Справа № 183/6769/19
№ 2/183/267/22
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 серпня 2022 року м. Новомосковськ

Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді Городецького Д. І.,

секретаря судового засідання Пономаренко О.О.,

за участю:

представника відповідача Донець С.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження в залі суду цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю Агрофірма «Олімпекс-Агро» до ОСОБА_1 , Фермерського господарства «Гайворонського А.І.», треті особи Головне управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області, Підгородненська міська рада Дніпровського району Дніпропетровської області про визнання недійсним договору оренди землі, скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень,-

в с т а н о в и в:

25 жовтня 2019 року Товариство з обмеженою відповідальністю Агрофірма «Олімпекс-Агро» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 , Фермерського господарства «Гайворонського А.І.», третя особа Головне управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області про визнання недійсним договору оренди землі, скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень.

В обґрунтування позову ТОВ Агрофірма «Олімпекс-Агро» посилалося на те, що у 2002 році між ОСОБА_2 та ТОВ Агрофірма «Олімпекс-Агро» укладено договір оренди земельної ділянки, зареєстрований 28 березня 2003 року у Новомосковському районному відділі Дніпропетровської регіональної філії центру Державного земельного кадастру за № 0909 та Додаткова угода без номеру та дати до Договору оренди землі № 0909 від 28.03.2003 року, зареєстрована у Новомосковському районному відділі Дніпропетровської регіональної філії центру Державного земельного кадастру,про що в державному реєстрі земель вчинено запис№04-08-126-01104 від 04 березня 2008 року.

Додатковою угодою сторони погодили строк дії договору до ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Орендодавець ОСОБА_2 померла.

На підставі свідоцтва про право на спадщину серії ВТО № 129044 від 18 листопада 2013 року, виданого державним нотаріусом Новомосковської районної державної нотаріальної контори Дніпропетровської області Крутько Л.П. за реєстровим № 2-1849, відповідач ОСОБА_1 успадкувала земельну ділянку площею 4,800 га, кадастровий номер :02:029:0446, цільове призначення якої для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Голубівської сільської ради Новомосковського району Дніпропетровської області.

Відповідач ОСОБА_1 повідомила позивача ТОВ Агрофірма «Олімпекс-Агро» про перехід права власності на вказану земельну ділянку, а тому стала новим Орендодавцем.

В той же час, у 2018 році позивачу стало відомо, що 29 травня 2018 року між ОСОБА_1 та ФГ «Гайворонського А.І.» було укладено Договір оренди без номеру щодо тієї ж земельної ділянки з кадастровим номером :02:029:0446, зареєстрований 20 червня 2018 року державним реєстратором Спаської сільської ради Новомосковського району Дніпропетровської області Горбоносом Романом Миколайовичем на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 41776180 від 25 червня 2018 року.

ТОВ Агрофірма «Олімпекс-Агро» вважає, що спірний договір оренди укладений між ФГ «Гайворонського А.І.» та спадкоємцем ОСОБА_1 в період дії Договору оренди, укладеного між спадкодавцем ОСОБА_2 та позивачем, порушує його права як Орендаря, зокрема укладений з порушенням приписів чинного законодавства, оскільки законом не передбачено подвійної реєстрації договорів оренди землі.

В зв`язку з наведеним, Товариство з обмеженою відповідальністю Агрофірма «Олімпекс-Агро» просило суд:

-визнати недійсним договір оренди землі без номеру від 29 травня 2018 року, укладений між ОСОБА_1 та Фермерським господарством «Гайворонського А.І.» на земельну ділянку площею 4,800 га, кадастровий номер :02:029:0466, зареєстрований 20 червня 2018 року державним реєстратором Спаської сільської ради Новомосковського району Дніпропетровської області Горбоносом Романом Миколайовичем на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 41776180 від 25 червня 2018 року;

-скасувати рішення державного реєстратора Спаської сільської ради Новомосковського району Дніпропетровської області Горбоноса Романа Миколайовича про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 41776180 від 25 червня 2018 року.

Ухвалою суду від 02 грудня 2019 року відкрите провадження у справі, розгляд якої призначено за правилами загального позовного провадження.

