КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/824/368/2022 Доповідач у суді ІІ інстанції Ігнатченко Н.В.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 вересня 2022 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Ігнатченко Н.В.,

суддів: Мережко М.В., Савченка С.І.,

за участю секретаря судового засідання - Череп Я.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою Підприємства «Основа» Громадської організації товариства книголюбів «Основа»на рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 7 грудня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки та за позовом третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмету спору - Департаменту комунальної власності міста Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про витребування майна, визнання недійсними свідоцтва про право власності, договору іпотеки та договорів купівлі-продажу об`єкта нерухомості,

в с т а н о в и в:

У червні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , в якому просив звернути стягнення на предмет іпотеки за іпотечним договором від 31 травня 2019 року, зареєстрованим в реєстрі за № 1405, 1406, що був укладений між сторонами, а саме на нежилі приміщення групи приміщень № 6 (в літ. «А»), нежитлове приміщення загальною площею 66,7 кв. м, за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 1, номер запису про право власності: 4298446, в рахунок погашення заборгованості ОСОБА_2 перед ОСОБА_1 за договором позики від 21 березня 2019 року у розмірі 6 200 000,00 грн шляхом продажу зазначеного нерухомого майна на прилюдних торгах, в тому числі у формі електронних торгів в порядку, визначеному чинним законодавством України.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 21 березня 2019 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 укладено договір позики, за умовами якого позивач надав відповідачу у безпроцентну позику грошові кошти в сумі 6 200 000,00 грн строком повернення до 6 червня 2019 року включно.

З метою забезпечення виконання зобов`язань за договором позики 31 травня 2019 року сторони уклали іпотечний договір, предметом якого є об`єкт нерухомого майна - нежилі приміщення групи приміщень № 6 (в літ. «А»), нежитлове приміщення загальною площею 66,7 кв. м, за адресою: АДРЕСА_1 , що належать відповідачу на підставі дублікату договору купівлі-продажу нежилих приміщень від 17 січня 2014 року.

Оскільки позичальник, який одночасно є іпотекодавцем, не виконав взяті на себе зобов`язання та взяті у борг кошти станом на 7 червня 2019 року не повернув, позивач просив звернути стягнення на предмет іпотеки шляхом його продажу на прилюдних торгах.

У січні 2020 року Департамент комунальної власності м. Києва виконавчого органу Київської міської ради (КМДА) звернувся в суд із позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про витребування майна, визнання недійсними свідоцтва про право власності, договору іпотеки та договорів купівлі-продажу об`єкта нерухомості.

В обґрунтування позову третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмету спору, зазначено, що 11 грудня 2019 року до Київської міської ради надійшов лист Шевченківського районного суду м. Києва у справі № 761/25245/19 про звернення стягнення на предмет іпотеки - нежитлові приміщення № 6 в літ. «А» по АДРЕСА_1 , загальною площею 66,7 кв. м.

На підставі розпорядження голови Шевченківської районної у м. Києві ради від 17 грудня 2009 року № 188 між Управлінням з питань майна комунального майна, приватизації та підприємництва Шевченківської районної у м. Києві ради та Підприємством громадської організації товариства книголюбів «Основа» в особі директора Трофимової Л.В. 14 грудня 2009 року було укладено договір оренди № 375/2 нежилого приміщення, загальною площею 66,7 кв. м, а саме цоколь з орендованою площею 66,7 кв. м згідно поверхового плану, розміщеного за адресою: АДРЕСА_1 .

16 травня 2014 року директор Підприємства громадської організації товариства книголюбів «Основа» Трофимова Л.В. звернулась до КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Шевченківського району м. Києва» із листом, в якому повідомила, що 20 червня 2010 року набрало законної сили рішення суду про затвердження договору купівлі-продажу нежитлового приміщення по АДРЕСА_1 , яке перебувало в оренді цього підприємства. Право власності зареєстровано 3 вересня 2012 року КП «Київське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна».

Підприємство громадської організації товариства книголюбів «Основа» на підставі постанови Фастівського міськрайонного суду Київської області від 9 червня 2010 року та ухвали Фастівського міськрайонного суду Київської області від 12 червня 2010 року у справі № 2а-225/10 отримало право власності на нежитлове приміщення групи приміщень № 6 в літ. «А» загальною площею 66,7 кв. м за адресою: АДРЕСА_1 . Однак, за номером справи 2а-225/10 в суді знаходилась інша справа за позовом ОСОБА_6 до УДАІ ГУМВС України про скасування постанови, в якій рішення було ухвалено 16 квітня 2010 року.

30 травня 2013 року право власності на вказане майно було оформлене за ОСОБА_4 на підставі свідоцтва про право власності. ОСОБА_4 згідно договору купівлі-продажу від 29 липня 2014 року продав нежитлові приміщення ОСОБА_5 , а той у свою чергу відчужив їх Бену ОСОБА_7 відповідно до договору купівлі-продажу від 17 січня 2014 року.

За інформацією КП «Київське міське бюро технічної інвентаризації» на підставі інвентаризаційних справ будинки за адресою: АДРЕСА_1 та АДРЕСА_1 є одним й тим самим об`єктом.

Рішенням Київської міської ради від 2 грудня 2010 року № 284/5096 житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 разом з нежитловими приміщеннями площею 66,7 кв. м віднесено до комунальної власності територіальної громади м. Києва. Розпорядженнями виконавчого органу Київської міської ради (КМДА) від 10 грудня 2010 року № 1112 та Шевченківської в м. Києві державної адміністрації від 9 лютого 2011 року № 80 в редакції від 30 грудня 2016 року № 801 будинок АДРЕСА_1 разом з нежитловими приміщеннями площею 66,7 кв. м закріплено на праві господарського відання за КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Шевченківського району м. Києва».

