ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 жовтня 2022 року

м. Валки

справа № 642/5197/21

провадження №22-ц/818/2241/22

Харківській апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Тичкової О.Ю.,

суддів Маміної О.В., Пилипчук Н.П.,

сторони справи:

позивач ОСОБА_1

відповідач : Харківське казенне експериментальне протезно-ортопедичне підприємство

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу : Харківського казенного експериментального протезно-ортопедичного підприємства на рішення Ленінського районного суду м. Харкова від 22 жовтня 2021 року у складі судді Грінчук О.П. ,-

ВСТАНОВИВ:

05 серпня 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом в якому просив просив стягнути з відповідача на його користь заборгованість з оплати праці у розмірі 147 133.73 грн., 42 636.83 грн. вихідної допомоги та середній заробіток за час затримки виплати заробітної плати станом на день ухвалення рішення.

В обгрунтування позову зазначав, що він працював у відповідача на посаді начальника відділу з матеріально-технічного постачання., 25.05.2021 був звільнений за власним бажанням, у зв`язку з невиконанням відповідачем умов договору щодо виплати заробітної плати. Сума боргу з виплати заробітної плати становить 147 133.73 грн., яка станом на день звернення до суду з позовом так і не виплачена. Крім того, оскільки заробітна плата так і не виплачена, чим здійснена затримка у її виплаті, позивач просить стягнути середній заробіток за вказаний час затримки, а також 42 636.83 грн. вихідної допомоги відповідно до ст. 44 КЗпП.

Рішенням Ленінського районного суду м.Харкова позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено. Стягнуто з Харківського казенного експериментального протезно-ортопедичного підприємства на користь ОСОБА_1 заборгованість по заробітній платі у розмірі 147 133 грн. 73 коп., вихідну допомогу у розмірі 42 636 грн. 83 коп., суму середнього заробітку за час затримки з виплати заробітної плати в розмірі 55 640 грн.

Стягнуто з Харківського казенного експериментального протезно-ортопедичного підприємства на користь ОСОБА_1 сплачений судовий збір у розмірі 908 грн. 00 коп.

Стягнуто з Харківського казенного експериментального протезно-ортопедичного підприємства на користь держави судові витрати у вигляді судового збору у розмірі 1471 грн. 33 коп.

Рішення суду мотивоване тим, що невиплата заробітної плати встановлена та доведена в ході судового розгляду.

Не погодившись з рішенням суду Харківське казенне експериментальне протезно-ортопедичне підприємство звернулось до суду з апеляційною скаргою. Просить рішення скасувати та ухвалити нову постанову, якою відмовити в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 .

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції не в повній мірі з`ясовані обставини, які мають суттєве значення для справи, а рішення винесене з порушенням норм матеріального та процесуального права. Апелянт зазначає, що судом першої інстанції враховано виключно розмір простроченої заборгованості роботодавця, але не досліджено ймовірний розмір пов`язаних з затримкою розрахунку при звільненні майнових витрат Позивача; наявність у Відповідача значних утруднень для виплати заборгованості, пов`язаних з обов`язками сплатити борг за іншими зобов`язаннями, у тому числі за аналогічними вимогами.

Відзиву на апеляційну скаргу не надано.

Частиною 1 статті 367 Цивільного процесуального кодексу України (надалі ЦПК України) суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги та відзиву на неї в межах вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи позивач ОСОБА_1 перебував у трудових відносинах з Харківським казенним експериментальним протезно-ортопедичним підприємством (ХКЕПОП) на посаді начальника відділу з матеріально-технічного постачання та 25.05.2021 був звільнений із займаної посади за власним бажанням, у зв`язку з невиконанням адміністрацією підприємства законодавства про працю та умов колективного договору щодо виплати заробітної плати (ч.3 ст. 38 КЗпП). (а.с. 6)

Відповідно до довідки про складові заборгованості перед ОСОБА_1 , виданої директором ОСОБА_2 - станом на 02.08.2021 сума заборгованості перед ОСОБА_1 складає: з оплати праці з вересня 2020 року по травень 2021 року без урахування податків - 147 133.73 грн., вихідної допомоги без урахування податків у розмірі 42 636.83 грн. (а.с.7) Відповідно до довідки, складеної директором ХКЕПОП Фроловим Є.О. від 02.08.2021 за №17/969, середньоденна заробітна плата ОСОБА_1 становить 535.00 грн. (а.с.8)

Судова колегія вважає, що суд правильно встановив характер спірних правовідносин та застосував до них норми матеріального права, що їх регулюють.

