Справа № 481/1354/21
Провадж.№ 2/481/45/2022
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

06.10.2022 рокуНовобузький районний суд Миколаївської області

в складі: головуючого судді Вжещ С.І.,

за участю: секретаря судових засідань Юхименко Т.М.,

позивача ОСОБА_1 ,

її представника ОСОБА_2 ,

відповідача ОСОБА_3 ,

його представника ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін в м. Новий Буг цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення грошових коштів в порядку регресу,

В С Т А Н О В И В:

18.10.2021 року ОСОБА_1 звернулась до Новобузького районного суду Миколаївської області з позовом до ОСОБА_3 , в якому просила стягнути з ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) в порядку регресу грошові кошти в розмірі 71346,00 грн.; вирішити питання щодо розподілу судових витрат.

Свої вимоги позивачка мотивувала тим, що між АТ «УкрСиббанк» та ОСОБА_5 17.04.2008 року був укладений договір про надання споживчого кредиту № 0, відповідно до якого банк надав позичальнику кредит в сумі 84000 гривень строком до 17.04.2018 року зі сплатою за користування кредитом відсотків з розрахунку 16,5 %. Згідно договору поруки, укладеного 17.04.2008 року між АТ «УкрСиббанк» та нею ( ОСОБА_1 ), вона як поручитель взяла на себе зобов`язання перед кредитором відповідати по зобов`язанням позичальника ОСОБА_5 , які виникають з умов кредитного договору № 0 від 17.04.2008 року. Рішенням Новобузького районного суду Миколаївської області по справі № 481/819/13-ц від 11.11.2013 року стягнуто в солідарному порядку з неї - ОСОБА_1 та ОСОБА_5 на користь ПАТ «УкрСиббанк» в рахунок відшкодування заборгованості за кредитним договором 66534,51 гривень. На виконання вказаного рішення суду Новобузьким районним відділом ДВС ГТУЮ у Миколаївській області 20.07.2016 року були відкриті виконавчі провадження № 51712845 та № 51713081. У 2019 році вона попросила сина ОСОБА_6 , який на той час працював у Польщі, позичити їй кошти для оплати даної заборгованості. 19.06.2019 року сином ОСОБА_6 було перераховано на карту її знайомої ОСОБА_7 грошові кошти в сумі 53561,53 грн. Решту вона позичила у знайомих, та в цей же день 19.06.2019 року вона оплатила суму в розмірі 71346,00 грн. на рахунок ДВС. 20.06.2019 року Новобузьким районним відділом ДВС ГТУЮ в Миколаївській області виконавчі провадження № 51712845 та № 51713081 були закінчені на підставі п.9 ч.1 ст.39 ЗУ «Про виконавче провадження». Вважає, що вона має право на відшкодування даної суми шляхом стягнення її з відповідача в порядку регресу.

За протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 18.10.2021 р. матеріали позовної заяви передані до провадження судді Вжещ С.І.

Ухвалою від 22.10.2021 року відкрито провадження в справі та призначений судовий розгляд в порядку спрощеного позовного провадження з викликом, повідомленням сторін на 29.11.2021 року.

