Єдиний унікальний номер: 448/1529/21
Провадження № 2/448/125/22
Р І Ш Е Н Н Я

І м е н е м У к р а ї н и

(повне)

26.09.2022 року м.Мостиська

Мостиський районний суд Львівської області в складі:

головуючий - суддя Юрій БІЛОУС,

за участю секретарів судового засідання - Ірини РОМАНЧЕНКО та Оксани ТХІР,

сторони:

позивачка ОСОБА_1 ,

відповідачі: ОСОБА_2 , Акціонерне товариство «Укргазвидобування» НАК «Нафтогаз»,

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: Мостиська міська рада Львівської області,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду м.Мостиська (Львівська область, Яворівський район, місто Мостиська, вулиця Грушевського, 1/9, 81300) цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та Акціонерного товариства «Укргазвидобування» НАК «Нафтогаз України», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору Мостиська міська рада Львівської області,

про: усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою та стягнення моральної шкоди,

позивач: Ганна ГАЛАБУТ, її представник-адвокат: Ліля ГОЛУБІНКА,

відповідач: ОСОБА_3 ,

представник відповідача - АТ «Укргазвидобування» НАК «Нафтогаз»: Олена ПОДОЛЯК,

представник третьої особи Мостиської міської ради Львівської області: не з`явився,

в с т а н о в и в:

Описова частина

І. Стислий виклад обставин справи:

Громадянка ОСОБА_1 (надалі Позивачка) звернулась до суду із вказаним позовом. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що згідно державного акту на право власності серії ЛВ 623 від 17.05.1995р. вона є власником земельної ділянки, кадастровий номер: 410100:07:004:0547. площею 0,0858га, що за адресою: АДРЕСА_1 , на якій розташований її (Позивачки) житловий будинок в якому проживає разом своєю сім`єю.

Стверджує, що по сусідству за адресою: АДРЕСА_1 розташована суміжна земельна ділянка кадастровий номер: 0:07:004:0500 площею 0,1890га, яка згідно Державного акту на право постійного користування земельною ділянкою серії ЯЯ №176823 від 05.04.2007р. належить ДК «Укргазвидобування» НАК «Нафтогаз України». На вказаній земельній ділянці розташований житловий будинок (будинок оператора), що перебуває на балансі ДК «Укргазвидобування» НАК «Нафтогаз України», в якому разом із своєю сім`єю проживає ОСОБА_2 (надалі Відповідач 1).

Вказує, що у жовтні місяці 2019 року Відповідач 1, за погодженням з адміністрацією Хідновицького цеху з видобутку нафти, газу та газового конденсату, філії Газопромислового Управління «Львівгазвидобування», ДК «Укргазвидобування» НАК «Нафтогаз України» в порушення будівельних, санітарних і протипожежних правил побудувала господарське приміщення, звів господарську споруду (курник) та навіс для птиці, яка в притул на віддалі 46м. примикає до огорожі ОСОБА_1 , навпроти вхідних дверей в її будинок, та на віддалі приблизно 9м.70см. чим, відповідно несуть в собі потенційну загрозу її життю, здоров`ю та майну.

Зазначає, що внаслідок вищенаведеного вона (Позивачка) не може нормально користуватися своєю земельною ділянкою, оскільки на її подвір`ї від курника де Відповідач 1 - ОСОБА_2 утримує свійські тварини постійно чути неприємний запах (сморід) ливневі води з даху курника потрапляють на її огорожу, та проникають у підвальне приміщення її будинку, та в колодязь.

Окрім того, коріння дерев, які на близькій відстані до огорожі за декілька років перед цим висадив Відповідач 1 - ОСОБА_2 , руйнують фундамент огорожі, гілки цих дерев зачіпляють за лінію електропередачі, поверх огорожі проникають на її (Позивачки) земельну ділянку також відповідно перешкоджають використовувати її за цільовим призначенням.

Покликається на то, що вона (Позивачка) неодноразово зверталась до Відповідача 1 - ОСОБА_2 з проханням про демонтаж тимчасової споруди (курник) та навіс для птиці, обрізку дерев, однак такий на її прохання не реагує, та відповідає образами. Такий факт неодноразово розглядався постійною депутатською комісією Мостиської міської ради. Відповідно до акту від 08 лютого 2020 року, складеного постійною депутатською комісією Мостиської міської ради з питань архітектури та містобудування, земельних питань та спорів встановлено: ОСОБА_2 використовує земельну ділянку площею 0,189га, для розміщення та експлуатації основних, підсобних і допоміжних будівель та споруд технічної інфраструктури (виробництва та розподілення газу, постачання пари та гарячої води, збирання, очищення та розподілення води) в АДРЕСА_1 , яка перебуває у постійному користуванні ДК «Укргазвидобування» НАК «Нафтогаз Україна» на підставі державного акту на право постійного користування ЯЯ 176823 від 05.04.2007р.; ОСОБА_4 на земельній ділянці для розміщення та експлуатації основних, підсобних і допоміжних будівель та споруд технічної інфраструктури (виробництва та розподілення газу, постачання пари та гарячої води, збирання, очищення та розподілення води) в АДРЕСА_1 самовільно збудовані господарські споруди з порушенням будівельних та санітарних норм, а саме; порушено відстань господарської споруди (курник) до межі земельної ділянки гр. ОСОБА_5 ; навіс для птиці розташований впритул до огорожі, відповідно ливневі води з даху потрапляють на огорожу та проникають у підвальне приміщення гр. ОСОБА_5 ; відстань встановленого навісу для птиці до питного колодязя вищевказаного суміжника становить 12м, що є порушенням санітарних норм; гілки дерев проникають на земельну ділянку гр. ОСОБА_5 , відповідно перешкоджають використовувати її за цільовим призначенням.

Також вказує, що відповідно до акту від 16 червня 2020 року, складеного постійною депутатською комісією Мостиської міської ради з питань архітектури та містобудування, земельних питань та спорів встановлено; актом розгляду заяви мешканки АДРЕСА_1 гр. ОСОБА_1 , складеним 08.02.2020 р., гр. ОСОБА_6 рекомендовано в термін до 20.03.2020 р. демонтувати господарську споруду (курник) та навіс для птиці, однак в результаті огляду на місці комісією встановлено, що гр. ОСОБА_6 дану споруду не демонтував. З огляду на вищенаведене комісія рекомендувала гр. ОСОБА_1 звернутись в суд із позовом про знесення господарської споруди (курника) та навісу для птиці, що знаходяться на земельній ділянці по АДРЕСА_1 , яка перебуває у постійному користуванні ДК «Укргазвидобування» НАК Нафтогаз України» на підставі державного акту на право постійного користування ЯЯ 176823 від 05.04.2007р.

