Номер провадження: 22-ц/813/2035/22
Головуючий у першій інстанції Куриленко О. М.
Доповідач Погорєлова С. О.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.09.2022 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Одеського апеляційного суду у складі:

головуючого судді: Погорєлової С.О.

суддів: Князюка О.В., Таварткіладзе О.М.

за участю секретаря: Дубрянської Н.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 у справі за позовом ОСОБА_1 до Обслуговуючого кооперативу «Набережний Квартал-Жаботинського», треті особи без самостійних вимог: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання договорів недійсними та стягнення сум, на рішення Київського районного суду м. Одеси, ухваленого під головуванням судді Куриленко О.М. 29 жовтня 2020 року у м. Одеса, -

встановила:

У червні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до Київського районного суду м. Одеси з позовом, який було уточнено, до ОК «Набережний Квартал-Жаботинського», треті особи без самостійних вимог: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання договорів недійсними та стягнення сум (а.с 1-6, 87-91).

В обґрунтування позову ОСОБА_1 посилався на те, що відповідно до договорів № 15.02.1.361, № 15.02.1.360 він сплатив на рахунок відповідача грошові суми за виконання свого обов`язку перед кооперативом, при цьому в п. 1.2 договору зазначено, що після зарахування вступного та цільового внеску на рахунок ОК «Набережний Квартал-Жаботинського», даний договір вважається рішенням голови ОК «Набережний Квартал-Жаботинського» про прийняття учасника до асоційованих членів ОК «Набережний Квартал-Жаботинського». Однак, відповідно до ст.15 Закону України «Про кооперацію» вищим органом управління кооперативу є загальні збори, до компетенції яких належить: затвердження рішення правління про прийняття нових членів та припинення членства; прийняття рішення щодо володіння, користування та розпорядження майном. Вважає, що він не був прийнятий до членства кооперативу «Набережний Квартал-Жаботинського» та сплатив кошти в момент підписання договору неналежній юридичній особі яка не мала права вчиняти відповідні дії. Також позивач проводив сплату пайових внесків до відповідача, що передбачалося пп.1,3,4 договору та додатку № 1 до договорів.

Зазначив, що результатом виконання предмету договору повинно було бути отримання від відповідача приміщення в об`єкті будівництва, обумовлене договором та всіх документів, необхідних йому для реєстрації права власності на це приміщення, однак, зазначені дії з боку відповідача ОК «Набережним Кварталом-Жаботинського» не було виконано; кошти, сплачені позивачу, були перерозподілені між засновниками «Набережного Кварталу-Жаботинського». У зв`язку із тим, що члени кооперативу відповідають особистим майном за виконання його зобов`язань, вважав за необхідне визначити заборгованість по не виконанню зобов`язань з договору з кожного з засновників в солідарному розмірі.

Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 29 жовтня 2020 року у задоволенні позову ОСОБА_1 було відмовлено (а.с. 113-117).

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду першої інстанції скасувати, та постановити нове судове рішення, яким позовні вимоги задовольнити, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права. Апеляційна скарга мотивована тим, що з самого початку, при підписанні договору, відповідач усвідомлював, що початок робіт не настане, свою відповідальність за не настання будівельних робіт ОК «Набережний Квартал-Жаботинського» у договорі не визначило. Тобто, на думку апелянта, це факти, які існували на момент підписання договору, та були істотними для вчинення правочину, але вони не відповідали дійсності. Таким чином, ОК «Набережний Квартал-Жаботинського» не мав на меті створювати саме реалізацію дій по виконанню договору (а.с. 124-125).

Сторони про розгляд справи на 13.09.2022 року були сповіщені належним чином.

13.09.2022 року від представника ОСОБА_1 надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

Частиною 2 статті 372 ЦПК України передбачено, що неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Апеляційний суд, з метою дотримання строків розгляду справи, вважає можливим слухати справу за відсутності сторін, які своєчасно і належним чином повідомлені про час і місце розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши наведені в апеляційній скарзі доводи, перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає залишенню без задоволення, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до ч.1, 2 ст.367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги; суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

З матеріалів справи вбачається, що 16 грудня 2015 року між ОСОБА_1 та ОК «Набережним Кварталом-Жаботинського» в особі представника Жили Н.Ю. був укладений Договір № 15.02.1.360.

