н/п 4-с/490/18/2022 Справа № 490/971/18
Центральний районний суд м. Миколаєва
__________________________________________________________________________
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 вересня 2022 року м. Миколаїв

Центральний районний суд м. Миколаєва у складі: головуючого судді Гуденко О.А., при секретарі Савенко Є.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні скаргу стягувача у виконавчому провадженні по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа Садівниче Товариство «Активіст», про усунення перешкод в користуванні та розпорядженні майном, садовим будинком АДРЕСА_1 .

В С Т А Н О В И В:

04.11.2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду із скаргою про визнання дій державного виконавця протиправними та скасування постанови про закінчення виконавчого провадження, в порядку ст.447 ЦПК України, в якій просив поновити строк на оскарження постанови; визнати незаконною та скасувати постанову головного державного виконавця Левицької В.Ю. Центрального відділу державної виконавчої служби у місті Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) від 04.04.2021 року про закінчення виконавчого провадження по виконавчому листу №490/971/19 від 11.12.2019 року , а виконавчий лист повернути у Центральний ВДВС для подальшого виконання.

Скарга обґрунтована тим, що 11 грудня 2019 року Центральним районним судом м.Миколаєва винесено рішення по справі № 490/971/18 у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа Садівниче Товариство "Активіст" , про усунення перешкод в користуванні та розпорядженні майном, садовим будинком по АДРЕСА_2 . Зобов`язано ОСОБА_2 не чинити ОСОБА_1 перешкоди у користуванні 1/4 частиною садового будинку з відповідною часткою надвірних господарських та побутових будівель та споруд , розташованому на земельній ділянці АДРЕСА_3 . Зобов`язано ОСОБА_2 надати доступ ОСОБА_1 до належних йому на праві власності 1/4 частини садового будинку з відповідною часткою надвірних господарських та побутових будівель та споруд, розташованому на земельній ділянці АДРЕСА_1 та надати комплект ключів від вказаного будинку. Розподілено судові витрати. Вказане рішення набрало законної сили.

На виконання рішення суду Центральним районним судом видано виконавчий лист № 490/971/18 від 28.10.2020 року, який направлено до ДВС для виконання. 04.11.2020 року ст. державним виконавцем Центрального ВДВС винесено постанову про відкриття виконавчого провадження (ВП №63478930).

07 квітня 2021 року головним державним виконавцем Центрального ВДВС Левицькою В.Ю. винесено постанову про закінчення виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого листа № 490/971/18 від 28.10.2020 року виданого Центральним районним судом м.Миколаєва про зобов`язання ОСОБА_2 надати доступ ОСОБА_3 до належних йому на праві власності 1/4 частини садового будинку з відповідною часткою надвірних господарських та побутових будівель та споруд, розташованому на земельній ділянці на земельній ділянці АДРЕСА_1 та надати комплект ключів від вказаного будинку.

Рішення суду тривалий час не виконувалося, в зв`язку з чим він вимушений був неодноразово звертатися до державного виконаця та начальника Центарльного ВДВС зі скаргами на бездіяльність. І лише при червговому зверненні він отримав 22.10.2021 року відповідь про неможливість виконати рішення суду без участі боржника, до якої було також додано копію оскаржуваної постанови, яку в установлений строк йому не надсилолся державним виконавцем.

З даною постановою він не згоден, оскеільки державним виконавцем не дотримано вимоги ст.11,20 ЗУ «Про виконавче провадження», адже державним виконавцем не здійснено усіх передбачених законом заходів для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення.

Ухвалою суду від 12.01.2022 витребувано у Центрального відділу державної виконавчої служби у місті Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) належним чином завірені копії матеріалів виконавчого провадження № 63478930.

Скаржник надав суду заяву про розгляд скарги у його відсутність, вимоги скарги підтримав, просив про її задоволення.

Представник Центарльного відділу державної виконавчої служби у м. Миколаєві Південного міжрегіонального управління юстиції (м. Одеса) до судового засідання жодного разу не з`явився, відзив на скаргу не надав, вимоги ухвали суду про витребування доказів не виконані.