Ухвалою суду від 22 травня 2020 року зобов`язано Головне управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області надати на адресу суду для огляду та дослідження в судовому засіданні наступні документи: книгу записів державної реєстрації договорів оренди землі в частині записів про реєстрацію договору оренду землі №0909 від 28.03.2003 року зареєстрований у Новомосковському районному відділі Дніпропетровської регіональної філії центру Державного земельного кадастру 28.03.2003 року; книгу записів державної реєстрації договорів оренди землі в частині записів про додаткову угоду б/н. без дати її укладення до договору оренди землі №0909 від 28.03.2003 року, зареєстрована у Новомосковському районному відділі Дніпропетровської регіональної філії центру Державного земельного кадастру про що в державному реєстрі земель вчинено запис №04-08-126-01104 від 04.03.2008 року; оригінал договору оренди землі №0909 зареєстрований у Новомосковському районному відділі Дніпропетровської регіональної філії центру Державного земельного кадастру 28.03.2003 року; додаткову угоду б/н без дати її укладення до договору оренди землі №0909 від 28.03.2003 року, зареєстрована у Новомосковському районному відділі Дніпропетровської регіональної філії центру Державного земельного кадастру, про що в державному реєстрі земель вчинено запис№04-08-126-01104 від 04.03.2008 року. Зобов`язано Фермерське господарство «Гайворонського А.І.» надати на адресу суду для огляду та дослідження в судовому засіданні оригінал договору оренди землі б/н від 29.05.2018 року, укладений між ОСОБА_1 та ФГ «Гайворонського А.І.».

Ухвалою суду від 18 травня 2021 року залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Підгородненську міську раду Дніпровського району Дніпропетровської області.

Ухвалою суду від 23 лютого 2022 року закрите підготовче провадження, справу призначено до судового розгляду по суті.

Таким чином, судом розглядались позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю Агрофірма «Олімпекс-Агро» до ОСОБА_1 , Фермерського господарства «Гайворонського А.І.», треті особи Головне управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області, Підгородненська міська рада Дніпровського району Дніпропетровської області про визнання недійсним договору оренди землі, скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень.

Представник позивача Товариства з обмеженою відповідальністю Агрофірма «Олімпекс-Агро» в судове засідання не з`явився, згідно заяви просив розглядати справу без його участі, вимоги підтримав в повному обсязі, просив позов задовольнити.

Відповідач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явилася, про місце, дату та час розгляду справи повідомлена належним чином, причин неявки суду не повідомила, клопотання про відкладення розгляду справи та відзиву на позовну заяву суду не подавала.

В судовому засіданні, представник відповідача ФГ «Гайворонського А.І.» - Донець С.О. вимоги не визнав в повному обсязі, посилаючись на обставини викладені в письмових поясненнях, просив у позові відмовити. У своїх поясненнях представник відповідача ФГ «Гайворонського А.І.» зазначив, що строк дії договору оренди без номеру від 13 листопада 2002 року, укладеного між спадкодавцем ОСОБА_3 (спадкоємцем якої є відповідач ОСОБА_1 ) та ТОВ Агрофірма «Олімпекс-Агро», зареєстрованого у Новомосковському районному відділі ДРФ «Центр ДЗК» 28 березня 2003 року за № 04-08-126-01104 закінчився 27 березня 2017 року, а тому укладений між ОСОБА_1 і ФГ «Гайворонського А.І.» договір оренди без номеру від 29 травня 2018 року,зареєстрований 20 червня 2018 року державним реєстратором Спаської сільської ради Новомосковського району Дніпропетровської області Горбоносом Романом Миколайовичем на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 41776180 від 25 червня 2018 року є дійсним, оскільки укладений після спливу терміну дії договору оренди землі без номеру від 13 листопада 2002 року, укладеного з ТОВ Агрофірма «Олімпекс-Агро», який діяв до 27 березня 2017 року. Відносно додаткової угоди земельної ділянки до договору оренди землі № 0909 від 28 березня 2003 року, зареєстрованої у Новомосковському районному відділі Дніпропетровської регіональної філії центру Державного земельного кадастру від 04 березня 2008 року за № 04-08-126-01104, якою нібито спадкодавець ОСОБА_2 та ТОВ Агрофірма «Олімпекс-Агро» погодили продовжити строк дії договору оренди до 31 грудня 2021 року просив виключити з числа доказів як таку що має сумніви з приводу її достовірності, оскільки вбачаються ознаки з невідповідності строків договору, а саме: в договорі оренди від 13.11.2002 року з урахуванням додаткової угоди від 04.03.2008 року строк дії договору зазначено до 31 грудня 2021 року, а в Книзі реєстрації (Додаток до Порядку державної реєстрації договорів оренди землі, затвердженого постановою КМУ № 2073 від 25.12.1998 року) строк дії договору оренди вказаний 14 років, при цьому додаткова угода до Договору оренди земельної ділянки № 0909 від 28.03.2003 року не містить дати, печатки та підпису голови відповідної ради.

Представник третьої особи - Підгородненської міської ради Дніпровського району Дніпропетровської області в судове засідання не з`явився, згідно заяви просив розглядати справу без його участі.

