Справа № 346/1790/22
Провадження № 2/346/973/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 жовтня 2022 р.м. Коломия Коломийський міськрайонний суд Івано - Франківської області

у складі головуючого судді Яремин М.П.

з участю: секретаря Сав`яка О.В.

позивача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про відшкодування майнової та моральної шкоди, завданих внаслідок вчинення кримінального правопорушення, -

в с т а н о в и в:

свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що 08.04.2022 року вироком Коломийського міськрайонного суду відповідачів визнано винними у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 185 КК України, та призначено ОСОБА_3 покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки 6 місяців, а ОСОБА_4 - обмеження волі на строк 1 рік відповідно.

Так, 08.05.2020 року близько 12:30 год. ОСОБА_3 за попередньою змовою з ОСОБА_4 , перебуваючи в м. Коломия, на пл. Відродження, Івано-Франківської області, поруч з магазином ІНФОРМАЦІЯ_1 таємно викрали у позивача гаманець вартістю 200 грн., в якому знаходились грошові кошти у сумі 500 грн., чим завдали йому майнову шкоду на загальну суму 700 грн.

Оскільки ні під час досудового розслідування, ні до початку розгляду даного кримінального провадження позивач цивільного позову не заявив, то суд при постановленні вироку не вирішив питання про відшкодування понесених ним ні матеріальних, ні моральних збитків.

Зазначає, що викрадення належних йому грошових коштів стало для нього сильним психологічним шоком, оскільки на дані кошти він розраховував, а позбувся їх таким чином. Крім цього, йому було принизливо перебувати у статусі потерпілого як і під час досудового розслідування, так і під час розгляду справи в суді, під час якого відповідачі вини у вчиненій крадіжці не визнавали та виставляли все таким чином, що нібито позивач сам винен в тому, що сталося. З огляду на соціальний статус останнього як лікаря з багаторічним стажем, це спричинило йому тяжкі моральні потрясіння та страждання. Така моральна кривда потребує тривалого часу для заспокоєння і душевної реабілітації. Тому, враховуючи майновий стан відповідачів, просить стягнути з них на його користь 700 грн. майнової шкоди, 50 000 грн. відшкодування моральної шкоди, а також стягнути з відповідачів на його користь судові витрати, які складаються із 992,40 грн. сплаченого судового збору та 1 000 грн. витрат на професійну правничу допомогу.

Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав з підстав, вказаних в позовній заяві, просить ці вимоги задовольнити.

Відповідачі в судове засідання повторно не з`явилися, про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, а саме за зареєстрованим місцем проживання, шляхом надсилання судових повісток про виклик до суду, про що свідчать поштові повідомлення про одержання ними судових повісток-викликів. Причин своїх неявок відповідачі суду не повідомили, не звернулися із заявами про розгляд справи в їхній відсутності та не подали відзив на позов.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено право кожного на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

У рішенні від 03.04.2008 у справі "Пономарьов проти України" Європейський суд з прав людини зробив, висновок про те, що сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.

Передбачене ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується з обов`язком добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (пункт 35 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії"(Alimentaria Sanders S.A. v. Spain") від 07.07.1989 р.).

Таким чином, Верховний Суд зазначив, що особа, яка добросовісно користується наданими законом процесуальними правами, зобов`язана слідкувати за перебігом розгляду своєї заяви.

Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 року у справі "Смірнова проти України").

За таких обставин, з урахуванням положень ст. 223 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності відповідачів.

Суд, заслухавши позивача, перевіривши матеріали справи, та, оцінивши досліджені докази в сукупності, приходить до наступних висновків.

Судом встановлено, що 08.05.2020 року близько 12:30 год. ОСОБА_3 за попередньою змовою з ОСОБА_4 , перебуваючи в м. Коломия, на пл. Відродження, Івано-Франківської області, поруч з приміщенням магазину ІНФОРМАЦІЯ_1 , реалізуючи свій злочинний умисел, керуючись корисливими мотивами, усвідомлюючи протиправний та суспільно небезпечний характер своїх дій та їх наслідки, вважаючи, що за їх діями ніхто не спостерігає, маючи на меті таємне викрадення чужого майна, підійшли до ОСОБА_2 , з лівої кишені куртки якого ОСОБА_3 таємно викрала шкіряний гаманець чорного кольору вартістю 200 грн., в якому знаходились грошові кошти у сумі 500 грн., та помістила цей гаманець у поліетиленовий пакет. Під час цієї крадіжки ОСОБА_4 з метою усунення перешкод для вчинення цього злочину шляхом відволікання уваги потерпілого штовхнула його плечем. Після вчинення цієї крадіжки ОСОБА_3 та ОСОБА_4 зайшли в приміщення вказаного магазину, де ОСОБА_3 за попередньою змовою з ОСОБА_4 , з метою переховування викраденого майна передала останній вказаний поліетиленовий пакет, який ОСОБА_4 сховала у свою сумку. Після цього відповідачі почергово вийшли з приміщення даного магазину та викраденим розпорядилися на власний розсуд, чим спричинили позивачу майнову шкоду в загальному розмірі 700 грн.