Згідно умов даного договору (п.1.1), «Набережний Квартал- Жаботинського» зобов`язується організувати будівництво у районі 6-ої станції Великого Фонтану м. Одеса, м. Одеса, вулиця Жаботинського 3/1 (п.1.5. Договору), за рахунок внесків асоційованого члену кооперативу ОСОБА_1 та внесків інших асоційованих членів, здати його в експлуатацію, передати ОСОБА_1 приміщення в об`єкті будівництва (об`єкт нерухомості) та всі документи, необхідні для реєстрації права власності на об`єкт нерухомості, а ОСОБА_1 зобов`язується сплатити до «Набережного Кварталу-Жаботинського» () у розмірах та в порядку, встановленому даним Договором та додатками до нього та має право отримати об`єкт нерухомості лише за умови сплати повного внеску.

Згідно п.2 Договору №15.02.1.360 від 16 грудня 2015 року «Договірна ціна та порядок розрахунків» та Додатку № 1 «Порядок сплати внесків» до Договору №15.02.1.360 від 16 грудня 2015 року, ОСОБА_1 сплатив внесок на розрахунковий рахунок «Набережний Квартал-Жаботинського» у розмірі 548 910,00 грн.

Згідно п.1.5 Договору №15.02.1.360 від 16 грудня 2015 року, ОСОБА_1 після сплати повного внеску мав отримати об`єкт нерухомості, а саме: квартиру АДРЕСА_1 .

Крім того, 16 грудня 2015 року між ОСОБА_1 та ОК «Набережний Квартал-Жаботинського» в особі представника Жили Н.Ю. був укладений ще один Договір № 15.02.1.361 від 16.12.2015 року.

За цим Договором (п. 1.1), «Набережний Квартал-Жаботинського» зобов`язується організувати будівництво у районі 6-ої станції Великого Фонтану м. Одеса, за рахунок внесків асоційованого члену кооперативу ОСОБА_1 та внесків інших асоційованих членів, здати його в експлуатацію, передати ОСОБА_1 приміщення в об`єкті будівництва (об`єкт нерухомості) та всі документи, необхідні для реєстрації права власності на об`єкт нерухомості, а ОСОБА_1 зобов`язується сплатити до ОК «Набережний Квартал-Жаботинського» грошові кошти у розмірах та в порядку, встановленому даним Договором та додатками до нього, та має право отримати об`єкт нерухомості лише за умови сплати повного внеску.

Згідно п.2 Договору №15.02.1.361 від 16 грудня 2015 року «Договірна ціна та порядок розрахунків» та Додатку № 1»Порядок сплати внесків» до Договору №15.02.1.361 від 16 грудня 2015 року, ОСОБА_1 сплатив внесок на розрахунковий рахунок ОК «Набережний Квартал-Жаботинського» у розмірі 556 200,00 грн., про що свідчить платіжне доручення № 13559837-1 від 28 грудня 2015 року.

Згідно п.1.5 Договору №15.02.1.361 від 16 грудня 2015 року, ОСОБА_1 після сплати повного внеску мав отримати об`єкт нерухомості, а саме: квартиру АДРЕСА_2 .

Звертаючись до суду з даним позовом, ОСОБА_1 просив визнати вищевказані договори недійсними з підстав, визначених ч. 1 ст. 230 ЦПК України.

Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно ч. 1 ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити Цивільному Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства та має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, а в силу ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч.ч.1-3, 5 та 6 ст. 203 цього Кодексу.

Згідно з п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» судам необхідно враховувати, що згідно із статтями 4, 10 та 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити ЦК, іншим законам України, моральним засадам суспільства, положенням також інших, крім актів цивільного законодавства, нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до Конституції України.