Позивач вказав, що рішення про відчуження вказаного об`єкту Київською міською радою не приймалось, тобто не було волевиявлення законного власника на відчуження майна, і вони продовжували суб`єктивно ставитись до спірного нерухомого майна, як до свого власного, зокрема, приймали з цього приводу публічні рішення, які відповідачами не оскаржувались. Вважає, що вказані приміщення вибули з володіння поза волею власника - територіальної громади м. Києва внаслідок неіснуючої постанови Фастівського міськрайонного суду Київської області від 9 червня 2010 року та ухвали Фастівського міськрайонного суду Київської області від 12 червня 2010 року у справі 2а-225/10, тому як наслідок похідні свідоцтва про право власності та договори купівлі-продажу є недійсними.

Департамент комунальної власності м. Києва виконавчого органу Київської міської ради (КМДА) просив суд витребувати від ОСОБА_2 на користь територіальної громади м. Києва в особі Київської міської ради нежитлові приміщення № 6 в літ. «А» по АДРЕСА_1 , загальною площею 66,7 кв. м; визнати недійним договір від 31 травня 2019 року, укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 ; визнати недійсним свідоцтво від 30 травня 2013 року про право власності ОСОБА_4 на нежитлові приміщення № 6 в літ. «А» за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 66,7 кв. м; визнати недійсним договір купівлі-продажу нежитлових приміщень № 6 в літ. «А» за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 66,7 кв. м, укладений 29 липня 2013 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_5 ; визнати недійсним договір купівлі-продажу нежитлових приміщень № 6 в літ. «А» за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 66,7 кв. м, укладений 17 січня 2014 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_2 .

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 16 січня 2020 року прийнято до спільного розгляду у цивільній справі № 761/25245/19 позов Департаменту комунальної власності м. Києва виконавчого органу Київської міської ради (КМДА) та залучено його до участі у справі в якості третьої особи, що заявляє самостійних вимог щодо предмета спору.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 7 грудня 2020 рокупозов ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки задоволено.

Звернуто стягнення на предмет іпотеки за іпотечним договором від 31 травня 2019 року, що був укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , а саме на нерухоме майно - нежитлові приміщення № 6 літ. А по АДРЕСА_1 , загальною площею 66,7 кв. м, в рахунок погашення заборгованості ОСОБА_2 перед ОСОБА_1 за договором позики від 21 березня 2019 року у розмірі 6 200 000,00 грн шляхом продажу вказаного нерухомого майна на прилюдних торгах, в тому числі у формі електронних торгів, відповідно до положень Закону України «Про виконавче провадження». Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 9 605,00 грн.

Позов Департаменту комунальної власності м. Києва виконавчого органу Київської міської ради (КМДА) про витребування майна, визнання недійсними свідоцтва про право власності, договору іпотеки та договорів купівлі-продажу об`єкта нерухомості - нежитлових приміщень № 6 літ. А по АДРЕСА_1 залишено без задоволення.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 19 лютого 2021 року апеляційну скаргу Департаменту комунальної власності м. Києва виконавчого органу Київської міської ради (КМДА), подану представником Здеником Т.В., на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 7 грудня 2020 року повернуто особі, яка її подала.

У грудні 2021 року Підприємство «Основа» Громадської організації товариства книголюбів «Основа» в особі директора Трофимової Л.В., будучи особою, яка не брала участі у справі, однак, на його думку, суд першої інстанції вирішив питання про його права та інтереси, звернулося з апеляційною скаргою на вищевказане рішенняв частині задоволених позовних вимог про звернення стягнення на предмет іпотеки, в якій просить його скасувати з мотивів неповного з`ясування місцевим судом обставин, що мають значення для справи, невідповідності висновків, викладених в рішенні суду, обставинам справи, неправильного застосування норм матеріального і порушення норм процесуального права, та ухвалити в цій частині нове рішення про відмову у задоволенні позову.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що Підприємство «Основа» Громадської організації товариства книголюбів «Основа» було та є законним власником нерухомого майна - нежитловими приміщеннями групи приміщень № 6 (в літ. «А») загальною площею 66,7 кв. м за адресою: АДРЕСА_1 на підставі постанови Фастівського міськрайонного суду Київської області від 9 червня 2010 року та ухвали цього ж суду від 12 червня 2010 року про виправлення помилок та роз`яснення постанови в адміністративній справі. Державну реєстрацію права власності скаржника було здійснено 3 вересня 2012 року відповідно до витягу про державну реєстрацію прав КП «Київське міське БТІ» від 3 вересня 2012 року. Незважаючи на те, що суду першої інстанції було достеменно відомо про те, що оскаржуване рішення суду може вплинути на права та обов`язки Підприємства «Основа» Громадської організації товариства книголюбів «Основа», яке не було стороною у справі, останнього до участі у справі залучено не було.