Окрім цього зазначає, що згідно листа-відповіді від 18.02.2020р. на адресу ОСОБА_5 начальником ГУ Держпродслужби у Львівській області, зазначено що спеціалістами Мостиського районного управління Головного управління Держпродспоживслужби у Львівській області розглянуто звернення від 31.01.2020р. - щодо порушення будівельних, пожежно-санітарних норм при будівництві споруд господарського використання сусідом, по викладених питань та повідомляємо наступне: 10 лютого 2020р. роботою групою Мостиської міської ради, у Відповідача 1, було проведено комісійне обстеження забудови садибних ділянок по АДРЕСА_1 та АДРЕСА_1 . При огляді територій житлової забудови було встановлено, що факти викладені у звернені знайшли своє підтвердження. Відповідно до п.3.32 ДСанПіН 2.2.4-171-10 від 12.05.2010р. «Гігієнічні вимоги до води питної, призначеної для споживання людиною», п.7.10 ДСП від 19.06.96р. №173 «Державні санітарні правила планування та забудови населених пунктів» - колодязі, свердловини в індивідуальних садибах повинні бути віддалені від джерел забруднення на відстань не менше 20 метрів. З метою попередження забруднення ґрунту та води шахтного колодязя, під час, розгляду звернення, були надані рекомендації гр. ОСОБА_7 щодо перенесення місць утримання кролів, птахів на віддаль не менше 20м від Вашого шахтного колодязя та впорядкувати ділянку вольєру твердим покриттям.

Щодо відшкодування завданою моральної шкоди вона (Позивачка) обґрунтовує тим, що Відповідач 1 - ОСОБА_2 з жовтня 2019 року по даний час порушує норми добросусідства. Вона разом із своєю сім`єю не може нормально користуватися своєю земельною ділянкою, оскільки на її подвір`ї господарської споруди курника, де ОСОБА_2 утримує свійські тварини постійно чути неприємний запах (сморід), ливневі води з даху курника потрапляють на її огорожу, та проникають у підвальне приміщення, в колодязь. Наведене вище, на її (Позивача) думку негативно впливає на стан її здоров`я, так як порушує сталий сімейний уклад, чим завдає її фізичні, та моральні страждання. Крім того, дії Відповідача 1 ОСОБА_8 створюють загрозу життю, здоров`ю та майну її (Позивачки).

З огляду на вищенаведене, просила суд зобов`язати Відповідачів: ОСОБА_8 та АТ «Укргазвидобування» НАК «Нафтогаз», усунути перешкоди, шляхом демонтажу господарської споруди (курника), навіс для птиці, зрізання дерев гілки, яких проникають на територію її (Позивачки) земельну ділянку; стягнути солідарно зі відповідачів ОСОБА_8 та АТ «Укргазвидобування» НАК «Нафтогаз», на її (Позивачки) користь моральну шкоду у розмірі 50 000 грн., а також понесені судові витрати по даній справі.

15.02.2022 року від сторони Відповідача 2 - АТ «Укргазвидобування» НАК «Нафтогаз» на адресу суду надійшов відзив на вищевказаний позов. У даному відзиві сторона Відповідача 2 повністю заперечує щодо позовних вимог Позивачки. В поданій позовній заяві Позивачка зазначає, що відповідач ОСОБА_2 «…звів господарську споруду (курник) та навіс для птиці, яка впритул на віддалі 46 м. примикає до огорожі Позивачки навпроти вхідних дверей в її будинок та на віддалі приблизно 9 м. 70 см., чим відповідно несуть в собі потенційно загрозу її життю, здоров`ю та майну». З наведеного тексту позовної заяви не зрозуміло, яка саме відстань є між зведеною господарською спорудою (курником) та навісом для птиці, оскільки вживаються суб`єктивні вислови «впритул на віддалі» та «на віддалі приблизно», що дає зрозуміти, що порушення відповідних відстаней було виявлено (зафіксовано) Позивачкою лише візуально. Також не зрозуміло те, яким чином вказані порушення «потенційно несуть в собі загрозу життю, здоров`ю» Позивачки. Будівельними нормами не встановлено відстань від сараю (в даному випадку курника), до межі між сусідами, але визначено мінімальну дистанцію від цих споруд до житлових будинків. В позовній заяві Позивачкою не надано жодних прямих доказів порушення відстані зведеної Відповідачем 1 господарської споруди (курника) до її житлового будинку. З тексту позовної заяви не можливо зробити висновок про те, чи взято до уваги відстань будівель (споруд) Позивачки стосовно будівель (споруд) Відповідача 1 (чи всі споруди Позивачки також були побудовані на необхідній відстані), чи правильно обрана Позивачкою при вимірі відстані прилегла найбільш виступаюча (опукла) конструкція стіни будівлі і т.д. З доданого до позовної заяви копії листа Головного управління Держпродспоживслужби у Львівській області №31.2/1093 від 18.02.2020р. також не вбачається точна фактична відстань від місця утримання кролів, птахів до колодязя, оскільки зазначено «…фактична відстань від місця утримання кролів до колодязя становить близько 15 м». Також, не зазначено пристрій, яким здійснено заміри відстані, його характеристики (вимірювальна точність), тощо. Позивачка стверджує, що ливневі води з даху потрапляють на огорожу та проникають у її підвальне приміщення. Однак, з вищенаведеного тексту не зрозуміла конкретна відстань до підвального приміщення, яке саме підвальне приміщення, його місце розташування. Також, незрозуміло, яким саме способом постійною депутатською комісією Мостиської міської ради встановлений факт проникання саме липневих вод у підвальне приміщення, не надано доказів, а саме: наявності видимих пошкоджень покриття стін та підлоги, наявності опадів, та яким чином було підтоплене підвальне приміщення, як саме вода потрапила у приміщення. Вважаємо, що конструкція підвального приміщення може піддаватися руйнуванню під дією багатьох факторів. Так, високий рівень ґрунтових вод може викликати підтоплення і протікання в бетоні. Цьому може послужити неякісно ущільнений бетон і герметизація швів і стиків у бетонній плиті. Агресивні солі, що містяться у водах, руйнують пористу структуру бетону, що може спричинити за собою корозійні процеси. Враховуючи вищенаведене, Позивачка в обґрунтування своїх тверджень не надала жодних прямих доказів проникнення в підвальне приміщення саме ливневих вод з навісу, доказів проведення належним чином гідроізоляції підвалу та утримання даного приміщення в належному стані. Окрім цього, ні Відповідач 1, ні Відповідач 2 з об`єктивних причин не можуть регулювати ріст гілок та коренів у певному напрямку. Таким чином, враховуючи наявність законної можливості Позивачка не скористалась своїм правом самостійно усунути перешкоди у використання земельної ділянки за цільовим призначенням шляхом відрізки корені дерев і кущів, які проникають із сусідньої земельної ділянки, а тому вважаємо її вимоги необґрунтованими. Дана рекомендація також була надана Позивачці в акті постійної депутатської комісії Мостиської міської ради від 08.02.2020р. При встановлені допустимої відстані від будинку та споруд до дерев та кущів відповідно до державних будівельних норм потрібно брати до уваги діаметр крон даних дерев та кущів. Позивачка в позовній заяві зазначивши що «…коріння дерев, які на близькій відстані до огорожі за декілька років перед цим висадив ОСОБА_2 руйнують фундамент огорожі» не вказала конкретної відстані від будинків до дерев (від межі сусідньої ділянки чи зовнішніх стін будівель та споруд), не навела діаметр крон даних дерев, а також точної відстані висадки цих дерев, не надала жодних доказів, які свідчать про причини, умови, обставини і механізми руйнування саме корінням дерев її фундаменту. Також, необхідно зазначити, що Позивачкою не надано жодних доказів, які б підтверджували факт погодження Відповідачем 1 з адміністрацією Хідновицького цеху з видобутку нафти, газу та газового конденсату філії Газопромислове управління Львівгазвидобування АТ «Укргазвидобування» зведення господарської будівлі (курника). В копії доданого до позовної заяви дозволу №375 від 9.10.2019 р. зазначено «…надає дозвіл на зведення тимчасової споруди (навісу біля будинку оператора ГРС-Мостиська №6/1 для господарський цілей). Окрім цього, при складанні постійною депутатською комісією актів розгляду заяви від 08.02.2020р. та від 16.06.2020р. не були присутні представники Відповідача 2, відсутні будь які докази їх запрошення до участі в роботі комісії, ознайомлення їх з даними актами або докази надіслання актів Відповідачам. Зазначала, що розмір компенсації моральної шкоди залежить від характеру діяння особи, яка її заподіяла, а також від негативних наслідків через порушення немайнових прав позивача. Також при визначенні розміру відшкодування моральної шкоди мають враховуватися вимоги розумності та справедливості. У разі заподіяння особі моральної шкоди неправомірно вчиненими діями кількох осіб, розмір відшкодування визначається з урахуванням ступеня вини кожної з них. На осіб, які заподіяли моральну шкоду спільно (взаємопов`язаними, сукупними діями або діями з єдиним наміром), покладається солідарна відповідальність по її відшкодуванню. Враховуючи вищенаведене, у позовній заяві необхідно викласти зміст вимог щодо кожного Відповідача з обґрунтуванням ступеня вини кожного з них. Як випливає зі змісту позовної заяви, Позивачкою не наведено жодних доказів вчинення АТ «Укргазвидобування» взаємопов`язаних, сукупних дій з Відповідачем 1, або дій з єдиним наміром, які порушують його право. Таким чином, відсутність спільності дій Відповідача 1 та Відповідача 2 унеможливлюють покладення на них солідарної відповідальності щодо стягнення моральної шкоди. Також необхідно зазначити, що Позивачкою в описовій та мотивувальній частинах позовної заяви не обґрунтовуються неправомірність рішень, дій чи бездіяльності саме Відповідача 2 АТ «Укргазвидобування», оскільки вживається «дії відповідача», «незаконні дії відповідача» або «дії відповідача». Враховуючи вищенаведене, Позивачкою в свою чергу не доведено в чому саме полягає завдана АТ «Укргазвидобування» моральна шкода, не надано допустимих та достатніх доказів наявності об`єктивних даних про існування причинного зв`язку між діями Відповідача 2 та моральними втратами Позивачки, глибина фізичних та моральних страждань на зазначену суму не підтверджено належними і допустимими доказами, а також необґрунтовано ступень вини АТ «Укргазвидобування» для солідарної відповідальності щодо стягнення моральної шкоди. Стверджувала, що на розгляді Мостиського районного суду Львівської області перебувала справа №448/1175/20 за аналогічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_8 та АТ «Укргазвидобування», третя особа Мостиська міська рада Львівської області про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою та стягнення моральної шкоди. В ході підготовчих засідань, Відповідач 1 повідомив, що ним демонтовано навіс з дровами та частину курника, обрізано частину накриття (даху) від межі, в курнику облаштовано каналізаційний злив та встановлено відстійник. Таким чином порушення вказані в акті комісії з питань містобудування та архітектури, земельних питань та спорів від 08.02.2020р. усунено в повному обсязі. Усунення Відповідачем 1 вищенаведених порушень підтверджується актом розгляду заяви мешканця АДРЕСА_2 гр. ОСОБА_8 , який складений постійною депутатською комісією Мостиської міської ради з питань земельних відносин, комунального майна, екології, будівництва, архітектури та просторового планування від 25.01.2021 р., який був наданий до матеріалів справи №448/1175/20. З огляду на викладене, просили у задоволенні вказаного позову стороні Позивача відмовити в повному обсязі.