Відповідно до ч.10 ст.84 ЦПК України у разі неподання учасником справи з неповажних причин або без повідомлення причин доказів, витребуваних судом, суд залежно від того, яка особа ухиляється від їх подання, а також яке значення мають ці докази, може визнати обставину, для з`ясування якої витребовувався доказ, або відмовити у його визнанні, або може здійснити розгляд справи за наявними в ній доказами, або, у разі неподання таких доказів позивачем, - також залишити позовну заяву без розгляду.

Відповідно до ст. 44 ЦПК України, учасники судового процесу та їх представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Дослідивши матеріали скарги та додані до неї документи, суд приходить до переконання, що скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Одним із засобів юридичного захисту сторін виконавчого провадження при проведенні виконавчих дій є судовий контроль за виконанням судових рішень у цивільних справах, який передбачає обов`язок суду розглянути скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби.

Відповідно до ст..447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Згідно ст. 450 ЦПК України скарга розглядається у десятиденний строк у судовому засіданні за участю стягувача, боржника і державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби чи приватного виконавця, рішення, дія чи бездіяльність яких оскаржуються. Неявка стягувача, боржника, державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, які належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду скарги, не перешкоджають її розгляду.

На виконання рішення Центрального районного суду м.Миколаєва від 11.12.2019 року, яке постановою Миколаївського апеляційного суду від 01 червня 2020 року залишено без змін, у справі 490/971/18 28.10.2020 року було видано виконавчий лист про « зобов`язати ОСОБА_2 надати доступ ОСОБА_1 до належних йому на праві власності 1/4 частини садового будинку з відповідною часткою надвірних господарських та побутових будівель та споруд, розташованому на земельній ділянці АДРЕСА_1 та надати комплект ключів від вказаного будинку..

04.11.2020 року ст. державним виконавцем Центрального ВДВС винесено постанову про відкриття виконавчого провадження (ВП №63478930).

07 квітня 2021 року головним державним виконавцем Центрального ВДВС Левицькою В.Ю. винесено постанову про закінчення виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого листа № 490/971/18 від 28.10.2020 року на підставі вимог п.11 ч.1 ст. 39, ст. 40 ЗУ «Про виконавче провадження».

Як вбачається зі змісту оскаржуваної постанови, державним виконавцем 04.03.2021 року до органу досудового ролзслідування направлено повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення щодо умисного невиконання рішення суду.

За вимогами ст.3,5,26, 28 Закону України «Про виконавче провадження» підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів - виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України.

Примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".

Постановою головного державного виокнавця Центрального ВДВС Левицькою В.Ю. від 07.04.2021 року виконавче провадження № 63478930 з примусового виконання виконавчого листа № 490/971/18 виданого Центральним районним судом м.Миколаєва закрито на підставі п.11 ч.1 ст.39, ст.40 Закону України «Про виконавче провадження», так як боржником рішення суду не виконане, накладено двічі штраф та надіслано повідомлення про вчинення кримінального правопорушення.

Як вбачається з повідомлення державного виконавця від 04.03.2021 року про вичнення боржником кримінального правовпорушення та відповідід начальника Центарльного ВДВС на скаргу стягувача від 11.10.2021 року державним виконавцем двічі 23.12.2020 та 12.01.2021 року здійснено вихід за місцем зобов`язання боржника , та виявлено, що боржник рішення суду не виконав. Після цього, державний виконавцець прийшов до висновку, що виконати рішення суду без участі боржника неможливо.

Обґрунтовуючи вимоги скарги скаржник вказує на те, що пропущено строк оскарження постанови, яку він отримав 22.10.2021 , після чого і дізнався про порушення його прав. Реального виконання рішення так і не відбулося, а накладення двох штрафів та повідомлення про вчинення правопорушення не є виконанням рішення суду, його житлові права та права власника так і не поновлені.

Відповідно до ч. 1 ст. 28 Закону України «Про виконавче провадження», копії постанов виконавця та інші документи виконавчого провадження доводяться виконавцем до відома сторін та інших учасників виконавчого провадження, надсилаються адресатам простою кореспонденцією або доставляються кур`єром, крім постанов про відкриття виконавчого провадження, про повернення виконавчого документа стягувачу, повідомлення стягувачу про повернення виконавчого документа без прийняття до виконання, які надсилаються рекомендованим листом з повідомленням про вручення. Документи виконавчого провадження доводяться до відома або надсилаються адресатам не пізніше наступного робочого дня з дня їх винесення.