Скаржник вказав, що став жертвою незаконної схеми «позбавлення права власності на нерухоме майно», що активно застосовувалася у 2013-2014 роках, а саме шляхом укладення нікчемних правочинів щодо реалізації майна з прилюдних торгів та подальшого кількаразового відчуження такого майна до так званого добросовісного набувача, яким у даному випадку є ОСОБА_2 , за участі спеціалізованої організації Філії 10 ПП «Нива-В.Ш.», залученої для організації та проведення прилюдних торгів з реалізації нерухомого майна. Зокрема, в рамках судового розгляду адміністративної справи № 826/12694/17 стали відомі обставини незаконного вибуття нерухомого майна з власності та володіння підприємства шляхом реалізації з прилюдних торгів, а саме приватний нотаріус КМНО Міхніч Т.І. 9 серпня 2018 року повідомила суду, що свідоцтво про придбання нерухомого майна з прилюдних торгів, серія та номер 1102 від 30 травня 2013 року було видане нею на підставі складеного державним виконавцем акту про проведені публічні торги, затвердженого начальником ВДВС Шевченківського РУЮ у м. Києві, який, у свою чергу, складено на підставі проведених 10 квітня 2013 року і оформлених протоколом № 21728/1 від 10 квітня 2013 року прилюдних торгів Філією 10 ПП «Нива-В.Ш.». 29 грудня 2020 року скаржником було отримано лист-відповідь Шевченківського РВ ДВС м. Київ ГТУЮ у м. Києві за № 220897 від 24 грудня 2020 року, відповідно до якого: державний виконавець ВДВС Шевченківського РУЮ у м. Києві Сливка А.І. не підписував та не видавав акт від 25 квітня 2013 року про реалізацію майна, що належить Підприємству «Основа» Громадської організації товариства книголюбів «Основа», а начальник відділу Гоцій Б.І. вказаний акт не затверджував; наказ Господарського суду м. Києва № 57/155 від 4 серпня 2011 року, який вказаний у протоколі та акті про реалізацію майна, до відділу не надходив та на примусовому виконанні не перебував та не перебуває, жодні дії з майном, а саме нежитловими приміщеннями групи приміщень № 6 (літ. «А») загальною площею 66,7 кв. м, які розташовані за адресою: АДРЕСА_1 державним виконавцем не вчинялись, в тому числі і прилюдні торги не проводились. Крім того, скаржником отримано лист Господарського суду м. Києва за № 09-26/58 від 21 травня 2018 року, за яким відповідно до бази даних комп`ютерної програми «Діловодство спеціалізованого суду» у Господарському суді м. Києва справа зі спору між сторонами Підприємства «Основа» Громадської організації товариства книголюбів «Основа» та ТОВ «УніКредит Лізинг» про стягнення суми у розмірі 2 574 363,78 грн не розглядалася і судових рішень щодо стягнення заборгованості на користь юридичної особи, яка зазначена у акті про реалізацію майна, не приймались.

Таким чином, перший раз нерухоме майно вибуло з володіння скаржника через незаконне оформлення недобросовісним набувачем - ОСОБА_4 документів про примусову реалізацію майна на прилюдних торгах, на підставі яких він отримав свідоцтво про придбання нерухомого майна з прилюдних торгів та здійснив державну реєстрацію права власності за собою. Надалі нерухоме майно було кілька разів відчужене за договорами купівлі-продажу, аж до останнього набувача - відповідача у даній справі.

Вищевказані обставини підтвердженні рішенням Господарського суду м. Києва у справі № 910/8330/21 від 15 листопада 2021 року, згідно з яким враховуючи нікчемність акту ВДВС Шевченківського РУЮ у м. Києві про проведені публічні торги (реалізацію майна) від 25 квітня 2013 року, застосовано наслідки недійсності нікчемного правочину в частині скасування свідоцтва про придбання нерухомого майна (нежитлових приміщень групи приміщень № 6 (в літ. «А») за адресою: АДРЕСА_1 ) з прилюдних торгів, серія та номер 1102, виданого 30 травня 2013 року приватним нотаріусом КМНО Міхніч Т.І.

Також скаржник зазначає, що починаючи з 1998 року та до сьогоднішнього дня має зареєстроване місцезнаходження за адресою спірного нерухомого майна: АДРЕСА_1 , та фактично знаходиться за вказаною адресою, де розміщена його книгарня, і право власності на дане нерухоме майно не оскаржувалось. Із 2013 року по сьогоднішній день Підприємство «Основа» Громадської організації товариства книголюбів «Основа» є сумлінним користувачем нежитлового приміщення групи приміщень № 6 (в літ. «А»), зокрема, є споживачем комунальних та експлуатаційних послуг для обслуговування приміщення, має укладені договори на постачання електроенергії, тепла, вивезення смітгя, охорону тощо та сплачує плату за спожиті послуги. Втім, вирішуючи спір та звертаючи стягнення на нерухоме майно, суд першої інстанції незалучив до участі у справі скаржника, чим порушив вимоги ЦПК України та його права як дійсного власника цього майна згідно правовстановлюючих документів на право власності на нього (постанова суду у справі № 2а-225/10), про що неодноразово зазначається у мотивувальній частині оскаржуваного судового рішення.

Отже, за змістом апеляційної скарги Підприємство «Основа» Громадської організації товариства книголюбів «Основа» оскаржує в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції лише в частині задоволених позовних вимог ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки, а в іншій частині вирішених позовних вимог Департаменту комунальної власності м. Києва виконавчого органу Київської міської ради (КМДА) це судове рішення не оскаржується, тому відповідно до вимог частини першої статті 367 ЦПК України апеляційним судом не переглядається.

У відзиві на апеляційну скаргу представники ОСОБА_2 - адвокати Зорін О.В. та Мережко О.О. просять за результатом апеляційного перегляду справи закрити апеляційне провадження відповідно до пункту 3 частини першої статті 362 ЦПК України, оскільки рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 7 грудня 2020 рокуне було вирішено питання про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки Підприємства «Основа» Громадської організації товариства книголюбів «Основа».

