Справа № 226/899/22

ЄУН 226/899/22
Провадження № 2/226/447/2022
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 жовтня 2022 року Димитровський міський суд Донецької області у складі:

головуючої - судді Клепка Л.І.,

за участю секретаря Філіпповської Т.Г.,

розглянувши в порядку спрощеного провадження цивільну справу за заявою ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Шахтоуправління «Покровське» про відшкодування моральної шкоди, спричиненої професійним захворюванням,-

ВСТАНОВИВ:

Представник позивача ОСОБА_2 , діюча в інтересах позивача ОСОБА_1 на підставі ордеру на надання правничої правової допомоги від 05.09.2022, звернулася до суду з позовом до Приватного акціонерного товариства «Шахтоуправління «Покровське» про відшкодування моральної шкоди, спричиненої професійним захворюванням. В обґрунтування вимог вказала, що позивач ОСОБА_1 перебував у трудових відносинах з ПрАТ «Шахтоуправління «Покровське», під час роботи на якому отримав професійне захворювання, за наслідками якого висновком МСЕК йому встановлено 65% втрати професійної працездатності безстроково та визнано інвалідом 3 групи, що підтверджується актом форми П-4 та довідкою МСЕК. Зазначаючи на те, що ушкодженням здоров`я на виробництві йому спричинено моральну шкоду, що обумовлюється глибиною фізичних та моральних страждань, ступенем втрати професійної працездатності в розмірі 65 %, визначеного безстроково, неможливістю відновлення попереднього фізичного стану, тяжкістю і незворотністю змін у буденному житті та необхідністю щорічної реабілітації, позивач просить суд стягнути з відповідача на його користь моральну шкоду в розмірі 120000 грн. без урахування податків та інших обов`язкових платежів.

Згідно відзиву представника відповідача ОСОБА_3 на позовну заяву, відповідач заявлені позовні вимоги не визнає повністю. Доводами своєї позиції зазначає відсутність вини підприємства, недоведеність відповідними і належними доказами факту спричинення моральної шкоди, свідому роботу позивача в умовах впливу негативних факторів на його здоров`я, отримання пільг за таку роботу, відсутність причинного зв`язку між діями роботодавця та отриманим позивачем професійним захворюванням. Також просить суд прийняти до уваги, що встановлена позивачу 3 група інвалідності є робочою, що не позбавляє його права на працю, що заявлений ним до стягнення розмір моральної шкоди є занадто високим, який не відповідає вимогам розумності і справедливості і не є доведеним. Крім того, звертає увагу на незаконність вимог позивача щодо стягнення моральної шкоди без урахування обов`язкових платежів і зборів.

Встановивши характер спірних правовідносин та надавши оцінку дослідженим доказам, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову, виходячи з такого.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 перебував з відповідачем у трудових відносинах з 13.09.2004 по 23.12.2020, працюючи прохідником підземним з повним робочим днем у шахті, що вбачається з його трудової книжки (а.с.14-18). До цього працював на інших вугільних підприємствах. 23.12.2020 він був звільнений з ПрАТ Шахтоуправління «Покровське» за власним бажанням на підставі ст.38 КЗпП України.

Згідно акту розслідування форми П-4 від 08.11.2021, позивач має хронічне професійне захворювання хронічна радикулопатія L5, S1 праворуч в стадії затихаючого загострення з помірними статико - динамічними порушеннями та больовим синдромом (М 54.1.7); Пневмоконіоз (t/p, 2/1), ЛН 1-П cт. (один - два) cт. (J 60.x) (а.с.12 на звороті).

Виробничий стаж ОСОБА_1 в умовах впливу шкідливих факторів виробничого середовища і трудового процесу на різних підприємствах вугільної промисловості складає 26 років 09 місяців 14 днів (а.с.12 на звороті), в тому числі на ПрАТ Шахтоуправління «Покровське» - 16 років роки 3 місяці (а.с.16-18). Раніше хронічних професійних захворювань виявлено не було. Хронічне професійне захворювання було виявлено після звільнення позивача з роботи.