Представник третьої особи - Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області в судове засідання не з`явився, в той же час надав до суду письмові пояснення, згідно яких посилався на те, що позивачем невірно визначено третьою особою Головне управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області, оскільки управління не уповноважене здійснювати державну реєстрацію прав та їх обтяжень, в той час як органи Держгеокадастру здійснюють державну реєстрацію земельних ділянок. З огляду на положення ч. 1 ст. 6 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», до суб`єктів державної реєстрації прав відносяться: Міністерство юстиції України та його територіальні органи; виконавчі органи сільських, селищних та міських рад, Київська, Севастопольська міські, районні, районні у містах Києві та Севастополі державні адміністрації; державні реєстратори прав на нерухоме майно. Тобто, починаючи з 01 січня 2013 року, органи Держгеокадастру не мають повноважень щодо проведення державної реєстрації прав на земельні ділянки і відповідно не мають повноважень щодо внесення до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень будь-яких відомостей стосовно речових прав на земельні ділянки, у зв`язку з чим Головне управління Держгеокадастру є неналежною третьою особою в цій справі.

В своїх рішеннях Європейський суд з прав людини наголошує, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Як зазначає Верховний Суд, якщо представники сторін чи інших учасників судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. Отже, неявка учасника судового процесу у судове засідання, за умови належного повідомлення сторони про час і місце розгляду справи, не є підставою для скасування судового рішення, ухваленого за відсутності представника сторони спору. (Постанова КЦС ВС від 1 жовтня 2020 року у справі № 361/8331/18.)

Суд, заслухавши представника відповідача, дослідивши надані сторонамидокази, дійшов такого висновку.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує право на справедливий судовий розгляд.

Згідно абзацу 10 пункту 9 рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року № 3-рп/2003 правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах.

Відповідно до частини першої, другої, третьої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Згідно ст.ст.76-81 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для справи. Докази повинні бути належними, допустимими та достовірними. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Судом встановлено, що відповідачу ОСОБА_1 на підставі свідоцтва про право на спадщину серії ВТО № 129044 від 18 листопада 2013 року, виданого державним нотаріусом Новомосковської районної державної нотаріальної контори Дніпропетровської області Крутько Л.П. за реєстровим № 2-1849, належить земельна ділянка площею 4,800 га, кадастровий номер :02:029:0466, цільове призначення якої для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Голубівської сільської ради Новомосковського району Дніпропетровської області.

Право власності ОСОБА_1 на земельну ділянку площею 4,800 га, кадастровий номер :02:029:0466 зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності 18 листопада 2013 року державним нотаріусом Новомосковської районної державної нотаріальної контори Дніпропетровської області Крутько Л.П. згідно рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 8051029 від 18 листопада 2013 року, номер запису про право власності: 3424141, що підтверджується Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 185018496 від 17 жовтня 2019 року.

Зазначену земельну ділянку відповідач ОСОБА_1 успадкувала після смерті ОСОБА_2 .

Встановлено, що 13 листопада 2002 року між спадкодавцем ОСОБА_2 (Орендодавцем) та ТОВ Агрофірма «Олімпекс-Агро» (Орендарем) укладено Договір оренди без номеру (далі по тексту Договір оренди), зареєстрований 28 березня 2003 року у Новомосковському районному відділі Дніпропетровської регіональної філії центру Державного земельного кадастру, про що в книзі записів державної реєстрації договорів оренди землі вчинено запис за № 0909.

У відповідності до п. 1, 2.1, 2.3 Договору оренди, ОСОБА_2 (Орендодавець) передала відповідачу (Орендар) в строкове платне користування належну їй земельну ділянку площею 4,800 для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, терміном на чотири роки одинадцять місяців двадцять дев`ять днів, з моменту державної реєстрації.

Встановлено, що 04 березня 2008 року Новомосковським районним відділом Дніпропетровської регіональної філії центру Державного земельного кадастру за № 04-08-126-01104 між спадкодавцем ОСОБА_2 (Орендодавцем) та ТОВ АФ «Олімпекс-Агро» (Орендарем) було зареєстровано Додаткову угоду без номеру та дати до Договору оренди земельної ділянки, укладеного між ними 13 листопада 2002 року.

За змістом Додаткової угоди до Договору оренди землі, сторонами було визначено термін дії Договору до 31 грудня 2021 року.

У відповідності до ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Також, відповідно до ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно із ч. 1 ст. 1225 Цивільного кодексу України, право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення.

Відповідно до ч. 4 ст. 32 Закону України "Про оренду землі" перехід права власності на орендовану земельну ділянку до іншої особи (у тому числі в порядку спадкування), реорганізація юридичної особи - орендаря не є підставою для зміни умов або припинення договору, якщо інше не передбачено договором оренди землі.

Пунктом 3 розділу "Інші умови" Договору оренди землі передбачено, що в разі переходу права власності до інших осіб Договір оренди зберігає чинність для нового власника.

Згідно із приписами ч.ч. 1, 3 ст. 148-1 Земельного кодексу України, до особи, яка набула право власності на земельну ділянку, що перебуває у користуванні іншої особи, з моменту переходу права власності на земельну ділянку переходять права та обов`язки попереднього власника земельної ділянки за чинними договорами оренди, суперфіцію, емфітевзису, земельного сервітуту щодо такої земельної ділянки. Особа, яка набула право власності на земельну ділянку протягом одного місяця з дня набуття права власності на неї зобов`язана повідомити про це її користувачів із зазначенням: кадастрового номера (за наявності), місця розташування та площі земельної ділянки; найменування (для юридичних осіб), прізвища, ім`я, по батькові (для фізичних осіб) нового власника; місця проживання (знаходження) нового власника, його поштової адреси; платіжних реквізитів (у разі, якщо законом або договором передбачена плата за користування земельною ділянкою у грошовій формі).