В судовому засіданні суду апеляційної інстанції колегія суддів залишила без задоволення клопотання представників відповідача про поновлення строку на подання відзиву та залишила його без розгляду на підставі статей 126, 360 ЦПК України з огляду на те, що копію ухвали про відкриття апеляційного провадження разом з копіями апеляційної скарги та доданих до неї матеріалів ОСОБА_2 особисто отримав засобами поштового зв`язку ще 26 січня 2022 року (а.с. 151, т. 3), а його представники не навели поважних причин, які об`єктивно перешкоджали їм реалізувати своє право на подання відзиву у встановлений п`ятнадцятиденний строк з моменту отримання вказаної ухвали.

Відзиви інших учасників справи на апеляційну скаргу до суду апеляційної інстанції не надійшли.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення учасників справи, що з`явилися в судове засідання, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити з таких підстав.

За правилом частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до вимог статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, що викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Якщо одна із сторін визнала пред`явлену до неї позовну вимогу під час судового розгляду повністю або частково, рішення щодо цієї сторони ухвалюється судом згідно з таким визнанням, якщо це не суперечить вимогам статті 206 цього Кодексу.

Таким вимогам закону ухвалене у справі судове рішення не відповідає.

Судом першої інстанції встановлено, що 21 березня 2019 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 укладено договір позики, за умовами якого позивач надав відповідачу у безпроцентну позику грошові кошти в сумі 6 200 000,00 грн строком повернення до 6 червня 2019 року включно. Зобов`язання позичальника з повернення позикодавцю позики вважається невиконаним (порушеним) у випадку, якщо станом на 7 червня 2019 року позика не буде повернута в повному обсязі (пункт 2.2. договору).

Згідно із пунктом 4.3 договору позики сторони погодили, що виконання позичальником своїх зобов`язань перед позикодавцем згідно даного договору може бути забезпечене шляхом обтяження нерухомого майна позичальника іпотекою (в якій іпотекодержателем виступить позикодавець) (а.с. 13-14, т. 1).

З метою забезпечення виконання зобов`язань за договором позики 31 травня 2019 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 уклали іпотечний договір, посвідчений приватним нотаріусом КМНО Семеновою Г.В. за реєстровим № 1405, 1406, відповідного до якого відповідач передав в іпотеку об`єкт нерухомого майна - нежилі приміщення групи приміщень № 6 (в літ. «А»), нежитлове приміщення загальною площею 66,7 кв. м, за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 1 (а.с. 15-20, т. 1).

Відповідно до пункту 1.2 іпотечного договору цим договором забезпечується повне та своєчасне виконання зобов`язань іпотекодавця перед іпотекодержателем (основного зобов`язання у розумінні статей 1, 3, 18 Закону України «Про іпотеку») за договором позики, укладеним між іпотекодавцем та іпотеко держателем 21 березня 2019 року, а саме повернення позики у розмірі 6 200 000,00 грн терміном до 6 червня 2019 року включно зі сплатою штрафних санкцій (неустойки), відшкодування збитків та інших понесених витрат іпотекодержателя.

Пунктом 4.1 іпотечного договору передбачено, що у разі невиконання або неналежного виконання іпотекодавцем основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом. За вибором іпотекодержателя застосовується один із нижче наведених спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки: за рішенням суду або на підставі виконавчого напису нотаріуса (пункт 4.3 договору) Порядок направлення вимоги про усунення порушення врегульовано пунктам 4.4, 4.5 іпотечного договору.

24 червня 2019 року ОСОБА_1 направив Бену ОСОБА_7 вимогу № 24/06 про усунення порушення зобов`язання за договором позики щодо повернення коштів у розмірі 6 200 000,00 грн, яка залишена останнім без виконання (а.с. 27-30, т. 1).

За відомостями звіту про оцінку майна від 29 травня 2019 року, виготовленого ТзОВ «Крез-Груп», оціночна вартість об`єкта оцінки - нежилих приміщень групи приміщень № 6 (в літ. «А»), нежитлове приміщення загальною площею 66,7 кв. м, за адресою: АДРЕСА_1 без урахування ПДВстановить 5 802 900,00 грн (а.с. 31-37, т. 1).

Суд встановив, що ОСОБА_2 є власником вказаного об`єкту нерухомості на підставі договору купівлі-продажу нежилих приміщень, укладеного 17 січня 2014 року між ОСОБА_5 та ФОП ОСОБА_2 в особі представника за довіреністю - ОСОБА_8 , посвідченого приватним нотаріусом КМНО Каплуном Ю.В. за реєстровим № 290 (а.с. 70-72, т. 1).

Право власності на нежитлові приміщення зареєстровано за відповідачем 17 січня 2014 року на підставі дублікату цього правочину, номер запису про право власності: 4298446, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 30 травня 2019 року (а.с. 25-26, т. 1).

При цьому ОСОБА_5 був власником спірних нежитлових приміщень на підставі договору купівлі-продажу, укладеного 9 липня 2013 року між ОСОБА_4 в особі представника за довіреністю - ОСОБА_9 та ОСОБА_5 , посвідченого приватним нотаріусом Макіївського міського нотаріального округу Донецької області Тоцькою О.В. за реєстровим № 682. (а.с. 77-78, т. 1).

Право власності на зазначене нерухоме майно було зареєстровано за ОСОБА_5 29 липня 2013 року, про що свідчить витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 29 липня 2013 року (а.с. 79, т. 1).