09.11.2021 року відповідач надав суду відзив на позовну заяву, в якому просив відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 в повному обсязі, посилаючись на те, що кошти, в сумі 71346,00 гривень, для погашення боргу перед ФК «Позика», як правонаступника ПАТ «Укрсиббанк», були ним сплачені за виконавчим провадження, де він є боржником, після отримання 17.06.2019 року від ОСОБА_8 позики в сумі 85000 гривень, в присутності свідків і передані для оплати боргу за кредитом на рахунок ДВС Новобузького РУЮ. Оскільки для оплати через установу банку необхідна була банківська картка, позивачка запропонувала скористатись карткою ОСОБА_7 . Про наявність картки у ОСОБА_7 позивачці було відомо, оскільки їх син, ОСОБА_6 , перебуваючи в Польщі, регулярно надсилав кошти через дану картку для передачі їх позивачці. Оскільки кошти позивачці надав він ( ОСОБА_3 ), остання 19.06.2019 року внесла на рахунок відділу ДВС Новобузького районного управління юстиції 71346,00 гривень з призначенням платежу «Погашення заборгованості за виконавчим провадженням № 51712845 платник ОСОБА_5 ». Решта суми, отримана у борг від ОСОБА_8 , мала бути сплачена за додаткові витрати до ТОВ «Фінансова компанія Позика». Отже, як отримання кредиту у 2008 році для потреб сім`ї (в тому числі для оплати навчання їхнього старшого сина ОСОБА_6 у вищому навчальному закладі) так і рішення про взяття в борг коштів у ОСОБА_8 для його погашення приймалося ним та його, на той час, дружиною ОСОБА_1 спільно та добровільно. З наданої позивачкою копії виписки руху коштів по картці ОСОБА_7 вбачається, що кошти надсилались ОСОБА_6 на цей рахунок регулярно, в тому числі і після погашення ним боргу по кредиту. Крім того, у вказаній виписці не зазначено призначення переказу на суму 53561,53 грн., а лише сам факт зарахування переказу на картку та видача її готівкою у відділенні банку. Позивачка не надала жодного документального підтвердження про задоволення вимог кредитора нею, як поручителем за рахунок своїх особистих коштів, а тому всі наведені позивачкою в позові обставини є нікчемними та неправдивими.

29.11.2021 року в судовому засіданні оголошено перерву до 11.01.2022 року 09:00 для виклику свідків.

11.01.2022 року в судовому засіданні продовжено перерву до 01.02.2022 року 10:00 для забезпечення явки свідків, що не з`явились.

01.02.2022 року в судовому засіданні продовжено перерву до 10.03.2022 року 10:00 за клопотанням представника позивача ОСОБА_2 , яка через хворобу не змогла з`явитись на судовий розгляд. Крім того, судові повістки, що надсилались свідкам ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_6 повернулись до суду з відміткою про відсутність адресатів за вказаними адресами.

10.03.2022 року судовий розгляд не відбувся, у зв`язку з військовою агресією російської федерації на території України та близькістю бойових дій на території Баштанського району Миколаївської області для забезпечення безпеки учасників процесу та працівників суду та в судовому засіданні продовжено перерву до 05.05.2022 року 10:30.

05.05.2022 року в судовому засіданні продовжено перерву до 31.05.2022 року 10:30 за клопотанням позивача ОСОБА_1 , у зв`язку з перебуванням за кордоном її представника ОСОБА_2

31.05.2022 року в судовому засіданні продовжено перерву до 21.06.2022 року 10:00 за клопотанням позивача ОСОБА_1 , у зв`язку з перебуванням за кордоном її представника ОСОБА_2

21.06.2022 року в судовому засіданні продовжено перерву до 11.07.2022 року 11:00 за клопотанням представника позивача ОСОБА_1 , адвоката Істоміної К.В., у зв`язку з неможливістю прибути на судовий розгляд.

11.07.2022 року в судовому засіданні продовжено перерву до 15.08.2022 року 10:00 за клопотанням представника позивача ОСОБА_1 , адвоката Істоміної К.В., у зв`язку з неможливістю забезпечення явки свідка ОСОБА_6 на судовий розгляд.

15.08.2022 року в судовому засіданні продовжено перерву до 07.09.2022 року 11:00 год. за клопотанням представника позивача ОСОБА_1 , адвоката Істоміної К.В., у зв`язку з неможливістю прибути на судовий розгляд.

Позивачка ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_2 під час розгляду справи позовні вимоги підтримали, просили їх задовольнити, посилаючись на обставини, зазначені у позові.

Відповідач ОСОБА_3 та його представник ОСОБА_4 в судовому засіданні позовні вимоги не визнали, просили у їх задоволенні відмовити, посилаючись на обставини, зазначені у відзиві.