Вироком Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 08.04.2022 року (справа № 346/2119/20), який набрав законної сили 15.09.2022 року, ОСОБА_3 визнано винною у вчинені злочину, передбаченого ч.2 ст. 185 КК України, та призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки. На підставі ч.5 ст. 71 КК України частково приєднано до призначеного покарання невідбуту частину покарання у виді позбавлення волі, призначене вироком Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 03.08.2018 року за ч.2 ст. 185 КК України, та остаточне покарання визначене у виді позбавлення волі на строк 3 роки 6 місяців. Вказаним вироком від 08.04.2022 року ОСОБА_4 визнано винною у вчинені злочину, передбаченого ч.2 ст. 185 КК України, та призначено покарання у виді обмеження волі на строк 1 рік, на підставі ст. 75 КК України звільнено від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком 1 рік (а.с. 2-4).

Частиною 6 ст. 82 ЦПК України передбачено, що вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Положеннями ст. 12 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно з ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно зі ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Частиною 1 ст. 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

За правилом частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до п.8, 9 ч.2 ст.16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Відповідно до положень ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

За змістом частин першої-другої статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Тобто відсутність вини у завданні шкоди повинен доводити сам завдавач шкоди, а позивач доводить лише факти, на яких ґрунтуються його позовні вимоги.

Шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи.

Відповідно до ст.1177 ЦК України шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону. Шкода, завдана потерпілому внаслідок кримінального правопорушення, компенсується йому за рахунок Державного бюджету України у випадках та порядку, передбачених законом.

Відповідно до ст. 1192 ЦК України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Відповідно до частин 1, 5, 6 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Отже, з огляду на вищевикладене, суд приходить до висновку, що позивачем доведено обґрунтованість пред`явлених вимог, тому суд вважає, що позов в частині відшкодування майнової шкоди в сумі 700 грн. підлягає задоволенню в повному обсязі, оскільки він підтверджений належними і допустимими доказами.

Що стосується позовної вимоги про стягнення моральної шкоди в сумі 50 000 грн., суд зазначає наступне.

Відповідно до вимог ч. 1, п.2, 3 ч.2, ч. 3 ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

У пунктах 3, 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» судам роз`яснено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

За загальним правилом зобов`язання з відшкодування шкоди як майнової, так і моральної є безпосереднім наслідком правопорушення, тобто порушення охоронюваних законом суб`єктивних особистих немайнових і майнових прав та інтересів учасників цивільних відносин. За своїм характером ці зобов`язання належать до недоговірних, тобто вони виникають поза межами існуючих між потерпілим і завдавачем шкоди договірних чи інших правомірних зобов`язальних відносин.

Положення ст. 1167 ЦК України містять загальні підстави для відшкодування моральної шкоди, завданої неправомірними діями, складовими елементами яких є: шкода, протиправне діяння особи, котра її завдала, причинний зв`язок між ними, а також вина заподіювача шкоди.

Перераховані підстави для деліктних зобов`язань є обов`язковими. Відсутність хоча б одного елементу виключає відповідальність за завдану шкоду. Суд вважає доведеними обставинами, що відповідачі завдали позивачу шкоди, їхні дії були протиправними та винними, а також існує причинний зв`язок між ними.

При визначенні розміру відшкодування моральної шкоди позивачу суд враховує характер правопорушення, глибину його душевних страждань, ступінь вини відповідачів, оскільки внаслідок вчинення злочину позивач переніс стрес, змушений був змінити спосіб життя та повсякденну поведінку. Тому, враховуючи вимоги розумності та справедливості, суд вважає, що розмір грошового відшкодування завданої позивачу моральної шкоди слід визначити в сумі 2 000 грн.

Отже, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Судом встановлено, що позивачем понесено судові витрати, які складаються зі сплаченого судового збору в розмірі 992, 40 грн., що стверджується відповідною квитанцією (а.с.13).

Згідно з ч.1, 2 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки судом задоволено позов у розмірі 2 000 грн. (моральна шкода), що становить 4 % від заявлених вимог в розмірі 50 000 грн., то з відповідачів на користь в рівних частинах позивача підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору за подання позовної заяви за вказану вимогу в розмірі 39,70 грн. (по 19,85 грн.).

Вирішуючи вимогу позивача про стягнення з відповідача витрат на професійну правничу допомогу в сумі 1 000 грн., суд виходить з наступного.

У відповідності до ч. 3 ст. 133 ЦПК України, витрати на професійну правничу допомогу відносяться до судових витрат як витрати, пов`язані з розглядом справи.

