Справа № 466/6021/21
Провадження № 2/466/423/22
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 вересня 2022року м. Львів

Шевченківський районний суд м. Львова

в складі: головуючого судді Свірідової В.В.

при секретарі Шаповалової Ю.О.

з участю представника позивача ОСОБА_1

відповідача ОСОБА_2

представник відповідача ОСОБА_2 - адвоката Мукан Б.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Львові в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовною заявою Львівського міського комунального підприємства «Львівтеплоенерго» до ОСОБА_3 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, -

встановив:

06.07.2021 Львівське міське комунальне підприємство «Львівтеплоенерго», яке знаходиться за адресою: м. Львів, вул. Д.Апостола,1, звернулось в суд із позовом до ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , які зареєстровані та проживають за адресою: АДРЕСА_1 , про стягнення заборгованості, в якому просило стягнути з відповідачів заборгованість за період з 01.01.2017 по 31.12.2019 за централізоване опалення в сумі 18073,84грн.; стягнути інфляційні витрати в сумі 2581,28грн., 3% річних в сумі 1111,50грн.; стягнути судовий збір в розмірі 2270,00грн.

В подальшому не змінюючи предмет та підставу позову позивач уточнив позовні вимоги та просив стягнути з заборгованість за період з 01.01.2017 по 31.12.2019 за централізоване опалення в сумі 15392,30грн., інфляційні втрати в розмірі 1634,42грн., 3% річних в розмірі 851,97грн., та стягнути з відповідачів на користь позивача 2270,00грн. судового збору.

В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що Шевченківський районний суд м.Львова видав судовий наказ №466/791/20 про стягнення заборгованості за послуги з централізованого опалення в розмірі 21880,18грн., 2752,91грн. інфляційних витрат та 1152,62грн. 3% річних, який було скасовано ухвалою Шевченківського районного суду м. Львова від 27.02.2020.

ЛМКП «Львівтеплоенерго» , користуючись своїм правом , звернувся до суду з тими самими вимогами. Відповідачі зареєстровані за адресою: АДРЕСА_1 та споживали послуги, що надаються ЛМКП «Львівтеплоенерго». Вважає, що між позивачем та відповідачами встановилися зобов`язальні правовідносини з приводу надання житлово-комунальних послуг.

Сума заборгованості за особовим рахунком відповідачів складала 17878,69грн, які просить стягнути з відповідачів.

Ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Львова Свірідової В.В. від 20.07.2021 відкрито провадження у справі та призначено справу до судового розгляду в спрощеному порядку (а.с.27).

Ухвалою Шевченківського районного суду м.Львова від 12.11.2021 (а.с.58) виключено з числа відповідачів ОСОБА_4 ,який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 та здійснено перехід з розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження у розгляд справи за правилами загального позовного провдження.

Судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити, покликаючись на мотиви викладені в позовній заяві.

В судовому засіданні відповідач ОСОБА_2 та її представник ОСОБА_5 позовні вимоги не визнали та заперечили проти їх задоволення, покликаючись на мотиви викладені у відзиві на позовну заяву.

Відповідач ОСОБА_3 у судове засідання не з`явився.

Заслухавши думку представника позивача, відповідача ОСОБА_2 , з`ясувавши дійсні обставини справи, права та обов`язки сторін, перевіривши зібрані по справі матеріали, суд приходить до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ст.13 ЦПК України). Згідно із ст.ст.12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Судом встановлено, що відповідачі ОСОБА_3 , ОСОБА_2 є власниками квартири за адресою АДРЕСА_1 , де і зареєстроване їх місце проживання. Про актуальність даних свідчить копію довідки №1 від 21.01.2020 (а.с.9).

Позивачем ЛМКП «Львівтеплоенерго» за вказаною адресою надавались послуги з централізованого опалення.