Відповідно до свідоцтва, посвідченого приватним нотаріусом КМНО Міхніч Т.І. за реєстровим № 1102, на підставі акту про реалізацію майна, затвердженого ВДВС Шевченківського РУЮ у м. Києві 25 квітня 2013 року, ОСОБА_4 належало на праві власності майно, що складається із нежилих приміщень групи приміщень № 6 (в літ. «А»), загальною площею 66,7 кв. м, які розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , яке придбане ОСОБА_4 за 287 000,00 грн, що раніше належали Підприємству громадської організації товариства книголюбів «Основа» на підставі постанови Фастівського міськрайонного суду Київської області від 9 червня 2010 року, ухвали Фастівського міськрайонного суду Київської області від 12 червня 2010 року, зареєстрованих Київським міським бюро технічної інвентаризації 3 вересня 2012 року під реєстровим № 3238-П в книзі 23п-258, реєстраційний номер майна 37522290 (а.с. 85, т. 2).

Рішенням Київської міської ради від 2 грудня 2010 року № 284/5096 «Про питання комунальної власності територіальної громади м. Києва» було затверджено перелік об`єктів комунальної власності територіальної громади м. Києва, серед яких житловий будинок по АДРЕСА_1 (а.с. 90-93, т. 2).

Згідно відповіді заступника голови Шевченківської районної в м. Києві державної адміністрації б/н будинок АДРЕСА_1 разом з нежитловими приміщеннями площею 66,7 кв. м закріплено на праві господарського відання за КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Шевченківського району м. Києва» відповідно до рішення Київської міської ради від 2 грудня 2010 року № 284/5096 «Про питання комунальної власності територіальної громади м. Києва», розпоряджень виконавчого органу Київської міської ради (КМДА) від 10 грудня 2010 року № 1112 «Про питання організації управління районами в м. Києві», Шевченківської районної в м. Києві державної адміністрації від 9 лютого 2011 року № 80 «Про закріплення майна за комунальним підприємством «Керуюча дирекція» в редакції від 30 грудня 2016 року № 801 (а.с. 80, т. 2).

У відповідності до листа-підтвердження КП «Київське міське бюро технічної інвентаризації» від 28 серпня 2017 року на підставі інвентаризаційних справ адреса, зазначена в різних документах, як АДРЕСА_1 відноситься до того ж об`єкту нерухомого майна, що АДРЕСА_1 (а.с. 82-84, т. 1).

Ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог ОСОБА_1 та звертаючи стягнення на предмет іпотеки, суд першої виходив з того, що ОСОБА_2 свої зобов`язання за договором позики від 21 березня 2019 року не виконав, отримані в позику кошти вчасно не повернув, чим ухиляється від виконання своїх цивільно-правових обов`язків, а тому позивач на підставі чинного іпотечного договору від 31 травня 2019 року та вимог законодавства вправі захистити своє порушене право шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

Проте колегія суддів не може в повній мірі погодитися з такими висновками суду з огляду на наступне.

Згідно зі статтею 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є забезпечення права на апеляційний перегляд справи, а відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року таке право повинно бути забезпечено судовими процедурами, які повинні бути справедливими. Для того, щоб доступ до суду був ефективним особа повинна мати чітку практичну можливість подання скарги, а тлумачення законодавства не повинно бути надто суворим, не порушувати саму сутність права.

У частині першій статті 5 ЦПК України встановлено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Відповідно до частини першої статті 17 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі в справі, якщо суд вирішив питання про їх права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Правилами статті 18 ЦПК України передбачено, що обов`язковість судового рішення не позбавляє осіб, які не брали участі у справі, можливості звернутися до суду, якщо ухваленим судовим рішенням вирішено питання про їхні права, свободи чи інтереси.

За положеннями частини першої статті 352 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Отже, правом на апеляційне оскарження рішення суду наділена лише особа, яка брала участь у справі, або яка не брала участі у справі, якщо суд вирішив питання про її права свободи, інтереси та (або) обов`язки.

У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 5 вересня 2019 року у справі № 638/2304/17 (провадження № 61-2417сво19) зроблено висновок, що «аналіз частини першої статті 352 ЦПК України дозволяє зробити висновок, що ця норма визначає коло осіб, які наділені процесуальним правом на апеляційне оскарження судового рішення і які поділяються на дві групи - учасники справи, а також особи, які участі у справі не брали, але судове рішення стосується їх прав, інтересів та (або) обов`язків».

Суд апеляційної інстанції лише в межах відкритого апеляційного провадження має процесуальну можливість зробити висновок щодо вирішення чи невирішення судом першої інстанції питань про права та інтереси особи, яка не брала участі в розгляді справи судом першої інстанції (постанова Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 17 лютого 2020 року у справі № 668/17285/13-ц (провадження № 61-41547сво18)).

Звертаючись до суду з апеляційною скаргою, Підприємство «Основа» Громадської організації товариства книголюбів «Основа», як особа, що не брала участь у справі, посилалося на те, що воно було та залишається законним власником нежилих приміщень групи зміщень № 6 (в літ. «А») загальною площею 66,7 кв. м за адресою: м. Київ, вул. Пушкінська, 8 на підставі постанови Фастівського міськрайонного суду Київської області від 9 червня 2010 року та ухвали цього ж суду від 12 червня 2010 року про виправлення описок та роз`яснення постанови в адміністративній справі, згідно яких 3 вересня 2012 року здійснено державну реєстрацію права власності у КП «Київське міське БТІ». Незважаючи на те, що суду першої інстанції було достеменно відомо про те, що оскаржуване рішення про звернення стягнення на вказане майно може вплинути на права та обов`язки підприємства «Основа», яке не було стороною у цьому судовому спорі, останнього до участі у справі залучено не було, чим безпосередньо порушено його права та охоронювані законом інтереси як власника майна.

Відповідно до правової позиції, викладеної у постановах Верховного Суду України від 3 лютого 2016 року у справі № 6-885цс15 та від 6 вересня 2017 року у справі № 6-1844цс16, висновок про відсутність у особи права на оскарження рішення суду першої інстанції на тій підставі, що суд не вирішував питання про його права та обов`язки, може бути зроблений лише після з`ясування, яким чином вказане рішення впливає на обсяг прав, інтересів чи обов`язків особи, яка подала апеляційну скаргу.

