Справа № 465/1717/21 Головуючий у 1 інстанції: Ванівський Ю.М.
Провадження № 22-ц/811/431/22 Доповідач в 2-й інстанції: Левик Я. А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 жовтня 2022 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:

судді-доповідача: Левика Я.А.,

суддів: Крайник Н.П., Шандри М.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи у місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Франківського районного суду м. Львова в складі судді Ванівського Ю.М. від 29 листопада 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Державної казначейської служби України, Департаменту патрульної поліції в особі Управління патрульної поліції у Львівській області ДПП, про відшкодування моральної та матеріальної шкоди, -

в с т а н о в и л а :

рішенням Франківського районного суду м. Львова від 29 листопада 2021 року в задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 до Державної казначейської служби України, Департаменту патрульної поліції в особі Управління патрульної поліції у Львівській області ДПП, про відшкодування моральної та матеріальної шкоди відмовлено.

Дане рішення оскаржив ОСОБА_1 .

В апеляційній скарзі просить скасувати рішення Франківського районного суду м. Львова від 29 листопада 2021р. та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити в повному обсягу, а саме: стягнути з Держави Україна в особі Державної казначейської служби України за рахунок Державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку на його користь 1500,00 грн. відшкодування матеріальної шкоди, 30000,00 грн. відшкодування моральної шкоди, а також понесені судові витрати.