Суд, вислухавши пояснення сторін, показання свідків, вивчивши доводи позовної заяви та дослідивши додані до неї письмові документи в їх сукупності, а також відзиву на позов та документи, додані до нього, а також матеріали виконавчих проваджень, приходить до наступного висновку.

Відповідно до ч. 1 ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно з ч. 1 ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

В судовому засіданні встановлено, що сторони 06.05.1989 року уклали шлюб, який за рішенням Новобузького районного суду Миколаївської області від 06.02.2020 року розірваний.

Між АТ «УкрСиббанк» та ОСОБА_5 17.04.2008 року був укладений договір про надання споживчого кредиту № 0, відповідно до якого банк надав позичальнику кредит в сумі 84000 гривень строком до 17.04.2018 року зі сплатою за користування кредитом відсотків з розрахунку 16,5 % . З метою забезпечення належного виконання ОСОБА_5 своїх кредитних зобов`язань, 17.04.2008 року між АТ «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 укладено договір поруки № 198367, згідно якого ОСОБА_1 , як поручитель, взяла не себе зобов`язання перед кредитором відповідати по зобов`язанням позичальника ОСОБА_5 , які виникають з умов кредитного договору № 0 від 17.04.2008 року, у випадку невиконання позичальником взятих на себе зобов`язань по кредитному договору, поручитель несе солідарну відповідальність перед кредитором нарівні з позичальником за повернення суми кредиту, нарахованих відсотків за користування кредитом та штрафних санкцій (п.1.4, п.2.2 договору поруки).

У зв`язку з неналежним виконанням ОСОБА_5 своїх зобов`язань, рішенням Новобузького районного суду Миколаївської області від 11.11.2013 року по справі № 2/481/355/13 стягнуто з ОСОБА_5 та ОСОБА_1 на користь ПАТ «УкрСиббанк» в рахунок відшкодування заборгованості за кредитним договором 66534,51 грн. в солідарному порядку (а.с.11-13).

На виконання рішення суду був виданий виконавчий лист 2/481/355/13 про стягнення з ОСОБА_5 заборгованості за кредитним договором № 0 від 17.04.2008 року в розмірі 66534,51 грн.( солідарно), який перебував на виконанні у Новобузькому районному відділі ДВС Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області (виконавче провадження № 51712845).

Ухвалою Новобузького районного суду Миколаївської області від 24.03.2017 року замінено у виконавчому провадженні за виконавчим листом № 2/481/355/13, виданим 04.12.2013 року Новобузьким районним судом Миколаївської області про стягнення з ОСОБА_5 та ОСОБА_1 в солідарному порядку заборгованості за кредитним договором № 0 від 17.04.2008 року в розмірі 66534,51 грн. та витрат по сплаті судового збору у розмірі 665,35 грн. з кожного, первісного стягувача ПАТ «УкрСиббанк» на його правонаступника ТОВ «Фінансова компанія «Позика» (а.с.14-15).

Постановою старшого державного виконавця Новобузького районного відділу ДВС Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області Піскуном В.В. від 16.05.2018 року звернуто стягнення на доходи боржника ОСОБА_5 ( а.с.37), у зв`язку з чим з нього утримано та перераховано стягувану суми в розмірі 765 гривень 41 копійка (14.01.2019 року), 454 гривні 54 копійки (14.03.2019 року), 454 гривні 54 копійки (03.09.2019 року) .

З квитанції № 0.0..1 від 19.06.2019 року вбачається, що 19.06.2019 року ОСОБА_7 перераховані кошти на рахунок ВДВС Новобузького РУЮ в сумі 71346,00 гривень, в рахунок погашення заборгованості за виконавчим провадженням № 51712845 про стягнення з ОСОБА_5 на користьПАТ «УкрСиббанк», а саме його правонаступника ТОВ «Фінансова компанія «Позика» ( а.с.18, 31)

Постановою старшого державного виконавця Новобузького районного відділу ДВС Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області Піскуном В.В. від 20.06.2019 року закінчено виконавче провадження № 51712845 за виконавчим листом № 2/481/355/13 виданим Новобузьким районним судом Миколаївської області від 04.12.2013 року у зв`язку з сплатою боргу, виконавчого збору та витрат на підставі платіжних доручень № 2459, № 2460 від 20.06.2019 року (а.с.19-20,33).