Згідно з ч. 3 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

В постанові Верховного Суду від 30.09.2020 року у справі № 379/1418/18 (провадження № 61-9124св20) вказано, що «склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та інше), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Отже, якщо стороною буде документально доведено, що нею понесено витрати на правову допомогу, а саме: надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких втрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких втрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення.

В постанові Верховного Суду від 23.06.2022 року в справі № 607/4341/20 (провадження № 61-18451св20) вказано, що процесуальними нормами встановлено, що розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів. Обов`язковим переліком документів на підтвердження відповідних витрат, незалежно від юрисдикції спору, є: договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.); розрахунок наданих послуг з їх детальним описом; документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, тощо) (висновки, викладені Верховним Судом у постановах у справах № 821/227/17, № 726/549/19, № 810/3806/18).

Такі ж висновки щодо застосування норм права викладені Верховним Судом у постановах від 15 квітня 2020 року у справі № 199/3939/18-ц та від 09 червня 2020 року у справі №466/9758/16-ц.

Однак позивачем, на підтвердження понесених витрат на правничу допомогу до матеріалів позову не надано документів, пов`язаних із наданням такої допомоги, оформлених у встановленому законом порядку, зокрема, договору про надання правової допомоги, акту приймання-передачі наданих послуг, детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, тому відсутні підстави для стягнення витрат на правничу допомогу. Крім того, неподання стороною розрахунку (детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат часу по кожному із виду робіт, необхідних для надання правничої допомоги) позбавляє іншу сторону можливості спростувати ймовірну неспівмірність витрат на професійну правничу допомогу.

Згідно з положеннями ч.6 ст.141 ЦПК України з відповідачів в рівних частинах слід стягнути в дохід держави судовий збір (за позовну вимогу про відшкодування матеріальних збитків, завданих внаслідок вчинення кримінального правопорушення), від сплати якого звільнений позивач.

На підставі наведеного, ст.ст. 15,16, 22, 23, 1166, 1167, 1177, 1192 ЦК України та, керуючись ст. ст. 81, 82, 137, 141, 263-265, 268, 273, 354 ЦПК України, суд,-

У Х В А Л И В:

позов задовольнити частково.

Стягнути із ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 , місце проживання зареєстроване за адресою: АДРЕСА_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_2 , жительки АДРЕСА_2 , місце проживання зареєстроване за адресою: АДРЕСА_2 , солідарно на користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_3 , уродженця с. Остапківці Городенківського району Івано-Франківської області, жителя АДРЕСА_3 , відшкодування майнової шкоди в сумі 700 (сімсот) гривень, а також 2 000 (дві тисячі) гривень відшкодування моральної шкоди.

Стягнути із ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 , місце проживання зареєстроване за адресою: АДРЕСА_1 , на користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_3 , уродженця с. Остапківці Городенківського району Івано-Франківської області, жителя АДРЕСА_3 , 19 (дев`ятнадцять) гривень 85 копійок судових витрат.

Стягнути з ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_2 , жительки АДРЕСА_2 , місце проживання зареєстроване за адресою: АДРЕСА_2 , на користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_3 , уродженця с. Остапківці Городенківського району Івано-Франківської області, жителя АДРЕСА_3 , 19 (дев`ятнадцять) гривень 85 копійок судових витрат.

В решті позовних вимог відмовити.

Стягнути із ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 , місце проживання зареєстроване за адресою: АДРЕСА_1 , судовий збір в сумі 496 гривень 20 копійок на користь держави на рахунок: отримувач коштів ГУК у м. Києві/м. Київ/22030106, код отримувача (код за ЄДРПОУ) 37993783, банк отримувача: Казначейство України (ЕАП), рахунок отримувача: UA0026001, код класифікації доходів бюджету 22030106.

Стягнути з ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_2 , жительки АДРЕСА_2 , місце проживання зареєстроване за адресою: АДРЕСА_2 , судовий збір в сумі 496 гривень 20 копійок на користь держави на рахунок: отримувач коштів ГУК у м. Києві/м. Київ/22030106, код отримувача (код за ЄДРПОУ) 37993783, банк отримувача: Казначейство України (ЕАП), рахунок отримувача: UA0026001, код класифікації доходів бюджету 22030106.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Івано-Франківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Найменування сторін:

Позивач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_3 , уродженець с. Остапківці Городенківського району Івано-Франківської області, житель АДРЕСА_3 .

Відповідачі:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 , місце проживання зареєстроване за адресою: АДРЕСА_1 .

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_2 , жительки АДРЕСА_2 , місце проживання зареєстроване за адресою: АДРЕСА_2 .

Повний текст рішення складено 06 жовтня 2022 року.

Суддя Яремин М. П.