Вважає, що рішення суду є незаконне, необґрунтоване і підлягає скасуванню, в зв`язку з недоведеністю обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими, невідповідністю висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції обставинам справи, неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права. Вказує, що постановою інспектора Управління патрульної поліції у Львівській області Стромика Р.Я. серії ДП018 № 981658 від 08.12.2020 р. про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованого не в автоматичному режимі, його, ОСОБА_1 , було визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 122 ч.З КУпАП та накладено адміністративне стягнення - штраф у розмірі 510,00 грн. Дана постанова незаконна, необґрунтована і підлягала скасуванню, а провадження в справі - закриттю, в зв`язку з відсутністю в його діях ознак адміністративного правопорушення. Так, в спірній постанові вказано, що ОСОБА_1 керуючи транспортним засобом «Шевроле Лацетті» н.з. НОМЕР_1 08.12.2020 р. об 11.34 год. по вул. Кульпарківській,64 у м. Львові виїхав на смугу руху маршрутних транспортних засобів, яка виокремлена, позначена дорожнім знаком 5.11. та дорожньою розміткою 1.2.4., чим порушив п. 17.1. Правил дорожнього руху, чим скоїв адмінправопорушення, передбачене ч. З ст. 122 КУпАП. Вказує, що він не порушував вказаних вимог ПДР, оскільки автомобіль, яким він керував, виконував та виконує функції таксі. В зв`язку з вищевказаними обставинами, він подав на дану постанову інспектора Управління патрульної поліції у Львівській області Стромика Р.Я. серії ДП018 № 981658 від 08.12.2020 р. скаргу начальнику Управління патрульної поліції у Львівській області. Відповідно до рішення начальника Управління патрульної поліції у Львівській області Пилипенка P.O. № 508 від 14 грудня 2020 p., постанову інспектора Управління патрульної поліції у Львівській області Стромика Р.Я. серії ДП018 № 981658 від 08.12.2020 року про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованого не в автоматичному режимі, залишено без змін, а мою скаргу без задоволення. Дане рішення начальника Управління патрульної поліції у Львівській області є незаконне, необґрунтоване як з вищевикладених підстав, так і з таких додаткових. Так, дане рішення обґрунтоване лише одним реченням, в якому зазначається, що легковий автомобіль, яким керував ОСОБА_1 на місці зупинки не відповідав вимогам таксі, оскільки водій не надав для підтвердження відповідну ліцензію та не продемонстрував діючий таксометр, а тому автор рішення вважає прийняте інспектором рішення обґрунтованим та правомірним. Однак, таке обґрунтування рішення не відповідає дійсним обставинам та не підтверджене жодним належним і допустимим доказом. Рішенням Залізничного районного суду м. Львова від 14 січня 2021 р. в справі № 462/8435/20 його позов задоволено, постанову інспектора Управління патрульної поліції у Львівській області Стромика Р.Я. серії ДП018 № 981658 від 08.12.2020 р. про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованого не в автоматичному режимі та рішення начальника Управління патрульної поліції у Львівській області Пилипенка P.O. № 508 від 14 грудня 2020 р. скасовано, а справу про адмінправопорушення відносно ОСОБА_1 за ч.З ст. 122 КупАП закрито. Мотивувальна частина даного рішення суду ґрунтується на вищевказаних доводах. Таким чином, інспектор Управління патрульної поліції у Львівській області Стромик Р.Я. незаконно, безпідставно за відсутності порушень ПДР зупинив ОСОБА_1 08.12.2020 року під час руху автомобілем таксі «Шевроле Лацетті» н.з. НОМЕР_1 по вул. Кульпарківській,64 у м. Львові, виніс незаконну постанову серії ДП018 № 981658 від 08.12.2020 року про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованого не в автоматичному режимі, якою визнав його винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 122 ч.З КУпАП та наклав адміністративне стягнення - штраф у розмірі 510,00 грн., начальник Управління патрульної поліції у Львівській області Пилипенко P.O. своїм незаконним рішенням № 508 від 14 грудня 2020 р. безпідставно відмовив у задоволенні його скарги і залишив без змін зазначену постанову. Вважає, що такими незаконними діями та рішеннями інспектора Управління патрульної поліції у Львівській області Стромика Р.Я. та начальника Управління патрульної поліції у Львівській області Пилипенка P.O. йому заподіяно матеріальну та моральну шкоду. Вказує, що матеріальна шкода полягає в понесених ним витратах на професійну правничу допомогу, які він поніс у зв`язку із підготовкою, поданням позову та його розглядом в адміністративній справі. Вказує, що додатковим рішенням Залізничного районного суду м. Львова від 14 січня 2021 року у справі №462/8435/20 встановлено, що він поніс судові витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 3000 грн., однак суд вирішив зменшити розмір таких судових витрат до 1500 грн. Відтак, залишилось невідшкодованими йому 1500 грн. витрат на професійну правничу допомогу. Суд першої інстанції в оскаржуваному рішенні безпідставно вказує, що він не надав жодного доказу заподіяння моральної шкоди. Однак, саме протиправні постанова інспектора Управління патрульної поліції у Львівській області Стромика Р.Я. серії ДП018 № 981658 від 08.12.2020 р. та рішення начальника Управління патрульної поліції у Львівській області Пилипенка P.O. № 508 від 14 грудня 2020 p., якими його незаконно та безпідставно притягнуто до адмінвідповідальності, є доказами заподіяння моральної шкоди.

Відповідно до ст. 368, ч.2 ст. 369 ЦПК України, розгляд справи проводився без повідомлення учасників справи.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали, оцінивши мотиви учасників справи в межах доводів позовної заяви, відзиву на позовну заяву, апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає з таких підстав.