Також, на виконанні у Новобузькому районному відділі ДВС Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області перебував виконаючий лист 2/481/355/13 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «УкрСиббанк» заборгованості за кредитним договором № 0 від 17.04.2008 року в розмірі 66534,51 грн.( солідарно)( виконавче провадження № 51713081).

Постановою старшого державного виконавця Новобузького районного відділу ДВС Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області Піскуном В.В. від 20.06.2019 року закінчено виконавче провадження № 51713081 за виконавчим листом № 2/481/355/13 виданим Новобузьким районним судом Миколаївської області від 04.12.2013 року у зв`язку з сплатою боргу, виконавчого збору та витрат на підставі платіжних доручень № 2459, № 2460 від 20.06.2019 року (а.с.19-20,33).

Позивач, з посиланням на ст.556 ЦК України, просить стягнути в порядку регресу з відповідача суму в розмірі 71346,00 гривень, як сплачену нею на виконання рішення суду про стягнення солідарно з неї та відповідача заборгованості за кредитним договором № 0 від 17.04.2008 року, при цьому, як вбачається з копії рішення Новобузького районного суду Миколаївської області від 04.12.2013 року № 2/481/355/13, сума до солідарного стягнення складає 66534,51 грн., а, як видно з матеріалів виконавчого провадження № 51712845, залишок боргу перед стягувачем, станом на 19.06.2022 року складав 64860 гривень 02 копійки.

Крім того, як вбачається з виконавчих проваджень № 51712845, де боржником є ОСОБА_3 , та № 51713081, де боржником є ОСОБА_1 ,витребуваних судом за клопотанням представника позивача, адвоката Істоміної К.В., рух коштів та погашення заборгованості перед правонаступником стягувача ПАТ «УкрСиббанк», ТОВ «Фінансова компанія «Позика» здійснювалось за виконавчим провадженням 51712845, де боржником є ОСОБА_5 , а саме частково борг утримувався з його заробітної плати та основна сума сплачена за квитанцією від 19.06.2022 року, зміст якої описаний вище.

Викладене дає підстави вважати, що погашення боргу здійснювалось не поручителем, яким була ОСОБА_1 , а кредитором ОСОБА_3 .

У своєму позові позивач не зазначає, що на час отримання та сплати кредиту, вони з відповідачем перебували у шлюбних відносинах, та не застосовує до правовідносин, що виникли вимоги сімейного законодавства, але суд з цим не погоджується та зазначає таке.

Частина перша статті 21 СК України визначає шлюбом сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Відповідно до частини першої статті 36 СК України шлюб є підставою для виникнення прав та обов`язків подружжя.

Отже інститут шлюбу передбачає виникнення між подружжям тісного взаємозв`язку, і характер такого зв`язку не завжди дозволяє однозначно встановити, коли саме у відносинах з третіми особами кожен з подружжя виступає у власних особистих інтересах, а коли діє в інтересах сім`ї. Саме тому, на переконання Великої Палати Верховного Суду, законодавцем встановлена презумпція спільності інтересів подружжя і сім`ї.

Належність майна до об`єктів права спільної сумісної власності визначено статтею 61 СК України, згідно із частиною третьою якої якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Норма частини третьої статті 61 СК України кореспондує частині четвертій статті 65 цього Кодексу, яка передбачає, що договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї.

При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового (частина друга статті 65 СК України).

За таких обставин за нормами сімейного законодавства умовою належності того майна, яке одержане за договором, укладеним одним із подружжя, до об`єктів спільної сумісної власності подружжя є визначена законом мета укладення договору - інтереси сім`ї, а не власні, не пов`язані із сім`єю інтереси одного з подружжя.

