Справа № 296/4662/21
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 серпня 2022 року м.Житомир

Корольовський районний суд міста Житомира у складі:

головуючого судді Рожкової О.С.,

за участю: секретаря судового засідання Могилевець В.С.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача ОСОБА_2 ,

представника відповідача ОСОБА_3 ,

третьої особи ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_5 , третя особа ОСОБА_4 , про усунення перешкод у користуванні майном, шляхом визнання особи такою, що втратила право користування житлом та виселення особи без надання іншого житлового приміщення,

У С Т А Н О В И В :

І. СУТЬ СПРАВИ

1.1. 19.05.2021 ОСОБА_1 (далі також - позивач) звернулась до Корольовського районного суду міста Житомира із позовом до ОСОБА_5 (далі також - відповідач), в якому просила:

(1) визнати ОСОБА_5 таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме: квартирою, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ;

(2) виселити ОСОБА_5 із квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

1.2. Позов обґрунтовувався тим, що 28.12.2002 позивач набула у приватну власність квартиру АДРЕСА_2 . 11.04.2003 зареєструвала шлюб із відповідачем. У шлюбі народилося двоє дітей: син - ОСОБА_4 , та донька - ОСОБА_6 . Рішенням Корольовського районного суду м. Житомира від 10.12.2020 шлюб між сторонами розірвано. Однак у квартирі АДРЕСА_2 залишилися зареєстровані та постійно проживають: ОСОБА_1 , ОСОБА_5 , ОСОБА_4 та ОСОБА_6 .

1.3. Посилаючись на те, що відповідач жодним чином не приймає участі в утриманні квартири в належному стані, не сплачує комунальні послуги, послуги з управління будинком, часто вживає міцні алкогольні напої, нехтує правилами особистої гігієни, погрожує фізичною розправою, знищенням майна, що знаходиться у квартирі, що створює перешкоди позивачу у здійсненні права користування і розпорядження своїм майном, а тому звернулась до суду з даним позовом.

ІІ. ПРОЦЕДУРА та ПОЗИЦІЇ СТОРІН

2.1. 04.06.2021 ухвалою суду відкрито провадження у справі №296/4662/21, яку вирішено розглядати у порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін.

2.2. 17.12.2021 до Корольовського районного суду м. Житомира надійшли пояснення від відповідача у справі ОСОБА_5 , в яких останній вказав, що позов не визнає в повному обсязі зазначає, що перебував у зареєстрованому шлюбі з позивачем з 11.04.2003 до 10.12.2020. З 2003 року зареєстрований та до свого затримання органами Національної поліції проживав у квартирі АДРЕСА_2 та жодним чином не перешкоджав позивачу користуватися квартирою і протиправних дій відносно неї та дітей не вчиняв. Також, звернув увагу суду, що не має іншого житла у володінні, користуванні чи власності, не має достатніх коштів, щоб орендувати інше житло. Вказав, що в квартирі знаходяться його речі, побутова техніка, меблі, які купувались під час шлюбу (а.с.70-71).

2.3. 24.05.2022 представником відповідача подано до суду відзив на позовну заяву, в якому останній посилався на те, що починаючи з 11.04.2003 сторони спільно проживають у квартирі АДРЕСА_2 , яка є власністю позивача. Впродовж 19 років зазначена квартира є єдиним місцем проживання та реєстрації відповідача. До липня 2021 року відповідач безперервно проживав у квартирі позивача, сторони вели спільне господарство. Відповідач мав роботу та стабільно високий дохід, який витрачався на задоволення потреб сім`ї. У липні 2021 року позивача взято під варту та на даний момент він відбуває покарання. У відзиві представник відповідача також звертає увагу суду на той факт, що позивач не зазначає інше житлове приміщення, куди повинен вселитись відповідач, не наводить жодних доказів систематичного руйнування або псування жилого приміщення, використання його не за призначенням відповідачем або ж систематичне порушення правил співжиття, не надає жодних доказів порушення громадського порядку або вчинення інших протиправних дій відповідачем, які б робили неможливим проживання сторін в одній квартирі.