Позивач ТОВ Агрофірма «Олімпекс-Агро» в позові вказує на те, що на виконання вимог ст. 148-1 ЗК України відповідач ОСОБА_1 повідомила позивача про набуття нею права приватної власності на земельну ділянку площею 4,800 га, кадастровий номер :02:029:0466, що розташована на території Голубівської сільської ради Новомосковського району Дніпропетровської області.

Отже, 18 листопада 2013 року відповідач ОСОБА_1 , набувши право власності на земельну ділянку площею 4,800 га, кадастровий номер :02:029:0466 набула прав та обов`язків за Договором оренди землі, укладеним 13 листопада 2002 року між спадкодавцем ОСОБА_2 і позивачем ТОВ «АФ «Олімпекс-Агро», та стала новими Орендодавцем.

В той же час, як посилається у позові ТОВ Агрофірма «Олімпекс-Агро», йому стало відомо, що 29 травня 2018 року між відповідачем ОСОБА_1 відповідачем Фермерським господарством «Гайворонського А.І.» було укладено Договір оренди без номеру щодо тієї ж земельної ділянки з кадастровим номером :02:029:0446, зареєстрованого20 червня 2018 року державним реєстратором Спаської сільської ради Новомосковського району Дніпропетровської області Горбонос Романом Миколайовичем на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 41776180 від 25 червня 2018 року.

ТОВ Агрофірма «Олімпекс-Агро» вважає, що спірний договір оренди укладений між ФГ «Гайворонського А.І.» та ОСОБА_1 в період дії Договору оренди, укладеного 13 листопада 2002 року між спадкодавцем ОСОБА_2 та позивачем, порушує його права як Орендаря, зокрема укладений з порушенням приписів чинного законодавства, оскільки законом не передбачено подвійної реєстрації договорів оренди землі.

В свою чергу, представник відповідача Фермерського господарства «Гайворонського А.І.» - Донець С.О. посилався на те, що договір оренди земельної ділянки, укладений 13 листопада 2002 року між позивачем ТОВ Агрофірма «Олімпекс-Агро» і спадкодавцем ОСОБА_2 (спадкоємцем якої є відповідач ОСОБА_1 ), зареєстрований 28 березня 2003 року строком на 14 років, який припинив свою дію 27 березня 2017 року у зв`язку із закінченням строку на, який його було укладено, а тому укладений спірний договір оренди без номеру від 29 травня 2018 року відносно вказаної земельної ділянки між ОСОБА_1 та Фермерським господарством «Гайворонського А.І.» є дійсним.

Відповідно до ст. 16 ЦПК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Правом на звернення до суду за захистом наділена особа вразі порушення,невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні. Вказана правова позиція викладена в постанові Верховного суду України від 21 вересня 2016 року у справі № 6-1512цс16.

Приписи ст. 41 Конституції України та ст. 319 Цивільного кодексу України гарантують право власника на свій розсуд володіти, користуватися та розпоряджатися належним йому майном.

Відносини, пов`язані з орендою землі, регулюються Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України,Законом України «Про оренду землі», іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них, а також укладеним між сторонами договором оренди землі.

Відповідно до статті 93 Земельного кодексу України, право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння та користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності.

Договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку у відповідності до умов договору та вимог земельного законодавства.

Відповідно до статті 792 ЦК України, за договором найму (оренди) земельної ділянки наймодавець зобов`язується передати наймачеві земельну ділянку на встановлений договором строк у володіння та користування за плату.

Частиною четвертою статті 124 ЗК України передбачено, що передача в оренду земельних ділянок, які перебувають у власності громадян і юридичних осіб, здійснюється за договором оренди між власником земельної ділянки і орендарем.

Згідно із частиною першою статті 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків.

Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 ЦК України).

Державна реєстрація договорів оренди земельної ділянки станом на 2003 рік регулювалася «Порядком державної реєстрації договорів оренди землі», затвердженого постановою Кабінету міністрів України від 25 грудня 1998 року № 2073 (втратив чинність 05.08.2011 року), яким визначено єдині умови реєстрації договорів оренди та договорів суборенди земельних ділянок.

Згідно з пунктом 1 вказаного Порядку, цей Порядок визначає єдині умови реєстрації договорів оренди та договорів суборенди земельних ділянок (далі - договори оренди).

Державна реєстрація договорів оренди є офіційним визнанням і підтвердженням державою факту виникнення або припинення права оренди земельних ділянок (п. 2 цього Порядку).