Таким чином, якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то цивільні права та обов`язки за цим договором виникають в обох із подружжя.

Згідно з частиною першою статті 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є, зокрема майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто.

Як видно з встановлених судом обставин, кошти, які були отримані відповідачем по кредитному договору, а поручителем за їх повернення була позивач, планувались для витрачання у спільних інтересах сторін, тобто в інтересах сім`ї. Отже, зобов`язання по сплаті заборгованості за кредитним договором з АТ «УкрСиббанк» № 0 від 17.04.2008 року виникло у позивачки не тільки, як у поручителя, а також і як у подружжя.

Враховуючи положення ст. 70 СК України 1/2 частина заборгованості за кредитним договором в сумі 66534,51 грн.(сума до стягнення за рішенням суду), що складає суму 33267 гривень 26 копійок, яку позивачка просить стягнути в порядку регресу з відповідача, є її особистим боргом та з цих підстав стягненню з останнього не підлягає.

Щодо іншої Ѕ частини заборгованості за кредитним договором, яка складає 33267 гривень 26 копійок, то вона також не підлягає стягненню з відповідача, виходячи з наступного.

Виконання кредитних зобов`язань, які виникли у обох з подружжя, за рахунок коштів одного з них (у тому числі і частково) може бути підставою для вимог до іншого подружжя, в тому числі і за правилами статті 544 ЦК України.

Відповідно до статті 544 ЦК України боржник, який виконав солідарний обов`язок, має право на зворотну вимогу (регрес) до кожного з решти солідарних боржників у рівній частці, якщо інше не встановлено договором або законом, за вирахуванням частки, яка припадає на нього. Якщо один із солідарних боржників не сплатив частку, належну солідарному боржникові, який у повному обсязі виконав солідарний обов`язок, несплачене припадає на кожного з решти солідарних боржників у рівній частці.

Якщо один із колишнього подружжя в повному обсязі виконав зобов`язання, то він у порядку частини першої статті 544 ЦК України має право на зворотну вимогу (регрес) до іншого з подружжя у відповідній частині. Дана позиція підтверджується постановою Великої палати ВС від 30.06.2020 року по справі № 638/18231/15-ц.

У відповідності до положень ч.3 ст. 12 та ч.1 ст. 82 ЦК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, які мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості, та кожна із сторін повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно до пункту 4 частини 2 статті 43 ЦПК України учасники справи зобов`язані подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази.

Відповідно до статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Положеннями частини 2 статті 78 ЦПК України визначено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Частиною 1 статті 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Таким чином, з урахуванням принципів змагальності та диспозитивності цивільного судочинства, обов`язок подавати докази покладається на сторони процесу, а суд позбавлений можливості визначати коло доказів за власною ініціативою і зобов`язаний розглядати справу виключно на підставі поданих сторонами доказів.

Реалізація принципу змагальності сторін в цивільному процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією, передбаченою у статті 129 Конституції України.

Справедливість судового розгляду повинна знаходити свою реалізацію, у тому числі, у здійсненні судом правосуддя без формального підходу до розгляду кожної конкретної справи.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» на суд покладено обов`язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України (далі - Конвенція), та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права.

Згідно з практикою ЄСПЛ змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і, відповідно, правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно приводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонами матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.

Позивач в обґрунтування позову, з метою доведення факту сплати нею боргу по кредиту особистими коштами за виконавчим листом послалась на показання свідків ОСОБА_7 та ОСОБА_6 .