16.02.2022 року від сторони Відповідача 1 ОСОБА_8 на адресу суду надійшов відзив на вищевказаний позов. У даному відзиві сторона Відповідача 1 повністю заперечує щодо позовних вимог Позивачки. Вказує, що Позивачка в позовній заяві стверджує, що ливневі води з даху потрапляють на огорожу та проникають у її підвальне приміщення. З даним припущенням не можна погодитися, оскільки Позивачкою не надано жодних доказів того, що це саме ливневі води і яким саме способом дані води проникають у її підвальне приміщення. Вважає, що у підвальне приміщення можуть потрапляти також ґрунтові води у зв`язку із відсутністю належної гідроізоляції підвального приміщення. Також потраплянню різноманітних вод може бути спричинено у зв`язку із збільшення шару ґрунту навколо самого будинку, наявності тріщин та деформації фундаменту. Наявність чи відсутність даних обставин має значення для встановлення факту потрапляння саме ливневих вод, що в свою чергу не підтверджується жодним доказом зі сторони Позивачки. Також, Позивачкою не надано жодних прямих доказів порушення відстаней господарської споруди (курника), навісу для птиці до межі її земельної ділянки, а також питного колодязя відповідно. Оскільки зі змісту позовної заяви не зрозуміло, яким саме методом та способом здійснювався замір відстаней та за допомогою якого спеціального обладнання. Також зі змісту позовної заяви не зрозуміло, чи взято до уваги відстань будівель (споруд) Позивачки стосовно розташування його будівель (споруд) (чи всі споруди Позивачки також були побудовані з дотриманням необхідної відстані), чи правильно обрана при вимірі відстані прилегла найбільш виступаюча конструкція стіни будівлі і т.д. Покликається на те, що відповідно до статті 105 ЗК України, у випадку проникнення коренів і гілок дерев з однієї земельної ділянки на іншу власники та землекористувачі земельних ділянок мають право відрізати корені дерев і кущів, які проникають із сусідньої земельної ділянки, якщо таке проникнення є перепоною у використанні земельної ділянки за цільовим призначенням. Отже, Позивачка мала законне право відрізати корені та гілки цих дерев, які їй заважають використовувати земельну ділянку за призначенням. При встановлені допустимої відстані від будинку та споруд до дерев та кущів відповідно до державних будівельних норм потрібно брати до уваги діаметр крон даних дерев та кущів. З позовної заяви не зрозуміло, які саме дерева висаджені та на якій саме конкретній відстані висаджені дані дерева, оскільки зазначається «коріння дерев, які на близькій відстані до огорожі». Тому вважає, що Позивачкою не надано жодних доказів, які свідчать про причини, умови, обставини і механізми руйнування фундаменту саме корінням дерев, які висаджені мною. Щодо стягнення моральної шкоди, то з даного приводу зазначає наступне. Так, при визначенні розміру моральної шкоди, що підлягає відшкодуванню позивачу суд повинен виходити із положень ст.23 ЦК України, яка вказує, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів;) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Вважаю, що Позивачкою не доведено в чому саме полягає завдана моральна шкода, глибина фізичних та моральних страждань на зазначену суму не підтверджена належними і допустимими доказами. Таким чином, позовні вимоги про відшкодування моральної шкоди на його переконання задоволенню не підлягають.

