Справа № 712/754/22
Провадження № 2/712/1284/22
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
04 жовтня 2022 року м. Черкаси
Соснівський районний суд м. Черкаси у складі:
головуючого судді Романенко В.А.
за участю секретаря Шаповал А.Ю.
розглянувши в судовому засіданні в залі суду м. Черкаси цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про витребування майна з чужого незаконного володіння, скасування реєстрації права власності, -
ОСОБА_1 , ОСОБА_2 звернулися до суду з позовом до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про витребування майна з чужого незаконного володіння, скасування реєстрації права власності, посилаючись на те, що постановою ВС від 30 червня 2021 року в справі № 712/7071/16 - було скасовано судові рішення двох попередніх інстанцій, та залишено фактично юридичну силу двом правочинам - а саме:
заповіту укладеного ОСОБА_5 , зареєстрованого в реєстрі за № 1411 від 29.03.2016 року, посвідченого приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу Фіщуком Сергієм Олексійовичем на ім`я ОСОБА_1 та ОСОБА_2 ,
В ході розгляду справи по суті в реєстрі речових прав на нерухоме майно було вчинено окрім записів про обтяження договором довічного утримання, запис № 14392796 від 30.04.2016 року (номер рішення 29489447), також наступні записи про обтяження:
№ 15742194 від 04.08.2016 року (номер рішення 30784762) - за ухвалою суду в справі № 712/7071/16, № 15388972 від 14.07.2017 року (номер рішення 30453119) за ухвалою суду в справі № 712/7767/16 - якою заборонено всі дії по відчуженню майна в будь - який спосіб.
Попри всі обтяження, які існували на момент вчинення оскаржуваної дії. Державний нотаріус Починок Юлія Вадимівна проводить реєстрацію права власності за відповідачами, в рівних частинах, в порядку спадкування шляхом видачі свідоцтва про право на спадщину.
Нею були вчинені наступні реєстраційні дії:
рішення - № 46175701 від 27.03.2019 року (запис про право власності - 30901075 та № 30784762 від 04.08.2016 року (запис про право власності 30901073).

Отримавши інформаційну довідку з реєстру речових прав та їх обтяжень, їм стало зрозуміло, що на сьогоднішній день інформація про право власності за позивачем відсутня, в наявності інформація про право власності за відповідачами в рівних частинах, а також наявна інформація про обтяження на дане нерухоме майно, яке відображається в розділі даного нерухомого майна.

Тобто є дві підстави для витребування майна з чужого незаконного володіння:

Відповідачі отримали свідоцтво про право на спадщину на 1/2 частини під час того, коли набрало законної сили судове рішення, яке скасоване в подальшому в справі № 712/7071/16 - яке мабуть заважало реєстрації прав за ними як спадкоємцями, так як існували вже заявлені права на дане майно за позивачкою на підставі договору довічного утримання та заповіту. Тобто, вони набули даного права в той період, коли рішення суду ще не було скасоване.

Іншою додатковою підставою для витребування майна з чужого незаконного володіння є те, що нотаріус як реєстратор не мала права вчиняти будь - які дії з відчуження майна в будь-який спосіб, адже наявні зареєстровані обтяження на вчинення реєстраційних дій.

Просять витребувати від ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 та ОСОБА_2 нерухоме майно, а саме квартиру АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомості -01.

Скасувати державну реєстрацію прав власності на нерухоме майно а саме: рішення про реєстрацію права власності за ОСОБА_4 в часті 1/2 - № 46175701 від 27.03.2019 року. реєстраційний номер об`єкта нерухомості - 01; рішення про реєстрацію права власності за ОСОБА_3 в часті 1/2 - № 46175701 від 27.03.2019 року, реєстраційний номер об`єкта нерухомості - 01.

Представник позивача ОСОБА_1 адвокат Мельниченко А.М. в судове засідання не з`явилася, скерувала до суду заяву про розгляд справи у її відсутність. Позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Проти заочного рішення по справі не заперечує.

Позивач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явилась, скерувала до суду заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, проти винесення заочного рішення не заперечує.