Згідно довідки МСЕК від 21.07.2022, у зв`язку з професійним захворюванням позивачу первинно було встановлено втрату професійної працездатності 65% та встановлено третю групу інвалідності з 21.07.2022 безстроково (а.с.10 на звороті). Рекомендовано медикаментозне та санаторно-курортне лікування.

Відповідно до п.12 акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання, загальний стаж ОСОБА_1 складає 26 років 09 місяців 14 днів, стаж за професією - 23 роки 01 місяць 16 днів, стаж в умовах шкідливих факторів 26 років 09 місяців 14 днів (а.с.12).

Згідно п.п.17,18 акту розслідування, професійне захворювання у позивача виникло у зв`язку з тривалим періодом роботи в умовах впливу шкідливих виробничих факторів важкості праці та пилу фіброгенної дії з перевищенням допустимих значень.

У зв`язку з тривалою роботою ОСОБА_1 в умовах дії шкідливих виробничих факторів, осіб, які порушили законодавство про охорону праці, гігієнічні регламенти і нормативи, не встановлено.

Отже, причиною професійного захворювання позивача є робота в умовах перевищення гранично допустимого рівня небезпечних та шкідливих факторів виробничого процесу.

Правовідносини, які виникли між сторонами, є трудовими і регулюються ст.237-1 КЗпП України, згідно якої відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Статтею 3 Конституції України визначенор, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.

Згідно ч.4 ст.43 та ч.1 ст.46 Конституції України, кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці.

Статтею 6 Закону України «Про охорону праці» визначено, що умови праці на робочому місці, безпека технологічних процесів, машин, механізмів, устаткування та інших засобів виробництва, стан засобів колективного та індивідуального захисту, що використовуються працівником, а також санітарно-побутові умови повинні відповідати вимогам законодавства.

Згідно ст.13 зазначеного Закону роботодавець зобов`язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці, оскільки державна політика в галузі охорони праці базується на принципах пріоритету життя і здоров`я працівників, повної відповідальності роботодавця за створення належних, безпечних і здорових умов праці; соціального захисту працівників, повного відшкодування шкоди особам, які потерпіли від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань. А відповідно до ст.153 КЗпП України саме на власника або уповноважений ним орган покладається забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці.

Відповідно до частини першої ст.1168 ЦК України моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів.

Згідно з частинами першою, п`ятою ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно пункту 13 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (зі змінами, внесеними постановою Пленуму Верховного Суду України від 25 травня 2001 року), за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок про відшкодування моральної (немайнової) шкоди відповідно до ст. 237-1 КЗпП України покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Отже, моральна шкода відшкодовується працівникові безпосередньо роботодавцем за таких умов: наявності факту порушення роботодавцем законних прав працівника; у разі виникнення у працівника моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків або виникнення необхідності для працівника додаткових зусиль для організації свого життя, за наявності причинного зв`язку.

Оскільки всі перелічені умови знайшли своє відображення в матеріалах справи та судом встановлено, що позивач отримав професійне захворювання безпосередньо під час виконання трудових обов`язків на підприємстві, яке належним чином не забезпечило безпечних умов праці, суд погоджується з доводами позивача, що саме діями відповідача йому спричинені моральні страждання, пов`язані із професійним захворюванням, які негативно впливають на його життєву активність, позбавляючи можливості вести повноцінний спосіб життя, що вимагає від позивача додаткових зусиль для організації свого життя, в тому числі до вжиття заходів, направлених на лікування і підтримку здоров`я, що тягне за собою моральні страждання.

Доводи представника відповідача про відсутність вини роботодавця та про те, що позивач, усвідомлюючи наявність шкідливих та небезпечних виробничих факторів на робочому місці, сам сприяв розвиненню професійного захворювання, продовжуючи працювати в таких умовах і сам порушував вимоги ст.14 Закону «Про охорону праці», не дбаючи про особисту безпеку і здоров`я, суд не бере до уваги, вважаючи їх безпідставними.