2.4. 05.08.2022 до суду надійшла заява від відповідача, в якій він просив проводити розгляд справи №296/4662/21 без його особистої участі.

2.5. Позивач та її представник у судовому засіданні 11.08.2022 позов підтримали та просили його задовольнити, додатково зазначили, що на момент звернення до суду відповідача ще не було засуджено.

2.6. Представник відповідача в судовому засіданні 11.08.2022 просив відмовити в задоволенні позову, оскільки позивач не навела конкретних фактів та доказів порушення її прав, як власника квартири зі сторони відповідача.

2.7. Третя особа ОСОБА_4 підтримав позивача та її представника, просив задовольнити позов.

ІІІ. ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ СПРАВИ та ДОКАЗИ НА ЇХ ПІДТВЕРДЖЕННЯ

3.1. ОСОБА_7 є власником квартири АДРЕСА_2 , що стверджується копією договору купівлі-продажу квартири від 28.12.2002, посвідченого приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Малярчук Т.І., зареєстрованого в реєстрі за №5625 та технічним паспортом (а.с.22-25).

3.2. ІНФОРМАЦІЯ_1 у сторін народився син ОСОБА_4 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 (а.с.14).

3.3. 11.04.2003 позивач зареєструвала шлюб з ОСОБА_5 , що підтверджується відміткою Житомирського м/в ЗАГС зробленою в паспорті позивача (а.с.9).

3.4. ІНФОРМАЦІЯ_2 у сторін народилась донька ОСОБА_6 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 (а.с.13).

3.5. Починаючи з 08.10.2020 з відповідача стягуються аліменти на їх спільних з позивачем дітей, що підтверджується постановою про відкриття виконавчого провадження ВП №64273504 від 26.01.2021 (а.с.20).

3.6. 10.12.2020 шлюб, зареєстрований між ОСОБА_1 та ОСОБА_5 , розірвано, що підтверджується заочним рішенням Корольовського районного суду м. Житомира у справі №296/7544/20 (а.с.12).

3.7. Відповідно до довідки ТОВ «Керуюча компанія «Коменерго-Житомир» від 09.04.2021 за №417 у квартирі АДРЕСА_2 зареєстровані та постійно проживають: ОСОБА_1 , ОСОБА_5 , ОСОБА_4 та ОСОБА_6 (а.с.19).

3.8. 28.10.2021 відповідача визнано винним у вчиненні злочину та призначено покарання у вигляді 5-ти років позбавлення волі, що підтверджується вироком Житомирського районного суду Житомирської області (а.с.72-73).

IV. ЗАКОНОДАВСТВО, ЩО ПІДЛЯГАЄ ЗАСТОСУВАННЮ

4.1. Згідно статті 316 Цивільного кодексу України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

4.2. Статтею 317 Цивільного кодексу України встановлено, що власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

4.3. Відповідно до частини першої та третьої статті 319 Цивільного кодексу України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав.

4.4. За змістом частини першої, другої статті 321 Цивільного кодексу України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

4.5. Частиною першою статті 383 Цивільного кодексу України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб.

4.6. Згідно статті 391 Цивільного кодексу України власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

4.7. Відповідно до частин 2 і 3 статті 64 Житлового кодексу України до членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Якщо особи, зазначені в частині другій цієї статті, перестали бути членами сім`ї наймача, але продовжують проживати в займаному жилому приміщенні, вони мають такі ж права і обов`язки, як наймач та члени його сім`ї.

4.8. Згідно зі статтею 109 Житлового кодексу України виселення із займаного жилого приміщення допускається з підстав, установлених законом. Виселення проводиться добровільно або в судовому порядку. Громадянам, яких виселяють з жилих приміщень, одночасно надається інше постійне жиле приміщення, за винятком виселення громадян при зверненні стягнення на жилі приміщення, що були придбані ними за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення. Постійне жиле приміщення, що надається особі, яку виселяють, повинно бути зазначено в рішенні суду (частини перша, друга цієї статті).