Із змісту оскаржуваного рішення вбачається, що суд першої інстанції, посилаючись, зокрема, на ст. ст.258, 259, 263-265 ЦПК України, ст.ст.14, 15, 23, 1166, 1167, 1176 ЦК України, ст. 2, 4 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» та відмовляючи в задоволенні позову, виходив з того, що відповідно до постанови серії ДПО18 №981658 від 12.08.2020 року на позивача накладено адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 510 грн. за вчинення правопорушення, передбаченого ч.3 ст.122 КУпАП. Правопорушення полягало в тому, що 08.12.2020 о 11 год. 34 хв. по вул. Кульпарківська, 64, у м. Львові позивач керуючи автомобіля Chevrolet Lacetti, д.н.з. НОМЕР_1 , виїхав на смугу для руху маршрутних транспортних засобів, яка виокремлена, позначена дорожнім знаком 5.11 та дорожньою розміткою 1.24, чим порушив п. 17.1 ПДР, чим скоїв адміністративне правопорушення, передбачене за ч.3 ст. 122 КУпАП. Рішенням Залізничного районного суду м. Львова від 14.01.2021 року постанову серії ДПО18 №981658 від 12.08.2020 року скасовано, а провадження у справі закрито. Суд прийшов до висновку, що позивачем не надано суду жодного належного та допустимого доказу заподіяння йому моральної шкоди. Окрім того, жодного адміністративного стягнення, передбаченого статтею 24 КУпАП, до нього відповідачем застосовано не було, оскільки вищевказана постанова скасована рішенням Залізничним районного суду м. Львова від 14.01.2021 року. При цьому сам факт закриття справи про адміністративне правопорушення не тягне обов`язковий наслідок цивільно-правового характеру і не може бути доказом того, що дії та бездіяльність відповідача заподіяли позивачу моральної шкоди. Такий висновок викладений Верховним Судом у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 21.10.2020 року по справі №312/262/18, провадження №61-14401св19. Окрім цього, незаконність дій відповідача судом не встановлена, відтак, в частині задоволення позовної вимоги позивача щодо стягнення з відповідача моральної шкоди слід відмовити у зв`язку з безпідставністю такої.

Колегія суддів вважає, що такі висновки вцілому відповідають обставинам, що мають значення для справи та вимогам закону.

10.03.2021 року ОСОБА_1 звернувся в суд із позовом до Державної казначейської служби України, Департаменту патрульної поліції в особі Управління патрульної поліції у Львівській області ДПП, в якому просив:

- стягнути з Держави Україна в особі Державної казначейської служби України за рахунок Державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку на його користь 1500,00 грн. для відшкодування матеріальної шкоди, 30000,00 грн. дл відшкодування моральної шкоди, а також понесені судові витрати у розмірі 5000 грн.

В обґрунтування своїх вимог вказав, що 08.12.2020 року інспектором УПП у Львівській області Стромикою Р.Я. відносно нього винесено постанову серії ДПО18 №981658 про накладення адміністративного стягнення в розмірі 510 грн. за вчинення правопорушення, передбаченого ч.3 ст.122 КУпАП. Правопорушення полягало в тому, що 08.12.2020 о 11 год. 34 хв. по вул. Кульпарківська, 64, у м. Львові позивач керуючи автомобіля Chevrolet Lacetti, д.н.з. НОМЕР_1 , виїхав на смугу для руху маршрутних транспортних засобів, яка виокремлена, позначена дорожнім знаком 5.11 та дорожньою розміткою 1.24, чим порушив п. 17.1 ПДР, чим скоїв адміністративне правопорушення, передбачене за ч.3 ст. 122 КУпАП. Інспектор ОСОБА_2 достовірно знав про те, що автомобілть «Шевроле Лацетті» д.н.з. НОМЕР_1 , виконує функції таксі. Після звернення із скаргою до начальника УПП у Львівській області про неправомірність дій інспектора, такі жодного результату не дали. Рішенням Залізничного районного суду м. Львова від 14 січня 2021 року постанову серії ДПО18 №981658 від 08.12.2020 року скасовано, а провадження у справі закрито. Зазначає, що внаслідок неправомірних дій працівника поліції, позивача незаконно було притягнуто до адміністративної відповідальності, чим заподіяно моральні страждання, які полягали в переживаннях щодо розголосу вказаного факту за місцем проживання та місцем роботи, серед таксистів м. Львова, у залученні адвоката для надання правової допомоги. Моральні страждання полягають ще і в тому, що без вищої юридичної освіти він вимушений був складати зрозумілі для адресатів тексти заяв та скарг на неправомірні дії інспектора Стромика Р.Я., які, в кінцевому результаті, ніяких позитивних наслідків для позивача не принесли. Окрім того, пояснює, що поніс також матеріаль ну шкоду, яка полягає в оплаті послуг адвоката та відправлення поштових листівок зі скаргами.

Як вбачається з матеріалів справи, постановою серії ДПО18 №981658 від 08.12.2020 року на позивача накладено адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 510 грн. за вчинення правопорушення, передбаченого ч.3 ст.122 КУпАП.