Так, закон визначає коло осіб, що наділені процесуальним правом на апеляційне оскарження судового рішення, які поділяються на дві групи: учасники справи, а також особи, які участі у справі не брали, але судове рішення стосується їх прав, інтересів та (або) обов`язків. На відміну від оскарження судового рішення учасником справи, не залучена до участі у справі особа повинна довести наявність у неї правового зв`язку зі сторонами спору або безпосередньо судовим рішенням через обґрунтування наявності трьох критеріїв: вирішення судом питання про її (1) право, (2) інтерес, (3) обов`язок і такий зв`язок має бути очевидним та безумовним, а не ймовірним.

При цьому судове рішення, оскаржуване не залученою до участі у справі особою, повинно безпосередньо стосуватися прав, інтересів та обов`язків цієї особи, тобто судом має бути розглянуто й вирішено спір про право у правовідносинах, учасником яких на момент розгляду справи та прийняття рішення судом першої інстанції є скаржник, або міститься судження про права та обов`язки цієї особи у відповідних правовідносинах.

Рішення є таким, що прийняте про права, інтереси та (або) обов`язки особи, яка не була залучена до участі у справі, лише тоді, якщо в мотивувальній частині рішення містяться висновки суду про права, інтереси та (або) обов`язки цієї особи, або у резолютивній частині рішення суд прямо вказав про права, інтереси та (або) обов`язки такої особи.

В такому випадку рішення порушує не лише матеріальні права осіб, не залучених до участі у справі, а й їх процесуальні права, що витікають із сформульованого в пункті 1 статті 6 Європейської конвенції про захист прав людини і основних свобод положення про право кожного на справедливий судовий розгляд при визначенні його цивільних прав і обов`язків.

Наведене узгоджується з правовими висновками Верховного Суду, викладеними у постановах від 19 червня 2018 року у справі № 910/18705/17, від 3 червня 2019 року у справі № 910/6767/17, від 25 жовтня 2019 року у справі № 910/16430/14, від 5 травня 2020 року у справі № 910/9254/18 та від 29 жовтня 2020 року у справі № 200/6831/18.

Вирішуючи питання про прийняття апеляційної скарги та перегляд судового рішення за апеляційною скаргою особи, яка не брала участі у справі, суд апеляційної інстанції має встановлювати, чи вирішувалося питання про права та обов`язки цієї особи, з урахуванням комплексної оцінки усіх доказів, наявних у справі та доданих до апеляційної скарги.

Із змісту позовної заяви Департаменту комунальної власності м. Києва виконавчого органу Київської міської ради (КМДА) випливає, що суду першої інстанції було відомо про те, що відповідно до розпорядження Шевченківської районної у м. Києві ради від 17 грудня 2009 року № 188 між Управлінням з питань майна комунального майна, приватизації та підприємництва Шевченківської районної у м. Києві ради та Підприємством громадської організації товариства книголюбів «Основа» в особі директора Трофимової Л.В. 14 грудня 2009 року було укладено договір оренди № 375/2 нежилого приміщення, загальною площею 66,7 кв. м, а саме цоколь з орендованою площею 66,7 кв. м згідно поверхового плану, розміщеного за адресою: м. Київ, вул. Пушкінська, 8.

Як свідчать матеріали справи, на підставі постанови Фастівського міськрайонного суду Київської області від 9 червня 2010 року та ухвали Фастівського міськрайонного суду Київської області від 12 червня 2010 року у адміністративній справі № 2а-225/2010 Підприємство «Основа» Громадської організації товариства книголюбів «Основа» 3 вересня 2012 року зареєструвало право приватної власності на об`єкт нерухомості реєстраційний номер 37522290, а саме нежилі приміщення групи зміщень № 6 (в літ. «А») загальною площею 66,7 кв. м за адресою: АДРЕСА_1 в КП «Київське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна», номер запису: 3238-П в книзі: 23п-258.

Вказане підтверджується копіями судових рішень Фастівського міськрайонного суду Київської області від 9 та 12 червня 2010 року у справі № 2а-225/2010 та витягами КП «Київське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна» № 35368012 від 3 вересня 2012 рок, а також інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 40204792 від 7 липня 2015 року(а.с. 59-87, т. 3).

Згідно копії протоколу Філії 10 ПП «Нива-В.Ш.» № 21728/1 від 10 квітня 2013 року про проведення прилюдних торгів з реалізації майна, яке належить Підприємству громадської організації товариства книголюбів «Основа» (м. Київ, вул. Пушкінська, 8), затвердженого директором Філії 10 ПП «Нива-В.Ш.» Ковальчук М.О., 10 квітня 2013 року о 10:00 год. відбулися прилюдні торги з примусового продажу нежилих приміщень групи зміщень № 6 (в літ. «А») загальною площею 66,7 кв. м за адресою: АДРЕСА_1 , переможцем яких став ОСОБА_4 за запропонованою ціною 287 000,00 грн (а.с. 115, т. 3).

На підставі зазначеного протоколу державним виконавцем ВДВС Шевченківського РУЮ у м. Києві Сливкою А.І. при примусовому виконанні зведеного виконавчого провадження з виконання судового наказу № 57/155/11, виданого 12 жовтня 2011 року Господарським судом м. Києва про стягнення з Підприємства громадської організації товариства книголюбів «Основа» на користь ТОВ «УніКредит Лізинг» суми у розмірі 2 574 363,78 грн, складено акт про реалізацію арештованого майна - спірних нежитлових приміщень, що належить Підприємству громадської організації товариства книголюбів «Основа» (м. Київ, вул. Пушкінська, 8), який затверджений начальником цього відділу ДВС Гоцій Б.І. 25 квітня 2013 року (а.с. 116, т. 3).