Забезпечення реєстрації договорів оренди покладалося на відповідні державні органи земельних ресурсів районні відділи земельних ресурсів, управління (відділи) земельних ресурсів у містах обласного і районного підпорядкування (п. 4 Порядку).

Відповідно до п. 12 Порядку факт державної реєстрації засвідчується у 10-денний термін гербовою печаткою та підписом голови відповідної ради, Київської, Севастопольської міської державної адміністрації або уповноваженої ними посадової особи. Печатка та підпис ставляться на всіх примірниках договору оренди (суборенди).

Після засвідчення факту державної реєстрації договір оренди реєструється у Книзі записів державної реєстрації договорів оренди землі, яка ведеться державним органом земельних ресурсів за формою згідно з Додатком . Книга записів державної реєстрації договорів оренди землі ведеться окремо в розрізі кожної сільської, селищної, міської ради, а також у розрізі Київської, Севастопольської міської державної адміністрації. Книга прошнуровується, засвідчується підписами сільського, селищного, міського голови та начальника районного відділу, міського управління (відділу) земельних ресурсів і скріплюється печатками (пункт 13 даного Порядку).

Датою реєстрації договору оренди у Книзі записів є дата засвідчення факту державної реєстрації (п. 14 цього Порядку).

Згідно з п. 17 вказаного Порядку у разі внесення змін до договору оренди він підлягає перереєстрації. Перереєстрація, а також поновлення договорів оренди проводиться в порядку, встановленому для їх державної реєстрації.

Крім того, наказом Державного комітету України по земельних ресурсах від 02 липня 2003 року № 174 «Про затвердження Тимчасового порядку ведення державного реєстру земель» функції з реєстрації договорів оренди землі були покладені на реєстраторів Державного реєстру земель структурні підрозділи Центру Державного земельного кадастру, які вносили відомості до бази даних АС ДЗК, здійснювали видачу та реєстрацію державних актів на право власності на земельну ділянку та на право постійного користування земельною ділянкою, договорів оренди (суборенди) землі, а також вели Книгу реєстрації договорів оренди. Цим документом також була затверджена форма Книги записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі. Договори оренди землі реєструвалися в розділі 4 цієї книги, який мав назву «Записи державної реєстрації договорів оренди землі». Порядок ведення державного реєстру земель був визначений тимчасовим до прийняття Закону України «Про державний земельний кадастр України».

Як вже встановлено вище, 13 листопада 2002 року між спадкодавцем ОСОБА_2 (Орендодавцем) та ТОВ Агрофірма «Олімпекс-Агро» (Орендарем) укладено Договір оренди без номеру (далі по тексту Договір оренди), зареєстрований 28 березня 2003 року у Новомосковському районному відділі Дніпропетровської регіональної філії центру Державного земельного кадастру, про що в книзі записів державної реєстрації договорів оренди землі вчинено запис за № 0909.

У відповідності до п. 1, 2.1, 2.3 Договору оренди, ОСОБА_2 (Орендодавець) передала відповідачу (Орендар) в строкове платне користування належну їй земельну ділянку площею 4,800 для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, терміном на чотири роки одинадцять місяців двадцять дев`ять днів, з моменту державної реєстрації.

До позову ТОВ Агрофірма «Олімпекс-Агро» додало Додаткову угоду без номеру та дати до Договору оренди земельної ділянки, укладеного між спадкодавцем ОСОБА_2 (Орендодавцем) та ТОВ АФ «Олімпекс-Агро» (Орендарем) 13 листопада 2002 року, яка була зареєстрована 04 березня 2008 року Новомосковським районним відділом Дніпропетровської регіональної філії центру Державного земельного кадастру за № 04-08-126-01104.

Зі змісту Додаткової угоди до Договору оренди землі вбачається, що термін дії Договору оренди визначений до 31 рудня 2021 року.

Суд вважає слушними доводи представника відповідача ОСОБА_4 на те, що зазначена вище Додаткова угода викликає сумніви з приводу її достовірності, оскільки вбачаються ознаки з невідповідності строків договору, а саме: в Договорі оренди від 13 листопада 2002 року (зареєстрований 28 березня 2003 року) з урахуванням цієї Додаткової угоди, зареєстрованої 04 березня 2008 року строк дії договору зазначено до 31 грудня 2021 року, а в Книзі реєстрації (Додаток до Порядку державної реєстрації договорів оренди землі, затвердженого постановою КМУ № 2073 від 25.12.1998 року) строк дії договору оренди вказаний 14 років, при цьому вказана Додаткова угода до Договору оренди земельної ділянки в порушення вимог п. 12 Порядку державної реєстрації договорів оренди землі, затвердженого постановою КМУ № 2073 від 25.12.1998 року не містить дати, печатки та підпису голови відповідної ради.

Згідно з ч. 2 ст. 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ч. 1ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронним доказами; висновками експертів; показаннями свідків (ст. 76 ЦПК).

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд, не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування (ст. 77 ЦПК).