ІІ. Пояснення учасників справи:

Позивачка ОСОБА_1 у судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі. Просила суд її позов задоволити.

Представник позивачки ОСОБА_1 адвокат Голубінка Л.В. (ордер серії ВС №1130410), в судовому засіданні вимоги своєї довірительки підтримала в повному обсязі, посилалась на обставини, що зазначені в позовній заяві.

Представник відповідача АТ «Укргазвидобування» НАК «Нафтогаз України», адвокат Подоляк О., в судовому засіданні позовні вимоги не визнала, просила суд відмовити у їх задоволенні. При цьому посилалася на відзив, котрий находиться у матеріалах даної цивільної справи.

Відповідач ОСОБА_2 , в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, просив суд відмовити у їх задоволенні. При цьому посилався на відзив, котрий находиться у матеріалах даної цивільної справи.

Представники третьої особи Мостиської міської ради Львівської області в судове засідання не з`явився. В матеріалах справи наявне клопотання, в якому зазначено, що Мостиська міська рада Львівської області просить розглядати справу у їх відсутності. Вирішення даного спору покладають на розсуд суду.

Гр. ОСОБА_9 , будучи попередженим про кримінальну відповідальність та допитаний в якості свідка, в судовому засіданні зазначив, що проживає із дружиною позивачкою ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 . По сусідству проживає відповідач ОСОБА_2 , зокрема: АДРЕСА_1 . Вказує, що його дружина неодноразово зверталась до ОСОБА_8 з проханням про демонтаж тимчасової споруди (курника) та навісу для птиці, які примикають до земельної ділянки, де облаштоване їх будинковолодіння, оскільки розміщення таких споруд порушує санітарні норми. А окрім того атмосферні опади з даних споруд стікають на їх земельну ділянку, то в подальшому проникають в підвальне приміщення будівлі. Також гілки дерев проникають із земельної ділянки ОСОБА_8 на їх земельну ділянку, і таким чином затінюють земельну ділянку та житловий будинок. Вказаний факт неодноразово розглядався постійною депутатською комісією Мостиської міської ради Львівської області, яка і зобов`язала ОСОБА_8 усунути вказане вище. Однак протягом тривалого часу відповідач ОСОБА_2 не прийняв належних мір з приводу наведеного, у зв`язку з чим його дружина звернулась до суду за захистом своїх законних прав.

Відповідно до статті 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки.

Відтак, суд дійшов висновку, що неявка в судове засідання належним чином повідомленого представника третьої особи Мостиської міської ради Львівської області, не є перешкодою у розгляді справи.

ІІІ. Процесуальні дії у справі:

26.11.2021 року згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями вказану цивільну справу передано для розгляду судді Білоусу Ю.Б.

25.01.2022 року ухвалою суду відкрито провадження по даній справі та визначено проводити розгляд справи за правилами загального позовного провадження.

15.03.2022 року продовжено підготовче судове засідання на 30 днів.

11.04.2022 року закінчено підготовче провадження по даній справі та призначено таку до судового розгляду.

Мотивувальна частина

ІV. Установлені фактичні обставини справи і зміст правовідносин, що виникли між сторонами, із посиланням на докази, у тому числі й ті, що відхилені судом, а так само і оцінка аргументів сторін:

Суд, дослідивши усі надані йому докази, оцінивши їх з точки зору належності, допустимості і достовірності, а їх сукупність - з точки зору достатності та взаємозв`язку, за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному та безпосередньому дослідженні усіх обставин справи, які мають значення для правильного вирішення спору, керуючись законом, при цьому, створивши учасникам справи всі необхідні умови для реалізації ними їхніх процесуальних прав та виконання обов`язків, виходив із такого.

У відповідності з пунктом 1 статті 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною, Законом України №475/97-ВР від 17.07.1997 року, яка відповідно до статті 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов`язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом.

Правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (абз. десятий п. 9 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року №3-рп/2003).

Статтею 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюванних прав, свобод чи інтересів.

Частиною першою статті 5 ЦПК України встановлено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Обраний позивачем спосіб захисту цивільного права, має призводити до захисту порушеного чи оспорюваного права або інтересу. Якщо таке право чи інтерес мають бути захищені лише певним способом, а той, який обрав позивач, може бути використаний для захисту інших прав або інтересів, а не тих, за захистом яких позивач звернувся до суду, суд визнає обраний позивачем спосіб захисту неналежним і відмовляє у позові (постанова Великої Палати Верховного Суду від 13 березня 2019 року у справі № 331/6927/16-ц (пункт 69)).

Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу на те, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам.

Подібні висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі № 338/180/17 (провадження № 14-144цс18), від 11 вересня 2018 року у справі № 905/1926/16 (провадження № 12-187гс18), від 30 січня 2019 року у справі № 569/17272/15-ц (провадження № 14-338цс18), від 02 липня 2019 року у справі № 48/340 (провадження № 12-14звг19), від 22 жовтня 2019 року у справі № 923/876/16 (провадження № 12-88гс19) та багатьох інших.

Застосування судом того чи іншого способу захисту має приводити до відновлення порушеного права позивача без необхідності повторного звернення до суду. Судовий захист повинен бути повним та відповідати принципу процесуальної економії, тобто забезпечити відсутність необхідності звернення до суду для вжиття додаткових засобів захисту.

Такі висновки сформульовані в постановах Великої Палати Верховного Суду від 22 вересня 2020 року у справі № 910/3009/18 (провадження № 12-204гс19, пункт 63), від 19 січня 2021 року у справі № 916/1415/19 (провадження № 12-80гс20, пункт 6.13), від 16 лютого 2021 року у справі № 910/2861/18 (провадження № 12-140гс19, пункт 98).

Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини.

Згідно державного акту на право власності серії ЛВ 623 від 17.05.1995р. позивачка ОСОБА_1 є власником земельної ділянки, кадастровий номер: 410100:07:004:0547. площею 0,0858га, що за адресою: АДРЕСА_1 , на якій розташований житловий будинок в якому така проживає разом своєю сім`єю.

По сусідству за адресою: АДРЕСА_1 розташована суміжна земельна ділянка кадастровий номер: 0:07:004:0500 площею 0,1890га, яка згідно Державного акту на право постійного користування земельною ділянкою серії ЯЯ №176823 від 05.04.2007р., належить ДК «Укргазвидобування» НАК «Нафтогаз України».

На вказаній земельній ділянці розташований житловий будинок (будинок оператора), що перебуває на балансі ДК «Укргазвидобування» НАК «Нафтогаз України», в якому разом із сім`єю проживає відповідач ОСОБА_2 .

Протягом тривалого періоду часу між сторонами по справі як суміжними землекористувачами існує не вирішений спір щодо господарських споруд (курника, навісу для птиці), котрі знаходяться на земельній ділянці відповідачів, а також гілок дерев, які проникають на земельну ділянку позивачки зі сторони земельної ділянки відповідачів.