Встановлено, що в межах судового розгляду адміністративної справи № 826/12694/17 приватний нотаріус КМНО Міхніч Т.І. як відповідач, у відзиві на позов Підприємства «Основа» Громадської організації товариства книголюбів «Основа» про визнання протиправним та скасування свідоцтва про придбання нерухомого майна з прилюдних торгів та зобов`язання скасувати рішення про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно 9 серпня 2018 року повідомила суду, що свідоцтво про придбання нерухомого майна з прилюдних торгів, серія та номер 1102 від 30 травня 2013 року було видане нею ОСОБА_4 на підставі складеного державним виконавцем акту про проведені публічні торги, затвердженого начальником ВДВС Шевченківського РУЮ у м. Києві, який у свою чергу складено на підставі проведених 10 квітня 2013 року і оформлених протоколом № 21728/1 від 10 квітня 2013 року прилюдних торгів Філією 10 ПП «Нива-В.Ш.» (а.с. 117, 118, 121-124, т. 3).

Процедура реалізації майна на прилюдних торгах полягає у забезпеченні переходу права власності на майно боржника, на яке звернено стягнення, до покупця-учасника прилюдних торгів за плату. Така процедура полягає в укладенні та виконанні договору купівлі-продажу. На підтвердження його укладення складається відповідний протокол, а на підтвердження виконання з боку продавця - акт про проведені прилюдні торги. Такі висновки сформульовані у пункті 38 постанови Великої Палати Верховного Суду від 7 липня 2020 року у справі № 438/610/14-ц (провадження № 14-577цс19).

Разом з тим, відповідно до листа начальника Шевченківського РВ ДВС м. Київ ГТУЮ у м. Києві № 220897 від 24 грудня 2020 року виконавчі провадження стосовно Підприємства «Основа» Громадської організації товариства книголюбів «Основа» на виконанні у відділі не перебували, державним виконавцем відділу Сливкою А.І. акт від 25 квітня 2013 року про реалізацію майна, що належить цьому підприємству не видавався, прилюдні торги щодо майна підприємства з ініціативи відділу не проводились (а.с. 58, 120, т. 3).

Листом Господарського суду м. Києва № 09-26/58 від 21 травня 2018 року повідомлено, що відповідно до бази даних комп`ютерної програми «Діловодство спеціалізованого суду» у господарському суді справа зі спору між Підприємством «Основа» Громадської організації товариства книголюбів «Основа» та ТОВ «УніКредит Лізинг» про стягнення суми у розмірі 2 574 363,78 грн не розглядалася і судові рішення щодо стягнення заборгованості не приймалися (а.с. 119, т. 3).

Із матеріалів справи також вбачається, що на час звернення до апеляційного суду Підприємство «Основа» Громадської організації товариства книголюбів «Основа» має зареєстроване місцезнаходження за адресою спірного нерухомого майна: м. Київ, вул. Пушкінська, 8 літ. А, та фактично знаходиться за вказаною адресою, а право власності на вказане нерухоме майно не скасоване у встановленому законом порядку, в тому числі шляхом визнання нечинними та/або скасування судових рішень у справі № 2а-225/2010, на підставі яких воно було зареєстроване.

За загальним правилом, встановленим у статтях 89, 264 ЦПК України обов`язком суду при розгляді справи є дотримання вимог щодо всебічності, повноти й об`єктивності з`ясування обставин справи та оцінки доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Тобто, саме на суд покладено обов`язок під час ухвалення рішення вирішити, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги позивача та якими доказами вони підтверджуються; перевірити наявність чи відсутність певних обставин за допомогою доказів шляхом їх оцінки; оцінити подані сторонами та витребувані у передбаченому законом порядку докази та дійти висновку про наявність або відсутність певних юридичних фактів.

Однак, розглядаючи спір між ОСОБА_1 і ОСОБА_2 та звертаючи стягнення на нежилі приміщення групи зміщень № 6 (в літ. «А») загальною площею 66,7 кв. м за адресою: АДРЕСА_1 , суд першої інстанції незалучив до участі у справі Підприємство «Основа» Громадської організації товариства книголюбів «Основа», чим допустив порушення вимог процесуального права та прав і охоронюваних законом інтересів скаржника як власника цього майна на підставі постанови Фастівського міськрайонного суду Київської області від 9 червня 2010 року та ухвали Фастівського міськрайонного суду Київської області від 12 червня 2010 року у адміністративній справі № 2а-225/2010, про які неодноразово сам зазначав у мотивувальній частині оскаржуваного судового рішення, вирішуючи позовні вимоги третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмету спору - Департаменту комунальної власності м. Києва виконавчого органу Київської міської ради (КМДА).

Крім того, судовим розглядом даної справи в суді апеляційної інстанції встановлено, що рішенням Господарського суду м. Києва від 15 листопада 2021 року у справі № 910/8330/21, яке набрало законної сили, позовні вимоги Позивача - Підприємства «Основа» Громадської організації товариства книголюбів «Основа» до Шевченківського РВ ДВС у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), третя особа - ОСОБА_4 про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину задоволено частково.

Застосовано наслідки недійсності нікчемного правочину в частині скасування свідоцтва про придбання нерухомого майна (нежитлових приміщень групи приміщень № 6 (в літ. «А») за адресою: АДРЕСА_1 ) з прилюдних торгів, серія та номер 1102, виданого 30 травня 2013 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу М.І. (а.с. 157-166, т. 3).