Відповідачі в судове засідання не з`явилися, причини неявки суду не повідомили, хоча про день та час розгляду справи були повідомлені належним чином. З заявами та клопотаннями до суду не звертались.

У передбачений законодавством термін відповідачі відзиву до суду не надали.

Відповідно до ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Згідно з ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Згідно ч. 1 ст. 280 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

Передбачених ч. 2 ст. 223 ЦПК України підстав для відкладення розгляду справи судом не встановлено, судом прийнято рішення про розгляд справи за відсутності сторін, на підставі доказів, поданих разом із матеріалами позову з ухваленням заочного рішення відповідно до ст. ст. 280-283 ЦПК України.

Дослідивши матеріали цивільної справи, судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини.

За правилами статей 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом.

Водночас, відповідно до ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Статтею 5 ЦПК України передбачено, що, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

За змістом ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Згідно зі статтею 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати; 7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; 8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

При ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог.

Пунктом 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судове рішення у цивільній справі» №14 від 18 грудня 2009 року передбачено, що рішення суду як найважливіший акт правосуддя покликане забезпечити захист гарантованих Конституцією України прав і свобод людини та здійснення проголошеного Основним Законом України принципу верховенства права. У зв`язку з цим суди повинні неухильно додержувати вимог про законність і обґрунтованість рішення у цивільній справі (частина перша статті 263 ЦПК).

Відповідно до положень ч. 1, п.п. 1, 3, 7, 10 ч. 2 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права; припинення дії, яка порушує право; припинення правовідношення. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має права на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

В судовому засіданні встановлено, що рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 25 січня 2018 року визнано недійсним заповіт, укладений ОСОБА_5 , зареєстрований в реєстрі № 1411 від 29.03.2016 року, посвідчений приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу Фіщуком Сергієм Олексійовичем на ім`я ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

Визнано недійсним договір довічного утримання № 1118 від 30.04.2016 року, посвідчений приватним нотаріусом Алєксєєвою Інною Юріївною укладений між ОСОБА_5 та ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

Під час розгляду даної справи, ухвалою Соснівського районного суду м. Черкаси від 16 червня 2016 року накладено арешт на майно: на квартиру АДРЕСА_1 .

Постановою апеляційного суду Черкаської області від 22 січня 2019 року рішення Соснівського районного суду від 25 січня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , треті особи: приватний нотаріус Черкаського нотаріального округу Черкаської області Алєксєєва Інна Юріївна, ОСОБА_6 про визнання заповіту та договору довічного утримання недійсними - залишено без змін.

Постановою Верховного Суду від 30 червня 2021 року рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 25 січня 2018 року та постанову Апеляційного суду Черкаської області від 22 січня 2019 року скасовано та ухвалено нове рішення.

У позові ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , за участю третіх осіб: приватного нотаріуса Черкаського нотаріального округу Черкаської області Алєксєєвої Інни Юріївни, приватного нотаріуса Черкаського нотаріального округу Черкаської області Фіщука Сергія Олексійовича, про визнання заповіту та договору довічного утримання недійсними відмовлено.

В ході розгляду справи по суті в реєстрі речових прав на нерухоме майно було вчинено, окрім записів про обтяження договором довічного утримання, запис № 14392796 від 30.04.2016 року (номер рішення 29489447), також наступні записи про обтяження:

№ 15742194 від 04.08.2016 року (номер рішення 30784762) - за ухвалою суду в справі № 712/7071/16, № 15388972 від 14.07.2017 року (номер рішення 30453119) - за ухвалою суду в справі № 712/7767/16 - якою заборонено всі дії по відчуженню майна в будь - який спосіб.

Попри всі обтяження, які існували на момент вчинення оскаржуваної дії, державний нотаріус Починок Юлія Вадимівна провила реєстрацію права власності за відповідачами, в рівних частинах, в порядку спадкування шляхом видачі свідоцтва про право на спадщину.

Державним нотаріусом були вчинені наступні реєстраційні дії: рішення - № 46175701 від 27.03.2019 року (запис про право власності - 30901075 та № 30784762 від 04.08.2016 року (запис про право власності 30901073).