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст. 79 ЦПК України).

Згідно з приписами ч. 11 ст. 83 ЦПК України, у разі подання заяви про те, що доданий до справи або поданий до суду учасниками справи для ознайомлення документ викликає сумнівів з приводу його достовірності або є підробленим, особа, яка подала цей документ, може просити суд до закінчення підготовчого засідання виключити його з числа доказів і розглядати справу на підставі інших доказів.

Враховуючи наведене, з огляду на відсутність оригіналу Додаткової угоди до Договору оренди землі, зареєстрованої 04 березня 2008 року за № 04:08:126:01104, враховуючи, що сторона відповідача просить виключити з числа доказів вказану Додаткову угоду, яка викликає сумніви з приводу її достовірності суд, зважаючи на приписи ч. 11 ст. 83 ЦПК України вважає за належне виключити з числа доказів вказану Додаткову угоду та розглянути справу на підставі інших доказів.

Так, судом встановлено, що згідно розділу 4 Книги записів про державну реєстрацію договорів оренди землі вбачається, що Договір оренди землі, укладений між спадкодавцем ОСОБА_2 та ТОВ Агрофірма «Олімпекс-Агро», порядковий номер запису у книзі № 34, зареєстрований за номером 04:08:126:01104 від 04 березня 2008 року, земельна ділянка, що передається в оренду 4,8 га, термін дії договору складає 14 років.

Відповідно до ч. 1 ст. 20 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі підлягає державній реєстрації та на підставі ч. 1 ст. 210, ч. 3 ст. 640 ЦК України, ч. 2 ст. 125 ЗК України та ст. 18 Закону України «Про оренду землі» є укладеним з моменту його державної реєстрації.

Частиною першою статті 638 ЦК України визначено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Відповідно до роз`яснень, які містяться в п. 8 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» недійсним може бути визнано лише укладений договір.

01 січня 2013 року набули чинності зміни до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень», якими встановлено, що державна реєстрація права власності, права користування (сервітут) земельними ділянками, права постійного користування земельними ділянками, договорів оренди земельних ділянок; права користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис); права забудови земельної ділянки (суперфіцій) проводиться відповідно до вищезазначеного Закону.

Підпунктом 6 пункту 2 частини першої статті 4 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» передбачено, що державній реєстрації прав підлягає право постійного користування та право оренди земельної ділянки.

Відповідно до ст. 2ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових правна нерухоме майно. Аналогічне положення міститься у п.2 «Порядку реєстрації договорів оренди землі», затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.1998 року № 2073, в якому вказано, що державна реєстрація договорів оренди є офіційним визнанням і підтвердженням державою факту виникнення або припинення права оренди земельної ділянки.

Згідно із ч. 2 ст. 9 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» для виконання покладених на нього обов`язків державний реєстратор, у тому числі, встановлює відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями, зокрема, відповідність повноважень особи, яка подає документи на державну реєстрацію прав та їх обтяжень, відповідність відомостей про нерухоме майно, наявних у Державному реєстрі прав та поданих документах, наявність обтяжень прав на нерухоме майно, зареєстрованих відповідно до вимог цьогоЗакону, наявність факту виконання умов правочину, з якими закон та/або договір (угода) пов`язує можливість проведення державної реєстрації виникнення, переходу, припинення прав на нерухоме майно або обтяження таких прав; приймає рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, про відмову в державній реєстрації, про її зупинення, внесення змін до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно; у разі потреби вимагає подання передбачених законодавством додаткових документів, необхідних для державної реєстрації прав та їх обтяжень; під час проведення державної реєстрації прав, які виникли та зареєстровані в установленому порядку до 01 січня 2013 року, запитує від органів виконавчої влади, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, які відповідно до чинного на момент реєстрації законодавства проводили таку реєстрацію, інформацію (довідки, копії документів тощо), необхідну для реєстрації прав та їх обтяжень, якщо такі документи не були подані заявником або якщо документи, подані заявником, не містять передбачених цим Законом відомостей про право набувача або про нерухоме майно.

Порядок державної реєстрації прав встановлений статтею 18 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Відповідно до ст. 24 цього Закону у державній реєстрації прав може бути відмовлено у разі, якщо заявником подано ті самі документи, на підставі яких заявлене право та обтяження такого права вже зареєстровано у Державному реєстрі прав.

Згідно правової позиції, викладеної у постанові Великої Палати Верховного Суду України від 01 квітня 2020 року у справі № 610/1030/18, якщо особа, якій належить право оренди земельної ділянки /первинний орендар/ за законодавством, що було чинним до 01 січня 2013 року, після настання цієї дати не зареєструвала таке право в Державному реєстрі прав, то укладення наступного договору оренди може порушити відповідне право первинного орендаря у разі, коли на підставі наступного договору оренди відповідна земельна ділянка передана у користування наступному орендареві, право якого зареєстроване у Державному реєстрі прав. Така реєстрація унеможливлює внесення запису до зазначеного Реєстру про право оренди тієї ж ділянки первинним орендарем.

