2022 року у справі № 477/874/19 вже прийняла остаточне рішення у цій справі.

Отже, зазначені доводи апеляційної скарги не призведуть до часової невизначеності можливості поновлення провадження у даній справі і як наслідок до порушення права учасників справи на судовий розгляд справи упродовж розумного строку.

Приймаючи остаточне рішення у справі, суд апеляційної інстанції враховує, що, як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого в Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення Європейського суду з прав людини у справі "Руїз Торія проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain, серія A, N 303-A, § § 29-30)). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (рішення Європейського суду з прав людини у справі "Гірвісаарі проти Фінляндії" (Hirvisaari v. Finland, N 49684/99, § 2)).

Проаналізувавши всі викладені вище обставини у справі та законодавство, яке регулює спірні правовідносини, розглядаючи справу в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що в силу положень ст. 375 ЦПК України підстави для скасування ухвали суду відсутні.

Керуючись статтями 367, 368, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , яка діє в інтересах малолітніх дітей: ОСОБА_2 , ОСОБА_2 , подану через її представника - адвоката Ієговську Анастасію Олександрівну, залишити без задоволення.

Ухвалу Веселинівського районного суду Миколаївської області від 20 липня 2022 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку у випадках, передбачених статтею 389 ЦПК України, протягом тридцяти днів до Верховного Суду, починаючи з дня складення повного судового рішення.

Головуючий

Судді:

Повний текст постанови складено 05 жовтня 2022 року