З приводу неправомірних дій Відповідачів, позивачка ОСОБА_1 неодноразово зверталась до органу місцевого самоврядування, в даному випадку до Мостиської міської ради Львівської області із відповідною заявою.

Із Акту розгляду заяви мешканки АДРЕСА_1 ОСОБА_1 від 08.02.2020 року, адресованій Мостиській міській раді встановлено наступне:

Гр. ОСОБА_2 на земельній ділянці для розміщення та експлуатації основних, підсобних і допоміжних будівель та споруд технічної інфраструктури (виробництва та розподілення газу, постачання пари, гарячої води, збирання, очищення та розподілення води) в АДРЕСА_1 самовільно збудовані господарські споруди з порушенням будівельних та санітарних норм, зокрема: - порушено відстань господарської споруди (курник) до межі земельної ділянки гр. ОСОБА_1 ; - навіс для птиці розташований впритул до огорожі, відповідно ливневі води з даху потрапляють на огорожу та проникають у підвальне приміщення гр. ОСОБА_1 ; - відстань встановленого навісу для птиці до питного колодязя вищевказаного суміжника становить 12м, що є порушенням санітарних норм; - поскладані дрова впритул до межі земельної ділянки (огорожі) спричиняють ухил огорожі; - гілки дерев проникають на земельну ділянку гр. ОСОБА_1 , відповідно перешкоджають використовувати таку за цільовим призначенням.

З огляду на наведене комісія Мостиської міської ради рекомендувала громадянину ОСОБА_2 демонтувати господарську споруду (курник) та навіс для птиці; облаштувати дровітню із встановленою відстанню від 1 метра до межі земельної ділянки гр. ОСОБА_1 ; гр. ОСОБА_1 відрізати гілки дерев, які проникають із сусідньої земельної ділянки. У випадку проникнення коренів і гілок дерев з однієї земельної ділянки на іншу власники та землекористувачі земельних ділянок мають право відрізати корені дерев і кущів, які проникають із сусідньої земельної ділянки, якщо таке проникнення є перепоною у використанні земельної ділянки за цільовим призначенням.

Згідно листа-відповіді від 18.02.2020 р. на адресу позивачки ОСОБА_5 начальником ГУ Держпродслужби у Львівській області, зазначено що спеціалістами Мостиського районного управління Головного управління Держпродспоживслужби у Львівській області розглянуто звернення від 31.01.2020р. - щодо порушення будівельних, пожежно-санітарних норм при будівництві споруд господарського використання сусідом, вказано наступне: 10 лютого 2020р. роботою групою Мостиської міської ради, у відповідача ОСОБА_8 , було проведено комісійне обстеження забудови садибних ділянок по АДРЕСА_1 та АДРЕСА_1 . При огляді територій житлової забудови було встановлено, що факти викладені у звернені знайшли своє підтвердження. Відповідно до п.3.32 ДСанПіН 2.2.4-171-10 від 12.05.2010р. «Гігієнічні вимоги до води питної, призначеної для споживання людиною», п.7.10 ДСП від 19.06.96р. №173 «Державні санітарні правила планування та забудови населених пунктів» - колодязі, свердловини в індивідуальних садибах повинні бути віддалені від джерел забруднення на відстань не менше 20 метрів. З метою попередження забруднення ґрунту та води шахтного колодязя, під час, розгляду звернення, були надані рекомендації гр. ОСОБА_7 щодо перенесення місць утримання кролів, птахів на віддаль не менше 20м від шахтного колодязя позивачки ОСОБА_1 та впорядкувати ділянку вольєру твердим покриттям

В свою чергу відповідач ОСОБА_2 також звертався до Мостиської міської ради Львівської області з приводу заяви позивачки ОСОБА_1 .

Із Акту розгляду заяви мешканця АДРЕСА_2 ОСОБА_8 від 25.01.2021 року, адресованій Мостиській міській раді встановлено, що останнім усунено порушення по розміщенню споруд вздовж його межі, а саме: - демонтовано навіс з дровами; - демонтовано частину курника; - обрізано частину накриття (даху) на відстань 1,20 м. від межі; - на земельній ділянці ОСОБА_8 вздовж межі від гр. ОСОБА_1 на відстані 1.20 м демонтовано та прибрано всі тимчасові та капітальні споруди; - в курнику облаштовано каналізаційний злив та встановлено відстійник.

Сторона позивача, вказуючи на те, вжитими заходами досудового врегулювання спору не усунуто в повному обсязі вищенаведені порушення, при цьому зазначає, що дані забудови порушують її законні права та інтереси, як власника, у зв`язку з цим змушена звернутись до суду за захистом свого права.

За правилами статей 12, 13, 81 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показами свідків.

Докази мають бути належними, допустимими, достовірними і достатніми.

Відповідно до статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Про допустимість доказів зазначено у статті 78 ЦПК України, згідно вимог якої, суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом; обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (частина шоста статті 81 ЦПК України).

Відповідно до статті 84 ЦПК України учасник справи, у разі неможливості самостійно надати докази, вправі подати клопотання про витребування доказів судом. У разі задоволення клопотання суд своєю ухвалою витребовує відповідні докази. Будь-яка особа, у якої знаходиться доказ, повинна видати його на вимогу суду.

Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Згідно з процесуальним законодавством сторони мають певні права та обов`язки, реалізація яких, як правило, залежить від самих учасників процесу.

Надання доказів на підтвердження доводів і обставин, на які позивач посилається як на підставу свої вимог, є обов`язком саме позивача, і їх ненадання є неналежним виконання процесуальних прав та свідчить про те, що позивач не вчиняє активних дій для доведення обґрунтованості своїх вимог перед судом.

Відповідно до п.6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 №14 «Про судове рішення у цивільній справі», враховуючи принцип безпосередності судового розгляду, рішення може бути обґрунтоване лише доказами, одержаними у визначеному законом порядку та дослідженими в судовому засіданні.

У рішенні Європейського суду з прав людини в справі «Ващенко проти України» зазначено, що принцип змагальності полягає в тому, що суд уважно досліджує зауваження заявника, виходячи з сукупності наявних матеріалів в тій мірі, в якій він є повноважним вивчати заявлені скарги. Отже, у суду відсутні повноваження на вихід за межі принципу диспозитивності і змагальності та збирання доказів на користь однієї із зацікавлених сторін.

Своїми процесуальними правами сторони та їх представника під час розгляду вищевказаної цивільної справи розпорядились на власний розсуд.

Щодо позовних вимог сторони Позивача щодо демонтажу відповідачами господарської споруди (курника) та навісу для птиці, то з даного приводу суд зазначає наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, зокрема з фото таблиць наданих стороною Позивача, облаштований відповідачем ОСОБА_2 металевий навіс (позивач зазначає навіс для тварин), знаходиться на території господарства ОСОБА_8 , однак такий впритул примикає до межі між земельними ділянками позивачки та відповідачів, тим самим атмосферні опади з покрівлі такого стікають на земельну ділянку позивачки, та в подальшому проникають в приміщення підвалу будівлі позивачки ОСОБА_1 , а також руйнують фундамент паркану.