Правопорушення полягало в тому, що 08.12.2020 о 11 год. 34 хв. на вул. Кульпарківській, 64, у м. Львові позивач керуючи автомобіля Chevrolet Lacetti, д.н.з. НОМЕР_1 , виїхав на смугу для руху маршрутних транспортних засобів, яка виокремлена, позначена дорожнім знаком 5.11 та дорожньою розміткою 1.24, чим порушив п. 17.1 ПДР, чим скоїв адміністративне правопорушення, передбачене за ч.3 ст. 122 КУпАП.

Рішенням Залізничного районного суду м. Львова від 14.01.2021 року у справі №462/8435/20 адміністративний позов ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції у Львівській області про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення задоволено.

Постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ДПО18 №981658 від 08.12.2020р. та рішення №508 від 14.12.2020р. скасовано. Справу про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ч.3 ст.122 Кодексу України про адміністративні правопорушення закрито.

Додатковим рішенням Залізничного районного суду м. Львова від 01 лютого 2021 року у справі №462/8435/20 заяву про стягнення судових витрат на професійну правничу допомогу задоволено частково.Стягнуто з бюджетних асигнувань Управління патрульної поліції у Львівській області ДПП (ЄДРПОУ 39962825, м. Львів, вул. Перфецького, 19) на користь ОСОБА_1 , ( АДРЕСА_1 , ІН НОМЕР_2 ) витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 1 500 (одна тисяча п`ятсот) гривень.В задоволенні решти заяви відмовлено.

Що стосується стягнення матеріальної шкоди у вигляді витрат на правничу допомогу, то слід вказати таке.

Позивач вказує на те, що додатковим рішенням Залізничного районного суду м. Львова від 14 січня 2021 року у справі №462/8435/20 встановлено, що він поніс судові витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 3000 грн., однак суд вирішив зменшити розмір таких судових витрат до 1500 грн. Відтак, залишилось невідшкодованими йому 1500 грн. витрат на професійну правничу допомогу. Вважає, що розмір заподіяної йому незаконними діями та рішеннями посадових осіб Управління патрульної поліції у Львівській області матеріальної шкоди становить 1500 грн.

Згідно із частинами першою та другою статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

У даній справі позивачем також було заявлено стягнення матеріальної шкоди, які він вважав реальними збитками у вигляді витрат на професійну правничу допомогу, які він поніс у зв`язку з підготовкою, поданням позову та його розглядом в адміністративній справі №462/8435/20.

Разом із цим, із виду та характеру понесення позивачем вищезазначених витрат, які він вважає збитками, вбачається, що такі вчинялися ним з метою відновлення порушених, на його думку, відповідних прав у адміністративному судочинстві, порядок відшкодування яких визначений нормами КАС України.

Таким чином, із вищезазначеного вбачається, що заявлені до стягнення позивачем відповідні витрати не є збитками в розумінні статті 22 ЦК України, а тому підстави для їх відшкодування відсутні.

Вказане відповідає правовій позиції, викладеній в постанові Верховного Суду від 03 лютого 2021 року у справі №336/4785/18.

Також, позивач не був позбавлений права вирішувати питання про стягнення частини таких витрат, які понесені ним під час звернення до суду в порядку КАС України у порядку, що передбачена цим кодексом. Наприклад, шляхом оскарження судового рішення, яким стягнуто менший розмір понесених ним судових витрат.

Що ж стосується вимоги позивача про стягнення моральної шкоди, то при вирішенні цієї вимоги колегія суддів прийшла до таких висновків.

Позивач вказує на те, що моральна шкода полягає в тому, що він переживав і продовжує переживати глибокі душевні страждання у зв`язку з протиправними діями та рішеннями посадових осіб Управління патрульної поліції у Львівській області щодо нього. Вказував, що такими діями та рішеннями було істотно змінено його звичайний спосіб життя, принижено його честь та гідність та ділову репутацію.

Відповідно до 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

За ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: 1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; 2) якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт; 3) в інших випадках, встановлених законом.

Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені статтею 1176 ЦК України. Ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу.

Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою статті 1176 ЦК України, а саме у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт.