Суд вважає, що слід поновити строк звернення до суду зі скаргою, оскільки заявником строк пропущений з поважних причин. Суб`єктом оскарження не надано суду доказів того, що оскаржувана постанова надсилался стягувачу своєчасно та ним отримана.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно зі ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Статтею 5 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Згідно з ч.ч.1, 2 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

За вимогами ч.1-3 ст.63,65 Закону України «Про виконавче провадження» за рішеннями, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою статті 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником.

У разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному виконанню, - протягом трьох робочих днів) та попередження про кримінальну відповідальність. Виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, передбаченого частиною другою цієї статті, повторно перевіряє виконання рішення боржником. У разі повторного невиконання без поважних причин боржником рішення, якщо таке рішення може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та вживає заходів примусового виконання рішення, передбачених цим Законом.

У разі невиконання боржником рішення, яке не може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає до органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та виносить постанову про закінчення виконавчого провадження.

Частиною 3 статті 18 Закону України «Про виконавче провадження», державному виконавцю надані широкі права та повноваження у процесі здійснення виконавчого провадження.

Суд вважає, що державний виконавець не в повному обсязі виконав роботу щодо виконання посадових прав та обов`язків, передбачених ст.18 Закону України «Про виконавче провадження», оскільки в постанові про закінчення виконавчого провадження зазначено лише про те, що 04.03.2021 року ним направлено повідомлення до органу досудового рослідування про вчинення боржником кримінального правопорушення.

Пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) кожному гарантовано право на звернення до суду з позовом стосовно його прав та обов`язків цивільного характеру. Європейський суд з прав людини (надалі - ЄСПЛ) у рішенні «Юрій Миколайович Іванов проти України» наголосив на тому, що право на суд, захищене статтею 6 Конвенції, було б ілюзорним, якби національна правова система Високої Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду будь-якій зі сторін. Ефективний доступ до суду включає право на виконання судового рішення без невиправданих затримок. У такому контексті відсутність у заявника можливості домогтися виконання судового рішення, винесеного на його користь, становить втручання у право на мирне володіння майном.

Саме на державу покладено обов`язок дбати про те, щоб остаточні рішення, винесені проти її органів, установ чи підприємств, виконувалися відповідно до вимог Конвенції. Держава не може виправдовувати нестачею коштів невиконання судових рішень, винесених проти неї або проти установ чи підприємств, які перебувають в державній власності або контролюються державою. Держава несе відповідальність за виконання остаточних рішень, якщо чинники, які затримують чи перешкоджають їх повному й вчасному виконанню, перебувають у межах контролю органів влади. ЄСПЛ неодноразово наголошував, що у таких категоріях справ, коли державні органи належним чином сповіщені про наявність судового рішення, вони мають вживати всіх належних заходів для його виконання або направлення до іншого органу для виконання. Сама особа, на користь якої ухвалено рішення, не повинна ще займатись ініціюванням виконавчих процедур.

Конституційний Суд України, беручи до уваги статті 3, 8, частини першу, другу статті 55, частини першу, другу статті 129-1 Конституції України, свої юридичні позиції щодо визначення виконання судового рішення складовою конституційного права на судовий захист, вважає, що держава, створюючи належні національні організаційно-правові механізми реалізації права на виконання судового рішення, повинна не лише впроваджувати ефективні системи виконання судових рішень, а й забезпечувати функціонування цих систем у такий спосіб, щоб доступ до них мала кожна особа, на користь якої ухвалене обов`язкове судове рішення, у разі, якщо це рішення не виконується, у тому числі державним органом (Рішення Конституційного Суду України від 15 травня 2019 року № 2-рп(ІІ)/2019). Конституційний Суд України у зазначеному рішенні також наголошує, що визначений у законі порядок забезпечення державою виконання судового рішення має відповідати принципам верховенства права та справедливості, гарантувати конституційне право на судовий захист; невиконання державою позитивного обов`язку щодо забезпечення функціонування запроваджуваної нею системи виконання судових рішень призводить до обмеження конституційного права на судовий захист та нівелює його сутність.