Статтею 391 ЦК України передбачено право власника вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування, таке ж право встановлено статтею 152 ЗК України для користувача земельної ділянки.

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Реалізації права на позов передує порушення, невизнання чи оспорювання права.

Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню (частина друга статті 386 ЦК України).

Аналіз наведених норм цивільного законодавства дає підстави для висновку про те, що в разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, в тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема з позовом про усунення перешкод у користуванні власністю.

Частинами 2 та 3 статті 152 ЗК України визначено, що власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав.

Згідно з частинами першою, другою статті 375 ЦК України власник земельної ділянки має право зводити на ній будівлі та споруди, створювати закриті водойми, здійснювати перебудову, а також дозволяти будівництво на своїй ділянці іншим особам. Власник земельної ділянки набуває право власності на зведені ним будівлі, споруди та інше нерухоме майно.

Відповідно до частини першої статті 376 ЦК України об`єкт нерухомості відноситься до самочинного будівництва за наявності однієї з наведених умов: земельна ділянка не відведена для цієї мети; немає належного дозволу на будівництво; відсутній належним чином затверджений проект; під час будівництва допущені істотні порушення будівельних норм і правил.

При цьому згідно з частиною четвертою цієї статті, якщо власник (користувач) земельної ділянки заперечує проти визнання права власності на нерухоме майно за особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво на його земельній ділянці, або якщо це порушує права інших осіб, майно підлягає знесенню особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, або за її рахунок.

Відповідно до частини сьомої статті 376 ЦК України у разі істотного відхилення від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, істотного порушення будівельних норм і правил, суд за позовом відповідного органу державної влади або органу місцевого самоврядування може постановити рішення, яким зобов`язати особу, яка здійснила (здійснює) будівництво, провести відповідну перебудову. Якщо проведення такої перебудови є неможливим або особа, яка здійснила (здійснює) будівництво, відмовляється від її проведення, таке нерухоме майно за рішенням суду підлягає знесенню за рахунок особи, яка здійснила (здійснює) будівництво. Особа, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, зобов`язана відшкодувати витрати, пов`язані з приведенням земельної ділянки до попереднього стану.

Знесення самочинного об`єкта нерухомості відповідно до статті 376 ЦК України є крайнім заходом впливу на забудовника і можливе лише тоді, коли використано усі передбачені законодавством України заходи з метою усунення порушень щодо реагування та притягнення винної особи до відповідальності та коли неможлива перебудова об`єкта нерухомості чи особа відмовляється від здійснення такої перебудови.

З урахуванням змісту вищенаведеної правової норми в поєднанні з положеннями статей 16, 386, 391 ЦК України вимоги про знесення самочинно збудованого нерухомого майна на земельній ділянці, власником або користувачем якої є інша особа, можуть бути заявлені власником чи користувачем земельної ділянки або іншою особою, права якої порушено, за умови доведеності факту порушення прав цих осіб самочинною забудовою.

Така правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду від 16 січня 2019 року(справа № 458/1173/14-ц).

Згідно ДБН 360-92* «Планування і забудова міських і сільських поселень» для догляду за будівлями і здійснення їх поточного ремонту відстань до межі сусідньої ділянки від найбільш виступної конструкції стіни треба приймати не менше 1 м.

При цьому повинно бути забезпечене влаштування необхідних інженерно - технічних заходів, що запобігають стіканню атмосферних опадів з покрівель і карнизів будівель та території суміжних ділянок.

З урахуванням викладеного, суд приходить висновку про обґрунтованість доводів сторони позивача про порушення її права власника на належні умови проживання, оскільки утримання відповідачами вищевказаної забудови, в даному випадку навісу, без дотримання допустимої відстані, та пов`язані із цим негативні наслідки, спричиняють непоправної шкоди позивачці ОСОБА_1 .

Відповідачі не надали суду документів на підтвердження того, що прибудова (навіс), який не введений в експлуатацію, збудований у відповідності до будівельних норм, тобто, що він не є самочинним та має відповідні конструкції водовідведення.

Очевидно, що такі порушення будівельних норм призводять до порушення прав позивачки ОСОБА_1 на належне користування своєю земельною ділянкою, оскільки дощові та талі води призводять або можуть призвести до порушення корисних властивостей земельної ділянки, псування паркану позивачки, тощо.

Щодо тверджень позивачки ОСОБА_1 про те, що вказаний навіс слід знести також і через те, що в такому утримуються домашні тварини відповідачем ОСОБА_2 , що в свою чергу є порушенням санітарних норм (сторонній запах, тощо), так як такий знаходиться на близькій відстані до позивачки будинковолодіння, то на переконання суду стороною позивача не було доведено належними та допустимими доказами, що саме у вказаному навісі відповідач ОСОБА_2 дійсно утримує домашніх тварин (курей, кролів).

Окрім цього, в матеріалах справи містяться фото таблиці вказаного навісу, надані сторонами по справі, з яких вбачається, що відповідач ОСОБА_2 у такому зберігає лише домашній інвентар, дрова, знаряддя для обробки земельної ділянки, і тому подібне.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку лише про часткове задоволення позовних вимог позивачки, шляхом зобов`язання відповідачів перенесення тимчасової будівлі (навісу), на відстань, яка має бути не менше 1м. до межі земельної ділянки позивачки ОСОБА_1 .

При цьому повинно бути забезпечене влаштування необхідних інженерно - технічних заходів, що запобігають стіканню атмосферних опадів з покрівель і карнизів будівель та території суміжних ділянок, в даному випадку на ділянку позивачки ОСОБА_1 .

Водночас усунення зазначеного порушення можливе за умови перенесення тимчасової будівлі (навісу), на визначену нормами відстань до огорожі та не потребує його знесення, оскільки вона не є капітальною спорудою.

Таким чином, в частині позовної вимоги позивачки про знесення тимчасової будівлі (навісу), слід відмовити за необґрунтованістю такої крайньої міри.

Щодо позовної вимоги сторони Позивача, про демонтаж господарської будівлі (курника), то вказана вимога не підлягає задоволенню, оскільки, як було вище зазначено (Акт органу місцевого самоврядування від 25.01.2021 року), вказана господарська будівля (курник) стороною відповідача добровільно демонтована і облаштована в іншому місці на земельній ділянці відповідачів, з дотриманням ДБН 360-92* «Планування і забудова міських і сільських поселень».

Вказане також не заперечували сторони у судовому засіданні.

Щодо заявленої позовної вимоги про усунення позивачці ОСОБА_1 перешкоди у користуванні земельною ділянкою шляхом зобов`язання відповідачів зрізати дерева та кущі, осі та гілки яких проникають на територію земельної ділянки позивачки, суд вважає за необхідне зазначити наступне.

За загальними правилами добросусідства, закріпленими законодавцем у статтях 103-109 ЗК України, додержання правил добросусідства є обов`язком власників та землекористувачів земельних ділянок, які мають обирати такі способи використання земельних ділянок відповідно до їх цільового призначення, при яких власникам та землекористувачам сусідніх земельних ділянок завдасться щонайменше незручностей.