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Статтею 16 ЦК України встановлено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Віндикаційний позов - це позов неволодіючого власника до незаконно володіючої майном особи з метою відновлення порушеного володіння річчю шляхом вилучення її у натурі.

Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам.

Ефективність захисту цивільного права залежить від характеру вимоги, що висувається до порушника. Визначаючи вид вимоги, особа може наразитися на проблему, коли одні й ті ж самі протиправні дії породжують виникнення різних цивільно-правових вимог до одного й того ж суб`єкта. Задоволення хоча б однієї з них позбавляє можливості пред`явлення іншої.

Отже, з`являється декілька шляхів досягнення кінцевої мети - відновлення порушеного права або захисту інтересу. Таке явище називається конкуренцією позовів.

Конкуренція позовів, якщо її трактувати буквально, є конкуренцією суб`єктивних цивільних прав (прав вимоги до порушника), що існують в рамках захисних цивільних правовідносин (складають зміст захисних зобов`язань) і реалізуються в судовому порядку, в результаті чого відбувається застосування відповідного способу захисту права чи інтересу.

Сенс такої конкуренції полягає у тому, що позивач має можливість обирати більш вигідний позов і долати обмеження, встановлені щодо іншої вимоги, яка ґрунтується на тих же самих фактах.

У випадку конкуренції складається нетипова для цивільного права ситуація, коли в результаті однієї й тієї ж самої протиправної поведінки виникають і паралельно існують декілька суб`єктивних прав, які мають одне і те ж саме призначення. Реалізація одного з таких прав призводить до припинення іншого, оскільки інтерес, що ним опосередковується, задовольняється в повному обсязі при здійсненні іншого конкуруючого права.

Конкуренція позовів існує там, де декілька позовів об`єднуються спільним для них всіх юридичним інтересом, який задовольняється здійсненням вже одного з цих позовів, що усуває (внаслідок цього) усі інші як безцільні.

З огляду на викладене, можна дійти висновку, що позивач вправі самостійно обирати шлях досягнення кінцевої мети - відновлення порушеного права, тобто обирати більш вигідний позов і долати обмеження, встановлені щодо іншої вимоги, яка ґрунтується на тих же самих фактах, зокрема шляхом пред`явлення віндикаційного позову.

Право позивача як неволодіючого власника на витребування спірного майна у вододіючого невласника визначено нормами матеріального права, зокрема статтями 387, 388 ЦК України, та не спростовано відповідачами.

Відповідно до статті 1 Протоколу № 1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним (статті 41 Конституції України).

Статтею 317 ЦК України визначено, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

Згідно з частинами першою та другою статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

У статті першій Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованого Законом України від 17.07.1997 №475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №№ 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», зазначено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Встановлено, що відповідачі отримали свідоцтво про право на спадщину на 1/2 частини під час набрання законної сили судового рішення, яке скасоване в подальшому в справі № 712/7071/16. Тобто, відповідачі набули даного права в той період, коли рішення суду ще не було скасоване.

Нотаріус як реєстратор не мала права вчиняти будь - які дії з відчуження майна в будь-який спосіб, оскільки наявні зареєстровані обтяження на вчинення реєстраційних дій.

Доказів, які б спростовували встановлені обставини відповідачем не надано. Разом з тим, відповідач зобов`язаний спростувати позовні вимоги належними та допустимими доказами в силу вимог статті 12 ЦПК України.

Відповідно до закріпленого в статті 387 ЦК України загального правила власник має необмежене право витребувати майно із чужого незаконного володіння.

Право власника на витребування майна від добросовісного набувача на підставі частини першої статті 388 ЦК України залежить від того, у який спосіб майно вибуло з його володіння. Ця норма передбачає вичерпне коло підстав, коли за власником зберігається право на витребування свого майна від добросовісного набувача.

Однією з таких підстав є вибуття майна з володіння власника або особи, якій він передав майно, не з їхньої волі іншим шляхом.

За змістом статті 388 ЦК України випадки витребування майна власником від добросовісного набувача обмежені й можливі за умови, що майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно, поза їх волею.