Відповідно до правової позиції, викладеної у постанові Великої Палати Верховного Суду України від 26 лютого 2020 року у справі № 287/167/18, нездійснення державним реєстратором запитів до відповідних органів з метою перевірки наявності вже зареєстрованих прав на земельну ділянку призводить до подвійної реєстрації прав оренди на ту саму земельну ділянку. При цьому одночасне існування державної реєстрації кількох прав оренди на одну і ту саму ділянку суперечить вимогам закону, який спрямований на забезпечення визнання і захисту державою речових прав та інших прав, які підлягають державній реєстрації, і призводить до порушення права первинного орендаря.

Згідно із ст. 152 ЗК України захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється, зокрема, шляхом визнання угоди недійсною.

Згідно з частиною першою статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до положень статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити ЦК України, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом, та має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

У пунктах 1 та 8 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» судам роз`яснено, що при розгляді справ про визнання правочинів недійсними, суди залежно від предмета і підстав позову повинні застосовувати норми матеріального права, якими регулюються відповідні відносини, та на підставі цих норм вирішувати справи. Угода може бути визнана недійсною лише з підстав із наслідками, передбаченими законом. Тому в кожній справі про визнання угоди недійсною суд повинен встановити наявність тих обставин, з якими закон пов`язує визнання угоди недійсною і настання певних юридичних наслідків; відповідно до ч. 1ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недотримання стороною (сторонами) вимог, які встановлені статтею 203 ЦК України, саме на момент вчинення правочину.

Відповідно до ч. 3ст. 215 ЦК України, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Відповідно до ст. 236 ЦК України, правочин визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення.

Відповідно до ч. 2 ст. 22 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяження», передбачає, що відповідальність за достовірність даних, що містяться в документах, поданих для державної реєстрації прав, несе заявник, якщо інше не встановлено судом.

Згідно із частиною першою статті 210 ЦК України правочин підлягає державній реєстрації лише у випадках, встановлених законом. Такий правочин є вчиненим з моменту його державної реєстрації.

Цивільні права та обов`язки, на досягнення яких було спрямоване волевиявлення сторін під час укладення договорів оренди, набуваються після відповідної державної реєстрації.

Стаття 17 Закону України «Про оренду землі» встановлює, що об`єкт за договором оренди землі вважається переданим орендодавцем орендареві з моменту державної реєстрації права оренди, якщо інше не встановлено законом.

Правове значення державної реєстрації полягає в тому, що правочин (договір), який підлягає державній реєстрації, є вчиненим (укладеним) з моменту її проведення. Аналогічного висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 15.01.2020 у справі №322/1178/17.

Отже, підписані та укладені договір оренди землі та/або відповідна додаткова угода до нього набирають чинності, а орендар набуває право оренди та використання земельної ділянки саме з моменту реєстрації такого права, а не з моменту підписання договору або додаткової угоди.

Таким чином, укладений та підписаний між спадкодавцем ОСОБА_2 (спадкоємцем якої є відповідач ОСОБА_1 ) і позивачем ТОВ Агрофірма «Олімпекс-Агро» Договору оренди земельної ділянки без номеру від 13 листопада 2002 року, зареєстрований 28 березня 2003 року у Новомосковському районному відділі Дніпропетровської регіональної філії центру Державного земельного кадастру за № 0909, на строк 14 років, тобто до 27 березня 2017 року.

Як вже встановлено вище, 29 травня 2018 року між відповідачами ОСОБА_1 та Фермерським господарством «Гайворонського А.І.» був укладений Договір оренди без номеру відносно земельної ділянки площею 4,800 га з кадастровим номером :02:029:0446, зареєстрований 20 червня 2018 року державним реєстратором Спаської сільської ради Новомосковського району Дніпропетровської області Горбоносом Романом Миколайовичем на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 41776180 від 25 червня 2018 року.

Враховуючи наведене, суд вважає, що спірний Договір оренди між ФГ «Гайворонського А.І.» та спадкоємцем ОСОБА_1 укладений після закінчення дії Договору оренди землі, укладеного між позивачем ТОВ Агрофірма «Олімпекс-Агро» та спадкодавцем ОСОБА_2 (спадкоємцем якої є відповідач ОСОБА_1 ) та згідно до приписів чинного законодавства, оскільки в судовому засіданні спростовано факт подвійної реєстрації договорів оренди землі, на який посилався позивач, у зв`язку з чим права ТОВ Агрофірма «Олімпекс-Агро» відповідачами не порушені, а тому вимоги про визнання недійсним договору оренди землі не підлягають задоволенню.

Щодо вимог в частині скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, суд зазначає наступне.