Статтею 204 ЦК України встановлено презумпцію правомірності правочину.

Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Отже, позивач, звертаючись до суду з позовом про визнання договорів недійсним з підстав вчинення його під впливом обману, тобто оспорюючи правомірність правочину, повинен довести існування обставин, з якими статті 230 ЦК України пов`язують недійсність правочину.

Відповідно до ст. 6 цього Кодексу, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ч. 1 ст. 627 ЦК України).

За змістом ч. 1 ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Згідно з ч. 1 ст. 230 ЦК України, якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (частина перша статті 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування.

Обман, що стосується обставин, які мають істотне значення, має доводитися позивачем як стороною, яка діяла під впливом обману. Отже, стороні, яка діяла під впливом обману, необхідно довести: по-перше, обставини, які не відповідають дійсності, але які є істотними для вчиненого нею правочину; по-друге, що їх наявність не відповідає її волі перебувати у відносинах, породжених правочином; по-третє, що невідповідність обставин дійсності викликана умисними діями другої сторони правочину.

Тобто, правочин визнається вчиненим під впливом обману у випадку навмисного введення іншої сторони в оману щодо обставин, які впливають на вчинення правочину. На відміну від помилки, ознакою обману є умисел у діях однієї зі сторін правочину.

Наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману. Обман щодо мотивів правочину не має істотного значення.

Особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести на підставі належних і допустимих доказів, у тому числі пояснень сторін і письмових доказів, наявність обставин, які вказують на помилку, - неправильне сприйняття нею фактичних обставин правочину, що вплинуло на її волевиявлення, і що ця помилка дійсно була і має істотне значення.

Як вірно зазначено судом першої інстанції, належних доказів на підтвердження того, що спірні договори були вчинені у 2015 році внаслідок оману боку відповідача, позивачем суду не надано. Належних та допустимих доказів на підтвердження існування при укладенні Договору дарування обману, а саме неправильного сприйняття фактичних обставин правочину, що вплинуло на волевиявлення позивача, - судам першої та апеляційної інстанцій не надано.

Враховуючи встановлені обставини, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що підстави для задоволення позовних вимог про визнання договорів недійсними у відповідності до 230 ЦК України, відсутні, у зв`язку із чим суд дійшов обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні позову про визнання договорів недійсними.

Відповідно, оскільки позовні вимоги про визнання договорів недійсними задоволенню не підлягають, то не можуть бути задоволені і похідні вимоги про сплату пайових внесків.

Колегія суддів вважає необґрунтованим посилання у апеляційній скарзі ОСОБА_1 про те, що з самого початку, при підписанні договору, відповідач усвідомлював, що початок робіт не настане, свою відповідальність за не настання будівельних робіт ОК «Набережний Квартал-Жаботинського» у договорі не визначило. Таким чином, ОК «Набережний Квартал-Жаботинського» не мав на меті створювати саме реалізацію дій по виконанню договору.

Колегія суддів зазначає, що вказані доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження при розгляді справи судами першої та апеляційної інстанцій, оскільки ОСОБА_1 не надано жодного належного письмового доказу на підтвердження того, що відповідач знав про наступне невиконання останнім своїх зобов`язань за договорами.

Інші докази та обставини, на які посилається заявник в апеляційній скарзі, були предметом дослідження судом першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановлені судом дотримані норми матеріального і процесуального права.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення.

При зазначених обставинах, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції повно й всебічно дослідив та надав оцінку обставинам по справі, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, що їх регулює. Рішення Київського районного суду м. Одеси від 29 жовтня 2020 року ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, підстав для його скасування немає.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381-384, 390 ЦПК України, колегія суддів, -

постановила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Київського районного суду м. Одеси від 29 жовтня 2020 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, та може бути оскаржена в касаційному порядку за правилами ст. 389 ЦПК України.

Повний текст судового рішення складений 07 жовтня 2022 року.

Головуючий С.О. Погорєлова

Судді О.В. Князюк

О.М. Таварткіладзе