Між сторонами виникли правовідносини у сфері надання житлово-комунальних послуг, зокрема послуг з централізованого теплопостачання та постачання гарячої води, що регулюються загальними нормами Цивільного кодексу України, Житловим кодексом УРСР, Законом України «Про житлово-комунальні послуги», Законом України «Про теплопостачання», Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 630 від 21 липня 2005 року (у відповідній редакції на час виникнення спірних правовідносин).

Так, відповідно до ст.ст.319, 322 ЦК України власність зобов`язує. Власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

Як визначено ч.1 ст.901 ЦК України, за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг. До комунальних послуг належать: послуги з постачання та розподілу природного газу, постачання та розподілу електричної енергії, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, поводження з побутовими відходами (ст.ст.1, 5 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»).

Відповідно до ч.1 ст.9, ст.20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», п.30 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення споживачі зобов`язані оплачувати за надані житлово-комунальні послуги. Споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору.

Також за положеннями ч.6 ст.19 Закону України «Про теплопостачання» споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію.

Виходячи з приписів ч.2 ст.625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно із ч.4 ст.263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Вирішуючи даний позов, суд бере до уваги постанову Верховного Суду від 14 лютого 2018 року у справі № 639/10591/14-ц, якою зроблено наступні висновки.

Споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. За відсутності оформлених договірних відносин, але в разі прострочення виконання грошового зобов`язання з оплати отриманих житлово-комунальних послуг на боржника покладається відповідальність, передбачена ч.2 ст.625 ЦК України.

Наведене спростовує аргументи відповідачів щодо відсутності письмово оформлених договірних відносин як підставу звільнення від оплати комунальних послуг з централізованого опалення.

Твердження відповідачів щодо ненадання позивачем послуг саме з централізованого опалення спростовується Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, за якими централізоване опалення - послуга, спрямована на задоволення потреб споживача у забезпеченні нормативної температури повітря у приміщеннях квартири (будинку садибного типу), яка надається виконавцем з використанням внутрішньобудинкових систем теплопостачання. Точками розподілу у багатоквартирному будинку, в яких здійснюється передача послуги централізованого опалення від виконавця споживачеві, є відгалуження від стояків у межах квартири. Надання позивачем послуг з теплопостачання відповідачем не оспорюється.

Згідно з розрахунком позивача за спірною адресою утворилася заборгованість за період з 01.01.2017 по 31.12.2019, яка складається з наступного: заборгованості за послуги з централізованого опалення 15392,30грн., інфляційних втрат 1634,42грн., 3% річних 851,97грн.

Відповідачами з наданням обґрунтованих заперечень та доказів указаний розрахунок не спростовано, що є їх процесуальним обов`язковим згідно із ст.ст.12, 81 ЦПК України, а відтак такий приймається судом до уваги як розмір наявної заборгованості перед позивачем.

Прикінцевими положеннями Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)» від 17 березня 2020 року встановлено, що на період дії карантину або обмежувальних заходів, пов`язаних із поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19), та протягом 30 днів з дня його відміни забороняється нарахування та стягнення неустойки (штрафів, пені) за несвоєчасне здійснення платежів за житлово-комунальні послуги.

У ст.549 ЦК України надано визначення неустойки (штрафи, пені), якою є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Позивачем нараховано індекс інфляції за весь час прострочення та три проценти річних від простроченої суми у відповідності до ч.2 ст.625 ЦК України.

Аналізуючи наведені норми права, можна дійти висновку, що положення Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)» щодо заборони нарахування та стягнення неустойки (штрафів, пені) не розповсюджуються на індекс інфляції за весь час прострочення та три проценти річних від простроченої суми, що розраховані у відповідності до ч.2 ст.625 ЦК України.

Доводи відповідача про те, що позивачем порушено строк позовної давності суд вважає необґрунтованими з огляду на наступне.

Частинами 3, 4 ст.267 ЦК України встановлено, що позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Згідно зі ст.ст.256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Згідно ч.ч.1, 2 ст.264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчать про визнання нею свого боргу і позовна давність переривається у разі пред`явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимог, право на яку має позивач.