Не бере суд до уваги і доводи відповідача про відсутність доказів підтвердження факту заподіяння позивачу моральної шкоди, обґрунтовуючи свою позицію рішенням Конституційного Суду України від 27 січня 2004 року № 10рп/2004, згідно якого моральна шкода потерпілого від нещасного випадку на виробництві чи професійного захворювання полягає, зокрема, у фізичному болю, фізичних та душевних стражданнях, яких він зазнає у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності, спричиняють йому моральні та фізичні страждання, і висновок МСЕК на підтвердження спричинення особі моральної шкоди не вимагається. Отже, сам факт втрати професійної працездатності свідчить про спричинення позивачу моральної шкоди і не вимагає необхідності документального підтвердження її глибини і тривалості, на чому наголошує відповідач.

Отже, ушкодженням здоров`я під час виконання трудових обов`язків позивачу заподіяно моральну шкоду, і він має право на її відшкодування. Доводи відповідача про недоведеність позивачем завдання йому моральної шкоди, отримання ним під час роботи певних пільг є неспроможними і не звільняють відповідача від відшкодування моральної шкоди.

Вирішуючи питання розміру моральної шкоди, суд виходить з такого.

Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, і несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчинення нею процесуальних дій.

Визначаючи розмір моральної шкоди в 120000 грн., який на думку позивача думку відповідатиме принципам розумності і справедливості, позивач не навів достатніх обгрунтувань визначеному ним розміру, що наводить на думку про його завищеність.

Тому з врахуванням встановлених обставин, характеру, обсягу, тривалості зазнаних позивачем страждань, ступеню втрати ним професійної працездатності, тривалості та наслідків розладу його здоров`я, вимушеності змін у життєвих стосунках, що тягне за собою необхідність докладання додаткових зусиль для організації позивачем свого життя, суд вважає за необхідне визначити позивачу розмір відшкодування моральної шкоди в 60000 грн.

При цьому суд бере до уваги і той факт, що 21.01.2018 позивач був звільнений з роботи за власним бажанням, відновивши свою трудову діяльність на цьому ж виробництві та на тій же посаді прохідником підземним 24.01.2018. 23.12.2020 знову був звільнений з роботи з тієї ж підстави за власним бажанням та тільки після звільнення почав проходити медичні обстеження з приводу професійних захворювань, а не навпаки - під час роботи у зв`язку з погіршення стану здоров`я.

Приймаючи до уваги положення п.п.164.2.14 п.164.2 ст.164 Податкового кодексу України щодо оподаткування податком на доходи фізичних осіб сум відшкодування моральної шкоди в редакції, діючої з 23.05.2020, сума моральної шкоди повинна бути стягнута з утриманням податків та зборів згідно чинного законодавства України, оскільки станом на 01 січня 2022 року розмір мінімальної заробітної плати становить 6500 грн 00 коп., а сума стягнутої моральної шкоди в розмірі 60000 грн 00 коп. перевищує чотирикратний розмір мінімальної заробітної плати (6500 х 4 = 26000 грн 00 коп.).

Судові витрати у справі, які складаються з судового збору, відповідно до ст.141 ч.1, ч.6 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача на користь держави пропорційно задоволеним вимогам в розмірі 600 грн.

Керуючись ст. ст.2, 5, 12, 13, 259, 263-265, 274, 352, 354, 355 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Вимоги ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Шахтоуправління «Покровське» про відшкодування моральної шкоди, спричиненої професійним захворюванням, задовольнити частково.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Шахтоуправління «Покровське» (місцезнаходження: 85300, Донецька область, м.Покровськ, площа Шибанкова, б.1А, код ЄДРПОУ 13498562) на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , податковий номер НОМЕР_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 ) у відшкодування моральної шкоди, спричиненої професійним захворюванням, 60 000 (шістдесят тисяч) грн.

В задоволенні решти вимог відмовити.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Шахтоуправління «Покровське» (місцезнаходження: 85300, Донецька область, м.Покровськ, площа Шибанкова, б.1А, ) на користь держави судовий збір в розмірі 600 (шістсот) г рн.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку шляхом подачі апеляційної скарги до апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня його проголошення і набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя Л.І.Клепка