Наявність у діях власника волі на передачу майна іншій особі унеможливлює витребування майна від добросовісного набувача.

Норма статті 388 ЦК України може застосовуватись як підстава позову про повернення майна від добросовісного набувача, якщо майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно, не з їхньої волі іншим шляхом, яке було відчужене третій особі, якщо між власником та володільцем майна не існує жодних юридичних відносин.

Встановлено, що між власником та володільцем майна не існує жодних юридичних відносин.

За встановлених обставин наявні правові підстави, передбачені статтею 388 ЦК України, для витребування у відповідачів на користь позивачів належного їм майна. Витребування майна шляхом віндикації застосовується до відносин речово-правового характеру, зокрема якщо між власником і володільцем майна немає договірних відносин і майно перебуває у володільця не на підставі укладеного з власником договору.

У постановах Верховного Суду України від 31 жовтня 2012 року № 6-53цс12, 18 вересня 2013 року № 6-95цс13, 29 жовтня 2014 року № 6-164цс14, 19 листопада 2014 року № 6-170цс14, 13 травня 2015 року № 6-67цс15, 17 лютого 2016 року № 6-2407цс15) містяться такі висновки: захист прав особи, яка вважає себе власником майна, можливий шляхом задоволення віндикаційного позову за наявності підстав, передбачених статтею 388 ЦК України, які дають право витребувати майно у добросовісного набувача (від 07 листопада 2012 року № 6-107цс12).

Витребування майна шляхом віндикації застосовуються до відносин речово-правового характеру, зокрема, якщо між власником і володільцем майна немає договірних відносин і майно перебуває у володільця не на підставі укладеного з власником договору. У цьому разі майно може бути витребувано від особи, яка не є стороною недійсного правочину, шляхом подання індикаційного позову, зокрема від добросовісного набувача, з підстав, передбачених частиною першою статті 388 ЦК України (17 лютого 2016 року № 6-2407цс15).

Разом з тим, однією з засад судочинства, регламентованих п. 4 ч. 3 ст. 129 Конституції України, є змагальність сторін та свобода в наданні ними до суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ч.1 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Статтями 15 та 20 ЦК України кожній особі гарантовано та закріплено право на судовий захист своїх прав та вільний вибір способів такого захисту.

Згідно з ч.1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

За змістом ч.1 ст. 77, ст. 79 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Згідно з ч.1 ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Разом з тим, відповідачем суду не надано жодних належних та допустимих доказів у спростування позовних вимог, не здобуто таких доказів і в ході судового засідання.

Враховуючи вищевикладене, даючи юридичну оцінку зібраним по справі доказам у їх сукупності, беручи до уваги докази, що містяться в матеріалах справи, які протягом розгляду справи не були спростовані відповідачем, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідачів на користь позивача ОСОБА_2 підлягають стягненню судові витрати у вигляді судового збору у розмірі 3473 грн., на користь позивача ОСОБА_1 у розмірі 3473 грн.

Зі згоди представника позивачів суд ухвалює заочне рішення в справі, що передбачено ст. 280 ЦПК України.

Керуючись Конституцією України, ст.ст. 316, 317, 319, 321, 328, 387, 388 ЦК України, ст.ст. 12, 81, 137, 141, 258, 263-265, 280-283, 354, 355 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про витребування майна з чужого незаконного володіння, скасування реєстрації права власності, задоволити.

Витребувати від ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 та ОСОБА_2 нерухоме майно, а саме: квартиру АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомості -01.

Скасувати державну реєстрацію прав власності на нерухоме майно а саме: рішення про реєстрацію права власності за ОСОБА_4 в часті 1/2 - № 46175701 від 27.03.2019 року. реєстраційний номер об`єкта нерухомості - 01; рішення про реєстрацію права власності за ОСОБА_3 в часті 1/2 - № 46175701 від 27.03.2019 року, реєстраційний номер об`єкта нерухомості - 01.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Черкаської області шляхом подачі апеляційної скарги. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення через суд першої інстанції до Черкаського апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Головуючий: В.А. Романенко