Свідок ОСОБА_7 в судовому засіданні показала, що коли в червні місяці 2019 року ОСОБА_1 у неї запитала чи може її син ОСОБА_6 перерахувати на її картку гроші, пояснивши тим, що у неї немає картки, вона погодилась. 19.06.2019 року на її картку ОСОБА_6 з Польщі були перераховані грошові кошти в сумі 53000 гривень. Після чого вона, разом з ОСОБА_1 та ОСОБА_5 пішла до банку, де у касі дані грошові кошти були перераховані з її картки на інший рахунок з метою погашення боргу ОСОБА_5 . Також показала, що даних грошей ОСОБА_5 не вистачало для погашення заборгованості по кредитному договору та він ще у когось позичав гроші, з метою погашення усього боргу по кредитному договору. Їй відомо, що кошти, які були переслані ОСОБА_6 для погашення кредитної заборгованості останньому ОСОБА_5 не повертались.

Свідок ОСОБА_6 в судовому засіданні показав, що знав про те, що батьки у 2008 році оформили у банку кредит та сплачували його, потім перестали сплачувати внаслідок чого по кредитному договору утворилась заборгованість. У червні 2019 року, коли він був в Польщі, йому зателефонували батьки та попросили переслати грошові кошти для погашення заборгованості по кредитному договору. Він 19.06.2019 року перерахував на картку ОСОБА_7 грошові кошти у розмірі 53561,00 гривні, але знав, що цих коштів не достатньо, тому він зателефонував до свого знайомого ОСОБА_10 , який мешкає у м. Новий Буг, та попросив його дати у борг гроші, на що останній погодився та надав його батьку ОСОБА_5 500 доларів США та 200 євро. Цього ж дня були перераховані грошові кошти в рахунок погашення боргу по кредитному договору. У квітні 2020 року мама ОСОБА_1 продала свою та його земельну ділянку з метою повернення боргу ОСОБА_10 та йому. Про те чи брав батько ОСОБА_5 гроші у ОСОБА_8 з метою погашення кредитного боргу йому не відомо. Також додав, що він звертався до ОСОБА_5 з проханням повернути йому гроші, які ним були надані для погашення кредиту, але ОСОБА_5 було відмовлено у поверненні йому цих коштів.

Показання вказаних свідків ( ОСОБА_7 та ОСОБА_6 ) підтверджують факт перерахунку коштів за боргом перед ТОВ ФК "Позика" 19.06.2019 року, але, на переконання суду, є недопустимими доказами сплати ОСОБА_1 особистих грошових коштів, як поручителем заборгованості за кредитним договором, оскільки, як вбачається з наданих суду доказів стороною позивача, погашення заборгованості в сумі 71346,00 гривень ( з яких 64860 гривень 02 копійки була заборгованість за кредитним договором, 6485 гривень 98 копійок виконавчий збір) здійснювалось за рахунок коштів сина сторін ОСОБА_6 в сумі 53561 гривні 53 копійок, та інших позичених відповідачем ОСОБА_5 у третьої особи грошових коштів в сумі 17784 гривні 47 копійок( 500 доларів США та 200 євро). Належних, достовірних, допустимих та однозначних доказів отримання в позику від третьої особи грошових коштів та повернення таких, саме позивачем ОСОБА_1 , як цій особі так і сину ОСОБА_6 , суду не надано.

Крім того, з виписки з особового рахунку ОСОБА_7 вбачається, що 19.06.2019 року нею отримано від ОСОБА_6 переказ 53561 гривня 53 копійки, які вона отримала як готівку у відділенні Новобузьке № 1 в сумі 53560 гривень 00 копійок; 06.08.2019 року нею отримано від ОСОБА_6 переказ в сумі 18660 гривень 13 копійок, який перерахований в сумі 17554 гривні 10 копійок ТОВ «Фінансова компанія «Позика»; 24.10.2019 року нею отримано від ОСОБА_6 переказ в сумі 11461 гривні 19 копійок, які вона отримала як готівку у відділенні Новобузьке № 1 в сумі 11314 гривень 00 копійок( а.с.16,17).