Як зазначено вище, згідно зі ст.391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Матеріалами справи, як вважає суд, доведено, в тому числі доданими стороною Позивача фото таблицями, що існуючі зелені насадження дерев та кущів, висаджені зі сторони відповідачів по фактичній межі між ділянками Позивачки та Відповідачів, які проникають на земельну ділянку ОСОБА_1 , тим самим обмежують вільний доступ, як до житлового будинку, так і створюють затінення земельної ділянки, руйнують фундамент, тощо, чим створюють незручності в користування земельною ділянкою стороні позивача.

У відповідності до Державних будівельних норм 360-92** «Містобудування. Планування і забудова міських і сільських поселень ДБН 360-92**», відстань від межі сусідньої ділянки до стовбурів дерев повинна становити не менше трьох метрів, куща не менше 1 метра. Наведені нормативи стосуються дерев з діаметром крон до 5 м та мають бути відповідно збільшені для дерев з кроною більшого діаметру. Гілки дерев та кущів не повинні перетинати меж сусідніх ділянок.

Як встановлено статтею 105 ЗК України, у випадку проникнення коренів і гілок дерев з однієї земельної ділянки на іншу власники та землекористувачі земельних ділянок мають право відрізати корені дерев і кущів, які проникають із сусідньої земельної ділянки, якщо таке проникнення є перепоною у використанні земельної ділянки за цільовим призначенням.

При цьому, суд вважає за необхідне зазначити, що відрізання позивачкою ОСОБА_1 , за власним розсудом, коренів і гілок дерев, які проникають з боку ділянки відповідачів в силу вимог ст.105 ЗК України, є її правом, а не обов`язком, що спростовує твердження сторони відповідача про самостійне усунення таких перешкод позивачкою.

Крім того, вказана норма закону надає право особі на усунення перешкод лише на своїй земельній ділянці, однак не надає право проникати та усувати такі перешкоди на земельній ділянці (території) суміжного землекористувача, в даному випадку на земельній ділянці, яка знаходиться в користуванні відповідача ОСОБА_8 ..

Приймаючи до уваги викладене, суд доходить висновку, що спірні дерева розташовані з порушеннями вимог ДБН, чим порушуються права позивачки ОСОБА_1 , як власника суміжної земельної ділянки.

Підсумовуючи вищенаведене, керуючись принципом верховенства права, виходячи із системного аналізу положень чинного законодавства України та доказів, зібраних у справі, суд приходить до висновку, що дана позовна вимога є підставною та такою, що підлягає до задоволення, шляхом зобов`язання відповідачів усунути вказані перешкоди шляхом зрізання дерев та кущів, які висаджені зі сторони відповідачів по фактичній межі між будинковолодіннями позивачки та відповідачів, а саме: дерев та кущі, осі та гілки яких проникають на територію земельної ділянки позивачки ОСОБА_1 .

Щодо позовних вимог про стягнення з Відповідачів моральної шкоди у розмірі 50 000 грн.

Свої вимоги Позивачка аргументує тим, що відповідач ОСОБА_2 з жовтня 2019 року по даний час порушує норми добросусідства. Вона разом із своєю сім`єю не може нормально користуватися своєю земельною ділянкою, оскільки на її подвір`ї господарської споруди курника, де ОСОБА_2 утримує свійські тварини постійно чути неприємний запах (сморід), ливневі води з даху курника потрапляють на її огорожу, та проникають у підвальне приміщення, в колодязь. Наведене вище, на думку позивачки негативно впливає на стан її здоров`я, так як порушує сталий сімейний уклад, чим завдає її фізичні, та моральні страждання.

Згідно зі статтею 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

У пункті 3 Постанови Пленуму «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» №4 від 31.03.1995 року вказано, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Згідно п.9 даної Постанови зазначено, що суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Наявність моральної шкоди доводиться позивачем, який в позовній заяві має зазначити, які моральні страждання та у зв`язку з чим він поніс і чим обґрунтовується розмір компенсації. Розмір відшкодування моральної шкоди оцінюється самим потерпілим та визначається у позовній заяві.

Разом з тим, моральну шкоду, зважаючи на її сутність, не можна відшкодувати у повному обсязі, оскільки не має (і не може бути) точних критеріїв майнового виразу душевного болю. Зважаючи на це, будь-яка компенсація моральної шкоди не є (і не може бути) адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз.

Європейський суд з прав людини вказує, що перше речення статті 2 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) вимагає від держав, серед іншого, запровадження законодавчих та адміністративних механізмів, спрямованих на забезпечення ефективного стримування загроз праву на життя у контексті як державної, так і приватної діяльності, під час здійснення якої право на життя може опинитися під загрозою (рішення у cправі «Енерюлдіз проти Туреччини»). Якщо порушення права на життя чи тілесну недоторканість не здійснюється навмисно, позитивне зобов`язання за статтею 2 Конвенції щодо створення ефективної судової системи не обов`язково вимагає надання кримінально-правового засобу правового захисту в кожному випадку (рішення у справі «Во проти Франції»).

Ґрунтуючись на природно-правових засадах розумності й добросовісності, суд бере до уваги вразливість становища позивачів, ступінь важливості для їх предмета спору та, відповідно, необхідність вияву суб`єктами правозастосування особливої сумлінності при розгляді справи цієї особи.

При оцінці обґрунтованості вимог позивачів у справах про відшкодування моральної шкоди необхідно керуватися принципом розумності, тобто виходити з об`єктивно передбачуваних обставин конкретної справи втілень моральної шкоди. Відповідно, як основний доказ заподіяння моральної шкоди слід розглядати достатньо переконливі з погляду розумності пояснення потерпілої сторони щодо характеру завданих їй немайнових втрат.

З огляду на моральну зумовленість виникнення інституту відшкодування моральної шкоди, цілком адекватними і самодостатніми критеріями визначення розміру належної потерпілому компенсації є морально-правові імперативи справедливості, розумності та добросовісності.

В рішенні ЄСПЛ від 28.05.1985 р. у справі «Абдулазіз, Кабалес і Балкандалі» зазначається, що «з огляду на її природу, стверджувана моральна шкода не завжди може бути предметом чіткого доведення. Проте розумно припустити, що особи, які…зіткнулися з проблемами...можуть зазнати страждань і тривоги». Звідси випливає, що фактичною основою для висновку про наявність негативних наслідків у немайновій сфері потерпілої особи у більшості ситуацій може бути як таке розумне припущення про природність їх виникнення за подібних обставин.

Окремо суд акцентує увагу на тому, що розмір відшкодування шкоди має бути не більшим, ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи, і не повинен приводити до її безпідставного збагачення.

Зазначене узгоджується із висновком Великої Палати Верховного Суду, викладеним у постанові від 15 грудня 2020 року в справі 752/17832/14-ц (провадження № 14-538цс19).

Розглядаючи вимоги про відшкодування моральної шкоди суд, вважає, що позивачка ОСОБА_1 є людиною похилого віку, внаслідок протиправних дій відповідачів вона зазнала тривалих душевних страждань, постійного хвилювання.