Приписами ст. 43 Конституції України встановлено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає; право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 94 КЗпП України, заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Положенням ч. 1 ст. 21 Закону України «Про оплату праці» передбачено, що працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору.

Частиною 5 статті 97 КЗпП України передбачено, що оплата праці працівників здійснюється в першочерговому порядку. Всі інші платежі здійснюються власником або уповноваженим ним органом після виконання зобов`язань щодо оплати праці.

Доказів про виплату вказаної суми відповідачем позивачу станом на день розгляду справи до суду не надано.

Таким чином, враховуючи наявність у підприємства боргу перед позивачем з виплати заробітної плати, у зв`язку зі звільненням, з відповідача необхідно стягнути на користь позивача суму заборгованості в розмірі 147133грн. 73 коп.

Що стосується розміру середньої заробітної плати, яка підлягає стягненню за період затримки у виплаті заборгованості із заробітної плати, судова колегія виходить з наступного.

Згідно ч. 1 ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення.

Відповідно до ч. 1 ст. 117 КЗпП України,- в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Відповідно до пункту 3 розділу ІІІ постанови Кабінету Міністрів України від 05 лютого 1995 року № 100 при обчисленні середньої заробітної плати у всіх випадках її збереження включаються: основна заробітна плата; доплати і надбавки (за надурочну роботу та роботу в нічний час; суміщення професій і посад; розширення зон обслуговування або виконання підвищених обсягів робіт робітниками - почасовиками; високі досягнення в праці (високу професійну майстерність); умови праці; інтенсивність праці; керівництво бригадою, вислугу років та інші); виробничі премії та премії за економію конкретних видів палива, електроенергії і теплової енергії; винагорода за підсумками річної роботи та вислугу років тощо. Премії включаються в заробіток того місяця, на який вони припадають згідно з розрахунковою відомістю на заробітну плату. Премії, які виплачуються за квартал і більш тривалий проміжок часу, при обчисленні середньої заробітної плати за останні два календарні місяці, включаються в заробіток в частині, що відповідає кількості місяців у розрахунковому періоді. У разі коли число робочих днів у розрахунковому періоді відпрацьовано не повністю, премії, винагороди та інші заохочувальні виплати під час обчислення середньої заробітної плати за останні два календарні місяці враховуються пропорційно часу, відпрацьованому в розрахунковому періоді.

Усі виплати включаються в розрахунок середньої заробітної плати у тому розмірі, в якому вони нараховані, без виключення сум відрахування на податки, стягнення аліментів тощо, за винятком відрахувань із заробітної плати осіб, засуджених за вироком суду до виправних робіт без позбавлення волі.

Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що при наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Відомостей про наявність спору про розмір боргу судам першої та апеляційної інстанції не надані.

Відповідно до п. 21 постанови Пленуму ВСУ «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» №13 від 24.12.1999 р.,- при визначенні середньої заробітної плати слід виходити з того, що в усіх випадках, коли за чинним законодавством вона зберігається за працівником, це слід робити відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою КМУ №100 від 08.02.1995р.

Відповідно до абзацу 3 пункту 2 Порядку №100,- середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарних місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата.

Згідно п.8 Порядку, - нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

Позивачем до позову долучена довідка за березень та квітень 2021 року з урахуванням якої за останні два місця, що передують звільненню, його середньоденна заробітна плата становить 535 грн. 00 коп. (а.с. 8).

Отже, розмір середнього заробітку за час затримки виплати заробітної плати судом першої інстанції обґрунтовано розрахований до вимог чинного законодавства та наявних доказів , які заходяться в матеріалах справи.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити суду, та відмінності, які існують в державах - учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень (Проніна проти України, № 63566/00, пр. 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 р.).

За таких обставин судова колегія вважає, що суд повно встановив обставини у справі, дав належну оцінку доказам на їх підтвердження та дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позову.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

У зв`язку з наведеним, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду - залишити без змін.

Оскільки апеляційну скаргу залишено без задоволення, питання щодо перерозподілу судових витрат відповідно до статті 141 ЦПК України та Закону України «Про судовий збір» не вирішувалося.

Керуючись ст. ст. 367, п. 1 ч. 1 ст.374, ст.375, ст. ст. 381 - 384, 389 ЦПК України

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу Харківського казенного експериментального протезно-ортопедичного підприємства залишити без задоволення.

Рішення Ленінського районного суду м.Харкова від 22 жовтня 2021 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених частиною 3 статті 389 ЦПК України.

Головуючий О. Ю. Тичкова

Судді О.В. Маміна

Н.П. Пилипчук