Як вже було встановлено, 20 червня 2018 року державним реєстратором Спаської сільської ради Новомосковського району Дніпропетровської області Горбоносом Романом Миколайовичем на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 41776180 від 25 червня 2018 року було зареєстровано Договір оренди без номеру, укладений 29 травня 2018 року між ОСОБА_1 та ФГ «Гайворонського А.І.» відносно земельної ділянки площею 4,800 га, кадастровий номер :02:029:0466, цільове призначення якої для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Голубівської сільської ради Новомосковського району Дніпропетровської області.

Відповідно до пунктів 1, 2, 3 частини 3 статті 26 Закону «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» № 1952-IV (у редакції, чинній з 16.01.2020 року) відомості про речові права, обтяження речових прав, внесені до Державного реєстру прав, не підлягають скасуванню та/або вилученню.

У разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи у випадку, передбаченому підпунктом «а» пункту 2 частини 6 статті 37 Закону № 1952-IV, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, державний реєстратор чи посадова особа Міністерства юстиції (у випадку, передбаченому підпунктом «а» пункту 2 частини 6 статті 37 Закону № 1952-IV) проводить державну реєстрацію набуття, зміни чи припинення речових прав відповідно до цього Закону.

Ухвалення судом рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав, визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, а також скасування державної реєстрації прав допускається виключно з одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав).

Враховуючи, що спірний Договір оренди без номеру, укладений 29 травня 2018 року між ОСОБА_1 та ФГ «Гайворонського А.І.» та 20 червня 2018 року зареєстрований державним реєстратором Спаської сільської ради Новомосковського району Дніпропетровської області Горбоносом Романом Миколайовичем на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 41776180 від 25 червня 2018 року є дійсним, суд не вбачає підстав для задоволення позовних вимог в цій частині.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 6 статті 81 ЦПК України).

Обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом.

За загальними положеннями ЦПК України на суд покладено обов`язок під час ухвалення рішення вирішити, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги позивача та якими доказами вони підтверджуються; перевірити наявність чи відсутність певних обставин за допомогою доказів шляхом їх оцінки; оцінити подані сторонами докази та дійти висновку про наявність або відсутність певних юридичних фактів.

Також слід зазначити, що згідно зі статтею 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Реалізація принципу змагальності сторін в цивільному процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією, передбаченою у статті 129 Основного Закону України.

Справедливість судового розгляду повинна знаходити свою реалізацію, у тому числі, у здійсненні судом правосуддя без формального підходу до розгляду кожної конкретної справи.

Дотримання принципу справедливості судового розгляду є надзвичайно важливим під час розгляду судових справ, оскільки його реалізація слугує гарантією того, що сторона, незалежно від рівня її фахової підготовки та розуміння певних вимог цивільного судочинства, матиме можливість забезпечити захист своїх інтересів.

Частиною четвертою статті 10 ЦПК України і статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» на суд покладено обов`язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України (далі - Конвенція), та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права.

Закон України "Про судоустрій і статус суддів" встановлює, що правосуддя в Україні здійснюється на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Згідно із практикою ЄСПЛ змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і, відповідно, правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно приводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і докази не збирає.

Суд враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у апеляційному провадженні), сформовану, зокрема у справах "Салов проти України" (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), "Проніна проти України" (заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).

За таких обставин, аналізуючи вищевикладене, беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог.

Згідно до вимог ст. 141 ЦПК України, у зв`язку з відмовою в задоволенні позовних вимог, судові витрати в розмірі 3 842,00 грн. покласти на позивача.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 2, 4, 81, 82, 141, 142, 259, 263-265, 268, 273, 354 ЦПК України, суд, -

у х в а л и в:

В задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю Агрофірма «Олімпекс-Агро» до ОСОБА_1 , Фермерського господарства «Гайворонського А.І.», треті особи Головне управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області, Підгородненська міська рада Дніпровського району Дніпропетровської області про визнання недійсним договору оренди землі, скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, відмовити.

Судові витрати покласти на позивача - Товариство з обмеженою відповідальністю Агрофірма «Олімпекс-Агро».

Учасники справи:

- позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю Агрофірма «Олімпекс-Агро», , місцезнаходження юридичної особи: 51230, Дніпропетровська область, Новомосковський район, с. Голубівка, вул. Лесі Українки, буд. 10.

- відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 ;

- відповідач: Фермерське господарство «Гайворонського А.І.», , місцезнаходження юридичної особи: 51263, Дніпропетровська область, Новомосковський район, с. Спаське, вул. Степова, бу. 1;

- третя особа: Головне управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області, , місцезнаходження юридичної особи: 49004, м. Дніпро, проспект Олександра Поля, буд. 2;

- третя особа: Підгородненська міська рада Дніпровського району Дніпропетровської області, , місцезнаходження юридичної особи: 52001, Дніпропетровська область, Дніпровський район, м. Підгородне, вул. Центральна, буд. 46.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути поданою безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повне судове рішення складене 07 вересня 2022 року.

Суддя Д. І. Городецький