Європейський суд з прав людини наголошує, що позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Застосування строків позовної давності має кілька важливих цілей, а саме: забезпечувати юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що мали місце в далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту з плином часу (пункт 51 рішення від 22 жовтня 1996 року за заявами №22083/93, 22095/93 у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства»).

Судовий наказ відповідно до ч.1 ст.160 ЦПК України є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених статтею 161 цього Кодексу.

У відповідності до ст.258 ЦПК України судовий наказ є одним із видів судових рішень.

З матеріалів справи встановлено, що ухвалою Шевченківського районного суду м. Львова від 27.02.2020 судові накази Шевченківського районного суду м. Львова від 04.02.2020 було скасовано, тому саме з цього часу й розпочався новий перебіг строку позовної давності.

На момент винесення судового наказу строк позовної давності не був пропущеним, адже переривався у зв`язку із внесенням платежів в рахунок оплати за централізоване опалення у жовтня 2019року, що, у свою чергу, свідчить про визнання заборгованості.

Оскільки позивач звернувся до суду з позовом 06.07.2021, строк позовної давності пропущено не було.

Посилання відповідачів на постанову Великої Палати Верховного Суду від 07 липня 2020 року у справі № 712/8916/17 є безпідставним, оскільки йдеться інші обставини справи відмова у видачі судового наказу у зв`язку з наявністю між сторонами спору про право, висновок є нерелевантним до правовідносин, що виникли у даній справі.

Ураховуючи те, що судовий захист право кредитора (виконавця послуг) на стягнення грошових коштів може бути реалізовано у позовному провадженні або шляхом видачі судового наказу, подання кредитором (виконавцем послуг) заяви про видачу судового наказу в порядку, передбаченому ЦПК України, перериває перебіг позовної давності.

У задоволенні ж позову до ОСОБА_3 слід відмовити, оскільки він не є ні співвласником квартири, ні у вказаний спірний період у такій не проживав та відповідно таких послуг не міг отримувати, що не спростовано сторонами та підтверджено доказами про його вибуття за межі України (т.1 а.с. 54-58, 207, 234).

Наведені законодавчі положення та обставини справи свідчать, що відповідач має зобов`язання перед позивачем по оплаті житлово-комунальних платежів і зазначене ними не спростовано. Порушене відповідачем цивільне право позивача підлягає захисту в судовому порядку. Позов підлягає задоволенню в частковому обсязі. У матеріалах справи відсутні відомості, що б спростовували даний висновок суду.

Вирішуючи даний позов, суд також вирішує питання про розподіл судових витрат у відповідності до ст. 141 ЦПК України, та в зв`язку із задоволенням позову вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача суму судового збору в розмірі 2270грн. 00коп, сплаченого позивачем про поданні позову.

Керуючись ст. ст. 12, 13, 81, 141, 247 ч.2, 259, 263, 264, 265, 354 ЦПК України, суд, -

ухвалив:

позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Львівського міського комунального підприємства «Львівтеплоенерго» заборгованість за період з 01.01.2017 по 31.12.2019 за централізоване опалення в сумі 15392,30 (п`ятнадцять тисяч триста дев`яносто дві гривні тридцять коп.), інфляційні втрати в розмірі 1634,42 (одна тисяча шістсот тридцять чотири гривні сорок дві коп.), 3% річних в розмірі 851,97 (вісімсот п`ятдесят одна гривня дев`яносто сім коп.).

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Львівського міського комунального підприємства «Львівтеплоенерго» судовий збір в розмірі 2270,00 (дві тисячі двісті сімдесят гривень).

В частині позовних вимог до ОСОБА_3 відмовити.

Позивач: Львівське міське комунальне підприємство «Львівтеплоенерго», код за , м.Львів, вул. Д.Апостола, 1.

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП невідомо, місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 ;

Відповідач: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП невідомо, місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 .

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Львівського апеляційного суду шляхом подачі в 30-денний строк з дня складання повного тексту рішення апеляційної скарги.

Повний текст рішення складено 30.09.2022.

Суддя В. В. Свірідова