Зміст виписки з особового рахунку свідка ОСОБА_7 , вказує на неодноразове здійснення переказів ОСОБА_6 грошових коштів, які, в подальшому, або знімались, як готівка, або надсилались, вже після закриття виконавчого провадження, де стягувачем було ТОВ ФК «Позика» (20.06.2019 року), цій же фінансовій компанії (06.08.2019 року).

Крім того, в обґрунтування сплати боргу стягувачу особистими коштами позивач надала суду копію договору купівлі-продажу земельної ділянки від 16 квітня 2020 року, яка їй належала, пояснивши, що суму, отриману від продажу цієї земельної ділянки вона повернула сину ОСОБА_6 , який 19.06.2019 року позичив їй кошти для сплати боргу перед ФК «Позика». Як видно з договору, земельна ділянка була продана ОСОБА_1 ОСОБА_11 за ціною 41971 гривня 55 копійок(а.с.134-137).

На переконання суду, даний доказ також є неналежним та недопустимим, що стосується предмета доказування, оскільки він прямо не доводить факту передачі таких грошових коштів ОСОБА_6 позивачкою, а також вказує на те, що на час здійснення розрахунку зі стягувачем ОСОБА_1 особистих коштів не мала.

Відповідач ОСОБА_3 , в своїх запереченнях, послався на те, що борг за виконавчим листом сплачувався ним за рахунок його особистих коштів, оскільки позивач не працювала, будь-якого доходу не мала, та не довела наявність у неї такого доходу, за рахунок якого вона могла сплатити борг.

ОСОБА_5 в обґрунтування своїх заперечень надав суду копію розписки від 17.06.2019 року, за якою він отримав у своєї матері ОСОБА_8 в борг в розмірі 85000 гривень, за рахунок яких ним була сплачена заборгованість перед банком( а.с.34), а також податкову декларацію платника єдиного податку-фізичної особи-підприємця ОСОБА_8 за 2019 рік, з якого вбачається отримання доходу в сумі 420520 гривень ( а.с.41).

Крім того, в судовому засіданні, за клопотанням відповідача, був допитаний свідок ОСОБА_12 , який повідомив, що 17.06.2019 року він був присутній під час передачі грошових коштів в борг ОСОБА_8 ОСОБА_3 , у розмірі 85000 гривень.

Вказані докази відповідача ані спростовують, ані підтверджують твердження позивача ОСОБА_1 про сплату нею особистих коштів на погашення заборгованості перед стягувачем ТОВ ФК «Позика», які вона доводить суду, оскільки прямих доказів сплати саме цієї суми з позичених в ОСОБА_8 ОСОБА_3 в рахунок боргу перед стягувачем суду відповідачем не надано.

Разом з тим, сплата усіх сум боргу за виконавчим провадженням, де боржником є відповідач ОСОБА_3 , а також платіжні документи, складені на його ім`я, переконують суд в тому, що ОСОБА_1 за виконавчим провадженням платежі не здійснювались.

Будь-яких інших належних та достовірних доказів на підтвердження, як наявності у ОСОБА_1 , на час сплати вказаних сум грошових коштів, так і реальної передачі їх стягувачу, позивачка суду не надала.

Також нею не було доведено такого матеріального стану, який би міг дозволити сплатити особисті кошти за кредитом відповідача.

Виходячи з встановлених судом обставин та досліджених доказів, суд вважає недоведеними позовні вимоги, ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення грошових коштів в порядку регресу, а тому позов підлягає відмові у задоволенні.

Керуючись ст. ст. 258-259, 263-265, 268, 273, 274-279, 354 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення грошових коштів в порядку регресу, відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене до Миколаївського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом 30 днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не подано.

У разі проголошення вступної та резолютивної частини рішення, апеляційна скарга подається у той же строк з дня виготовлення повного тексту рішення.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженка м. Сочі, Краснодарського краю, російської федерації, яка зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 .

Відповідач: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , адреса реєстрації та фактичного проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 .

Повний текст рішення виготовлений 12.10.2022 року.

Суддя С.І. Вжещ