За відсутності підстав для застосування частини першої статті 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті 1173, 1174 цього Кодексу).

Шкода, завдана фізичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю посадової особи органу державної влади при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується на підставі ст. 1174 ЦК України.

Відповідно до цієї норми обов`язок відшкодувати завдану шкоду потерпілому покладається не на посадову особу, незаконним рішенням, дією чи бездіяльністю якої завдано шкоду, а на державу.

Відповідно до ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає:

1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я;

2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів;

3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна;

4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Отже, моральну шкоду розуміють як втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, тощо. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Фактично у даній справі доводи позивача зводяться до незгоди з рішеннями Управління патрульної поліції у Львівській області, натомість у матеріалах справи відсутні докази на підтвердження порушення особистих немайнових чи процесуальних прав позивача, завдання шкоди його здоров`ю та душевних страждань, а отже заподіяння йому внаслідок неправомірних дій відповідача моральної шкоди. Тобто матеріали справи не містять доказів достатніх для доведення усіх складових деліктної відповідальності на підставі чого можна було б встановити наявність факту заподіяння позивачу посадовими особами органів державної влади моральної шкоди.

Так, оцінюючи надані позивачем докази, суд виходить з того, що такі, зокрема надане суду рішення Залізничного районного суду м. Львова від 14 січня 2021 року, встановлюють факт реалізації позивачем свого права на оскарження постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення.

Факт того, що постановою про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ДПО18 №981658 від 08.12.2020 року на позивача накладено адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 510 грн. за вчинення правопорушення, передбаченого ч.3 ст.122 КУпАП, сам по собі не доводить заподіяння йому шкоди та не підтверджує наявності причинно-наслідкового зв`язку між діями відповідача та настанням шкоди. При цьому колегія суддів, також, зважає, і на суперечливість ситуації; дослідження судом у адміністративній справі ряду обставин, які не могли бути встановлені однозначно при виявленні ознак адміністративного правопорушення; встановлення ознак правопорушення, як у постанові про притягнення до адміністративної відповідальності, так і Рішенні начальника управління поліції у Львівській області Департаменту патрульної поліції Пилипенка Р.О. від 14.12.2020 року №508 по скарзі на постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ДПО18 №981658 від 08.12.2020, тощо.

Окрім цього, судом першої інстанції правильно встановлено, що позивачем не надано суду жодного належного та допустимого доказу заподіяння йому моральної шкоди, тобто заподіяння йому моральних, душевних страждань. Про такі докази не вказано та клопотань про витребування таких не заявлено. Окрім того, жодного адміністративного стягнення, передбаченого статтею 24 КУпАП, до нього відповідачем застосовано не було, оскільки вищевказана постанова була скасована рішенням Залізничним районного суду м. Львова від 14.01.2021 року.

При цьому сам факт закриття справи про адміністративне правопорушення не тягне однозначний у всіх випадках обов`язковий наслідок цивільно-правового характеру і не може бути доказом того, що дії та бездіяльність відповідача заподіяли позивачу моральної шкоди.

Зважаючи на вказане, звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_1 не довів належними і допустимими доказами факт завдання йому моральної шкоди, внаслідок незаконних дій відповідача, а також не довів причинно-наслідковий зв`язок між діями службових осіб поліції та настанням негативних наслідків, на які він посилався у позовній заяві, обґрунтовуючи моральну шкоду.

Відтак, суд першої інстанції правильно в частині задоволення позовної вимоги позивача щодо стягнення з відповідача моральної шкоди відмовив у зв`язку з безпідставністю такої.

Враховуючи вказане доводи апеляційної скарги слід визнати безпідставними та саму скаргу слід відхилити. Рішення ж суду першої інстанції слід залишити без змін як таке, що відповідає обставинам, що мають значення для справи та вимогам закону.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374 ч.1 п.1, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, -

п о с т а н о в и л а :

апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Франківського районного суду м. Львова від 29 листопада 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови складено 13 жовтня 2022 року.

Головуючий : Я.А. Левик

Судді: Н.П. Крайник

М.М. Шандра