н/п 2/490/252/2022 Справа № 490/2461/21
Центральний районний суд м. Миколаєва
__________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 вересня 2022 року Центральний районний суд м. Миколаєва у складі: головуючого - судді Гуденко О.А., при секретарі Савенко Є.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Миколаєві в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання нерухомого майна спільною сумісною власністю подружжя, -

ВСТАНОВИВ:

01.04.2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до відповідача, в якому просить визнати квартиру АДРЕСА_1 , придбану за договором купівлі-продажу від 23 лютого 1997 року на ім`я ОСОБА_2 , сіпльною сумісною власністю подружжя .

В обґрунтування вимог посилається на те, що з 02 червня 1995 р. сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі. За період знаходження в шлюбі сторонами за спільні кошти була придбана вказана квартира , яка була оформлена на відповідача. На теперішній час добровільно відповідач не визнає, що спірне майно є їх спільною власністю та бажає розпорядитися квартирою одноособово.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 02.04.2021 року визначено головуючого по справі суддю Гуденко О.А.

Ухвалою від 05.04.2021 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито загальне позовне провадження у цивільній справі.

Протокольною ухвалою суду від 23.11.2021 року закрито підготовче провадження.

Позивач надав суду заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримує в повному обсязі.

Відповідач надав суду заяву про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги визнає в повному обсязі

Враховуючи, що розгляд справи відбувався у відсутність сторін, відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Вивчивши доводи позову, дослідивши матеріали справи, судом встановлені наступні факти та відповідні ним правовідносини.

З 02 червня 1995 року сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі, що підтверджується Свідоцтвом про укладення шлюбу серії НОМЕР_1 , актовий запис № 458.

В період перебування шлюбу, 20 лютого 1997 року сторони придбали квартиру квартиру АДРЕСА_1 , право власності на яку було оформлено на відповідача, що підтверджується Договором серії ААЕ № 565064 купівлі-продажу, посвідченого державним нотаріусом.

Згідно з ч. 1 ст. 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Частиною 1ст.69 СК України встановлено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Відповідно до ст.71 СК України, якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом.

У відповідності до ч.1 ст.70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Аналогічна позиція міститься у Постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 29.05.2019 по справі № 522/19610/15-ц.

За змістом частини третьої статті 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

У Рішенні Конституційного Суду України від 19 вересня 2012 року у справі за конституційним зверненням приватного підприємства «ІКІО» щодо офіційного тлумачення положення частини першої статті 61 СК України №1-8/2012 (№ 17-рп/2012), яким встановлено, зокрема, що основою майнових відносин подружжя є положення про те, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу); вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя (стаття 60 Кодексу). Об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту (частина перша статті 61 Кодексу). Здійснення подружжям права спільної сумісної власності регламентовано статтею 63 Кодексу, згідно з якою дружина та чоловік мають рівніправа на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпоряджання спільним сумісним майном подружжя може відбутися шляхом його поділу, виділення частки.

Зі змісту п.п. 23,24 постанови Пленуму ВСУ від 21.12.2007 №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя вбачається, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу можуть бути будь-які види майна, незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї.

Відповідно до п.30 постанови Пленуму ВСУ від 21.12.2007 №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», рівність прав кожного із подружжя на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності (якщо інше не встановлено домовленістю між ними) та необхідність взаємної згоди подружжя на розпорядження майном, що є об`єктом права його спільної сумісної власності, передбачено ч.1 ст.63, ч.1 ст.65 СК.

Відповідно до ст. 206 ЦПК України, позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. До ухвалення судового рішення у зв`язку з відмовою позивача від позову або визнанням позову відповідачем суд роз`яснює сторонам наслідки відповідних процесуальних дій, перевіряє, чи не обмежений представник відповідної сторони у повноваженнях на їх вчинення.

У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Надані суду докази безспірно свідчать про те, що спірна квартира , є спільним сумісним майном подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , оскільки набуте ними під час шлюбу та ведення спільного господарства, за їх спільні кошти, про що не заперечує і відповідачка.

Відповідно до ст. 141 , ч.1 ст. 142 ЦПК України, 50% судового зборупідлягає стягненню з відповідача на користь держави, оскільки позивач при подачі позову до суду був звільнений від його сплати.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 12, 79- 81, 141, 259, 263-265 ЦПК України , суд -

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 - задовольнити.

Визнати квартиру квартиру АДРЕСА_1 сумісною власністю ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_2 ) та ОСОБА_2 .

Стягнути на користь держави з ОСОБА_2 (ІПН НОМЕР_3 ) 472 грн судового збору.

Рішення може бути оскаржене до Миколаївського апеляційного шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Особи, які брали участь у розгляді справи, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з для отримання копії цього рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Гуденко О.А.