Відтак, виконання судового рішення як завершальна стадія судового провадження є невід`ємним елементом права на судовий захист, складовою права на справедливий суд.

Водночас Суд зазначає, що невиконання боржником рішення після накладення на нього штрафу не може свідчити про належне вжиття заходів примусового виконання рішення й не свідчить про неможливість його виконання.

Накладення на боржника повторного штрафу та звернення до правоохоронних органів із поданням (повідомленням) про притягнення боржника до кримінальної відповідальності є лише заходами з метою притягнення до відповідальності боржника за невиконання без поважних причин виконавчого документа. При цьому, накладення штрафів та внесення подання (повідомлення) правоохоронним органам не є достатніми заходами виконання рішення суду, якщо при цьому відсутні докази, які б підтверджували факт реального виконання судового рішення чи вжиття вичерпних заходів з його виконання. Тож звернення з таким повідомленням до правоохоронних органів не є підставою для висновку про те, що державним виконавцем ужито всіх можливих заходів для виконання рішення суду та встановлено неможливість його виконання.

Адже крім «здійснення виходу за місцем зобов`язання боржника 2 державним виконавцем не вчинялося жодних інших виконавчих дій щощдо примусового виконання рішення суду, висновок державного виконавця про « неможливість виокнання рішення суду без участі боржника» - не є достатньо обгрунтованим та мотивованим, адже спроби зворотнього державним виконавцем не вживалися.

Направлення повідомлення про притягнення до кримінальної відповідальності боржника не є останньою дією після вчинення державним виконавцем усіх можливих дій із виконання рішення суду, після якої державний виконавець повинен винести постанову про закінчення виконавчого провадження, а свідчить лише про вжиття ним передбачених Законом заходів щодо повідомлення уповноважених органів про невиконання обов`язкового рішення суду. До аналогічних правових висновків Верховний Суд дійшов в постанові від 18 червня 2019 року в справі № 826/14580/16 та в постанові від 11 серпня 2021 року в справі № 523/11518/16.

В даному випадку суд враховує, що Законом України «Про виконавче провадження» на виконавця покладено функції із забезпечення виконання обов`язкового рішення суду, на виконання якого останній має вжити усі передбачені Законом заходи в межах встановлених повноважень.

За наслідками прийняття оскаржуваної постанови державного виконавця про закінчення виконавчого провадження рішення суду не лише залишилось невиконаним, а й не буде виконаним у майбутньому, що суперечить основним завданням виконавчого провадження. Матеріалами справи не підтверджено належного виконання державним виконавцем приписів чинного законодавства.

Як слідує з норм ст.451 ЦПК України за результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу. У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника). Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Зважаючи на дану норму, суд прийшов до висновку, що скаргу слід задовольнити .

Відповідно до ст. 41 ЗУ «Про виконавче провадження», у разі якщо постанова виконавця про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа стягувачу визнана судом незаконною чи скасована в установленому законом порядку, виконавче провадження підлягає відновленню за постановою виконавця не пізніше наступного робочого дня з дня одержання виконавцем відповідного рішення. У разі відновлення виконавчого провадження стягувач, суд або орган (посадова особа), яким повернуто виконавчий документ, зобов`язані у місячний строк з дня надходження постанови про відновлення виконавчого провадження пред`явити його до виконання.

Враховуючи наведене та керуючись ст. 447, 449, 451 ЦПК України, суд-

У Х В А Л И В :

Скаргу ОСОБА_1 - задовольнити .

Поновити строк на оскарження до суду постанови Центрального відділу державної виконавчої служби у місті Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Левицької В.Ю. від 07.04.2021 року про закінчення виконавчого провадження №63478930 .

Визнати незаконною та скасувати постанову головного державного виконавця Центрального відділу державної виконавчої служби у місті Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Левицької В.Ю. про закінчення виконавчого провадження №63478930 від 07 квітня 2021 року.

Зобов`язати Центральний відділ державної виконавчої служби у місті Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) відновити виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа, виданого центральним районним сулдом м.Миколаєва від 28.10.2020 року № 490/971/18 не пізніше наступного робочого дня з дня одержання виконавцем ухвали суду.

Ухвала може бути оскаржена протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення до Миколаївського апеляційного суду.

Суддя Гуденко О.А.