Відповідачами протиправно порушено право позивачки шляхом створення перешкод у користуванні земельною належною їй ділянкою, у результаті чого душевні страждання негативно вплинули на стан її здоров`я, так як порушили сталий сімейний уклад, чим вказане завдало її моральні страждання.

Проте, суд не може погодиться з розміром компенсації такої шкоди, яка визначена Позивачкою в сумі 50 000 грн., оскільки суду не надано доказів на підтвердження того, що Позивачці було завдано моральну шкоду у розмірі, визначеною останньою.

У зв`язку з відсутністю таких фактичних даних, що свідчили б про наявність обставин, які мають істотне значення для вирішення питання щодо обґрунтованості заявленої вимоги про відшкодування моральної шкоди саме в розмірі, який визначений Позивачкою, суд приходить до висновку, що позов в цій частині підлягає частковому задоволенню.

Враховуючи не тривалий період моральних страждань потерпілої особи - Позивачки, відсутність негативних явищ на даний час, а також вимоги розумності і справедливості, суд розмір відшкодування моральної шкоди визначає в сумі 3 000 грн.

V. Висновки суду:

Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду повинне бути не просто формально законним і обґрунтованим, а й справедливим за своєю суттю.

Справедливість судового розгляду повинна знаходити свою реалізацію, у тому числі у здійсненні судом правосуддя без формального підходу до розгляду кожної конкретної справи (постанова Верховного Суду від 17 листопада 2021 року в справі № 755/5684/18-ц).

Консультативна рада європейських суддів у Висновку № 11 (2008) до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень зазначила, що «якість судового рішення залежить головним чином від якості його вмотивування. Виклад підстав прийняття рішення не лише полегшує розуміння та сприяє визнанню сторонами суті рішення, але, насамперед, є гарантією проти свавілля. По-перше, це зобов`язує суддю дати відповідь на аргументи сторін та вказати на доводи, що лежать в основі рішення й забезпечують його правосудність; по-друге, це дає можливість суспільству зрозуміти, яким чином функціонує судова система» (пункти 34-35).

В рішенні ЄСПЛ «Суомінен проти Фінляндії» (№ 37801/97, 01.07.2003р. §36) зазначено, що хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доводів сторін на підтвердження їхніх позицій, суд зобов`язаний виправдовувати свої дії і наводити обґрунтування своїх рішень.

Також в рішенні «Гірвісаарі проти Фінляндії" (№ 49684/99, 27.09.2001р. §30) ЄСПЛ вказує: «ще одне призначення належно обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам спору, що вони були почуті; також, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд судом вищестоящої інстанції; лише за умови винесення обґрунтованого рішення забезпечується публічний контроль за здійсненням правосуддя».

Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінив їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням того, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд дійшов висновку про необхідність часткового задоволення позову сторони Позивача, з наведених вище мотивів та підстав.

Відносно заперечень сторони відповідача - ОСОБА_8 та АТ «Укргазвидобування» НАК «Нафтогаз» з приводу заявленого позову, то на переконання суду такі заперечення є голослівні, нічим об`єктивно не підтверджені (належними і допустимими доказами).

В свою чергу сторона позивача частково обґрунтувала заявлені позовні вимоги, підставою чого слугувало часткове задоволення позову, про що вище було зазначено.

Відомості, які б спростовували даний висновок суду, відсутні, а інше вирішення спору не відповідало б таким засадам цивільного законодавства як справедливість, добросовісність та розумність (ст.3 ЦК України).

Інші доводи та посилання сторін суд залишає поза увагою з огляду на відсутність їх значення для вирішення спору.

VІ. Розподіл судових витрат між сторонами:

Відповідно до ст.1 Закону України «Про судовий збір» судовий збір, що справляється на всій території України за подання заяв, скарг до суду, а також за видачу судами документів і включається до складу судових витрат.

Згідно ч.1 та 2 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача.

Позивачка ОСОБА_1 у позовній заяві, поряд з іншим, ставила вимогу про стягнення понесених судових витрат у виді судового збору з Відповідачів.

Відповідачі у справі не є особами, які мають пільги щодо сплати судового збору відповідно до положень статті 5 закону «Про судовий збір».

Доказів про це у справу відповідачами не подано.

Згідно з доданою до позовної заяви квитанцією Позивачка сплатила судовий збір за подання позовної заяви в сумі 1816 грн.

Позовні вимоги Позивачки задоволено частково.

У відповідності до вимог ст.141 ЦПК України, пропорційно розміру задоволених позовних вимог з Відповідачів на користь Позивачки належить стягнути в рівних частках судовий збір у розмірі 962,50 грн., тобто по 481 гривні 25 копійок, з кожного.

Керуючись статтями 12, 13, 76-81, 141, 258, 259, 264, 265, 268 ЦПК України, суд

у х в а л и в:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_8 та Акціонерного товариства «Укргазвидобування» НАК «Нафтогаз України», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору Мостиська міська рада Львівської області, про: усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою та стягнення моральної шкоди, - задовольнити частково.

Зобов`язати ОСОБА_8 та Акціонерне товариство «Укргазвидобування» НАК «Нафтогаз» усунути перешкоди ОСОБА_1 у користуванні земельною ділянкою, шляхом зрізання дерев та кущів, які висаджені на земельній ділянці зі сторони ОСОБА_8 по фактичній межі між будинковолодіннями ОСОБА_1 і ОСОБА_8 , а саме: дерев та кущі, осі та гілки яких проникають на територію земельної ділянки ОСОБА_1 , а також перенести тимчасову будівлю (навіс) на відстань, яка має бути не менше 1 (одного) метра до межі земельної ділянки ОСОБА_1 .

Стягнути з ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та Акціонерного товариства «Укргазвидобування» НАК «Нафтогаз», код ЄДРПОУ: 3319775, солідарно, на користь ОСОБА_1 , 3 000 (три тисячі) гривень моральної шкоди.

У задоволенні решти заявлених позовних вимог сторони позивача відмовити.

Стягнути з ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та Акціонерного товариства «Укргазвидобування» НАК «Нафтогаз», код ЄДРПОУ: 3319775, в рівних частках, на користь ОСОБА_1 - 962 (дев`ятсот шістдесят дві) гривні 50 копійок судового збору, тобто з кожного по 481 (чотириста вісімдесят одній) гривні 25 копійок.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подачі апеляційної скарги до Львівського апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

З текстом судового рішення можна ознайомитись в Єдиному державному реєстрі судових рішень за посиланням http://reyestr.court.gov.ua

Рішення (повне) суду виготовлено у нарадчій кімнаті 05.10.2022 року.

Відомості щодо учасників справи:

Позивачка: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , мешканка АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ;

Відповідачі:

- ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканець: АДРЕСА_1 ;

- Акціонерне товариство «Укргазвидобування» НАК «Нафтогаз», місцезнаходження: м.Київ, вул.Кудрявська, буд.26/28, Київської області, код ЄДРПОУ: 3319775;

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: Мостиська міська рада Львівської області, місцезнаходження: м.Мостиська, вул.Грушевського, 6, Яворівського району Львівської області, .

Суддя Юрій БІЛОУС