У зазначеному судовому рішенні господарський суд дійшов висновку, про те що матеріалами справи підтверджено, що позивач не вчиняв жодних дій та правочинів щодо вказаного нерухомого майна, не передавав та не відчужував нерухоме майно третім особам, не укладав жодних договорів щодо майна, не продавав та не дарував нерухоме майно, на вказане нерухоме майно не зверталось стягнення у порядку виконавчого провадження та позивач не був боржником за жодним виконавчим провадженням, а тому позовна вимога про визнання недійсним свідоцтво про придбання нерухомого майна з прилюдних торгів підлягає задоволенню.

Отже, оскаржуваним рішенням, задовольняючи вимоги ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки, суд першої інстанції у порушення вимог статей 13, 51, 89, 187, 197, 264 ЦПК України не вирішив питання про склад осіб, які братимуть участь у справіта не залучив Підприємство «Основа» Громадської організації товариства книголюбів «Основа» з власної ініціативи в якості учасника справи, хоча як випливало з наявних в матеріалах справи доказів та змісту оскаржуваного рішення суду було достеменно відомо про те, що рішення по суті спору може вплинути на права та обов`язки Підприємства «Основа» Громадської організації товариства книголюбів «Основа», чим порушив його право на судовий захист своїх прав та інтересів як власника спірного нерухомого майна, з володіння якого вказане майно вибуло на підставі нікчемного правочину.

Наслідки встановлення апеляційним судом того, що судом першої інстанції вирішено питання про права та інтереси особи, яка не брала участі в справі, передбачені пунктом 4 частини третьої статті 376 ЦПК України, згідно якого порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо суд прийняв рішення про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки осіб, що не були залучені до участі у справі.

Якщо після відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою, поданою особою з підстав вирішення судом питання про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, встановлено, що судовим рішенням питання про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки такої особи не вирішувалося, суд закриває апеляційне провадження (пункт 3 частини першої статті 362 ЦПК України).

Аналіз змісту пункту 3 частини першої статті 362 ЦПК України та пункту 4 частини третьої статті 376 ЦПК України вказує, що при розгляді судом апеляційної скарги особи, яка не брала участі в справі, суд зобов`язаний встановити, чи вирішено судом першої інстанції питання про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки скаржника. У випадку, якщо апеляційний суд встановить, що суд першої інстанції прийняв рішення про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки особи, яка не була залучена до участі в справі, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 27 серпня 2020 року у справі № 127/26512/16-ц (провадження № 61-47768св18) вказано, що «у разі подання апеляційної скарги особи, яка не брала участі у справі і апеляційним судом встановлено, що судовим рішенням питання про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки такої особи не вирішувалося, апеляційне провадження підлягає закриттю, а рішення суду першої інстанції не має переглядатися по суті. В той же час відповідно до пункту четвертого частини третьої статті 376 ЦПК України порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо: суд прийняв судове рішення про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки осіб, що не були залучені до участі у справі. Отже, у разі якщо апеляційний суд встановить, що судовим рішенням вирішувалося питання про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки особи, що не були залучені до участі у справі, це є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення».

У даному випадку під час розгляду справи в апеляційному суді Підприємством «Основа» Громадської організації товариства книголюбів «Основа» в особі його представника - адвокатом Грабовською Ю.С. доведено належними і допустимими доказами факт того, що суд першої інстанції вирішив питання про права, свободи та інтереси останнього, а також те, що вказане рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 7 грудня 2020 року про задоволення позову щодо звернення стягнення на предмет іпотекистворює для нього несприятливі наслідки.

Таким чином, встановивши неможливість розгляду справи по суті спору без залучення до її участі в якості сторони Підприємства «Основа» Громадської організації товариства книголюбів «Основа», колегія суддів приходить до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

За положеннями частини першої статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є, зокрема, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню. Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи (частина друга статті 376 ЦПК України).

За таких обставин, розглядаючи пред`явлений позов в частині звернення стягнення на предмет іпотеки, суд першої інстанції належним чином не визначився з характером спірних правовідносин та суб`єктним складом учасників справи, не дослідив наявні у справі докази та не надав їм належну оцінку, в результаті чого ухвалив рішення, яке не відповідає вимогам процесуального права, а тому відповідно до положень статті 376 ЦПК України воно підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

За правилом, яке встановлено у частині третій статті 352 ЦПК України, після відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою особи, яка не брала участі у справі, але суд вирішив питання про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, така особа користується процесуальними правами і несе процесуальні обов`язки учасника справи.

У частинах першій, тринадцятій статті 141 ЦПК України встановлено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

На підставі викладеного та у відповідності до вимог статті 382 ЦПК України з позивача стягуються документально підтверджені судові витрати, понесені скаржником у межах даної справи, а саме 14 407,50 грн сплаченого судового збору за подання апеляційної скарги.

Керуючись статтями 352, 367 - 369, 372, 374, 376, 381 - 384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Підприємства «Основа» Громадської організації товариства книголюбів «Основа» задовольнити.

Рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 7 грудня 2020 року в частині задоволених позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки скасувати та ухвалити в цій частині нове судове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Підприємства «Основа» Громадської організації товариства книголюбів «Основа» 14 407,50 грн (чотирнадцять тисяч чотириста сім гривень 50 копійок) сплаченого судового збору за подання апеляційної скарги.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів до Верховного Суду виключно у випадках, передбачених у частині другій статті 389 ЦПК України.

Головуючий Н.В. Ігнатченко

Судді: М.В. Мережко

С.І. Савченко