4.9. Відповідно до частин 3 та 4 статті 156 Житлового кодексу України члени сім`ї власника будинку (квартири) зобов`язані дбайливо ставитися до жилого будинку (квартири). Повнолітні члени сім`ї власника зобов`язані брати участь у витратах по утриманню будинку (квартири) і придомової території та проведенню ремонту. Спори між власником та членами його сім`ї про розмір участі в витратах вирішуються в судовому порядку. До членів сім`ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. У разі відсутності угоди між власником будинку (квартири) і колишнім членом його сім`ї про безоплатне користування жилим приміщенням до цих відносин застосовуються правила, встановлені статтею 162 цього Кодексу.

4.10. Згідно статті 162 Житлового кодексу України плата за користування жилим приміщенням в будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності, встановлюється угодою сторін. Плата за комунальні послуги береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами. Строки внесення квартирної плати і плати за комунальні послуги визначаються угодою сторін. Наймач зобов`язаний своєчасно вносити квартирну плату і плату за комунальні послуги.

4.11. В силу ст.157 Житлового Кодексу України членів сім`ї власника жилого будинку (квартири) може бути виселено у випадках, передбачених частиною першою статті 116 цього Кодексу.

4.12. Згідно ст.116 Житлового Кодексу України, якщо наймач, члени його сім`ї або інші особи, які проживають разом з ним, систематичним порушенням правил співжиття роблять неможливим для інших проживання із ними в одній квартирі чи в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними, виселення винних на вимогу наймодавця або інших заінтересованих осіб провадиться без надання іншого жилого приміщення.

V. ОЦІНКА та МОТИВИ СУДУ

5.1. З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 28.12.2002 набула у приватну власність житло (квартиру) у будинку за АДРЕСА_3 .

5.2. Як підставу позову про визнання відповідача таким, що втратив право користування квартирою та виселення позивач вказує, що рішенням Корольовського районного суду м. Житомира від 10.12.2020 шлюб між сторонами розірвано, а тому відповідач більше не є членом сім`ї власника квартири. Крім того, останній вживає міцні алкогольні напої, нехтує правилами особистої гігієни, погрожує позивачу фізичною розправою, знищенням, не є членом сім`ї позивача, оскільки шлюб між ними розірвано, не приймає участі в утриманні квартири в належному стані, не сплачує комунальні послуги, послуги з управління будинком.

5.3. Суд звертає увагу, що однією з засад здійснення права власності є положення про здійснення власником правомочностей своїм майном на власний розсуд, незалежно від місця свого фактичного проживання чи місцеперебування. Тобто власник майна здійснює свої правомочності за власною волею і не зобов`язаний отримувати на це дозвіл інших осіб.

5.4. У рішенні Конституційного Суду України від 11.11.2004 у справі № 16-рп/2004 зазначено, що непорушність права власності означає передусім невтручання будь-кого у здійснення власником своїх прав щодо володіння, користування та розпорядження майном, заборону будь-яких порушень прав власника щодо його майна всупереч інтересам власника та його волі (речення перше, друге абзацу другого пункту 5 мотивувальної частини).

5.5. Однак, при вирішенні справ про виселення на підставі статті 116 ЖК України мають враховуватися порушення правил співжиття у сфері даних житлових відносин, а не такі правопорушення, що допущені відповідачем в інших правовідносинах та не мають відношення до користування сторонами жилим приміщенням. Такий висновок висловлено Верховним Судом у постанові від 25 квітня 2018 року за результатами розгляду цивільної справи № 295/16994/15-ц, провадження №61-11571св18.

5.6. Суд приймає до уваги доводи позивача та його представника, що з 11.04.2003 сторони спільно проживають у квартирі АДРЕСА_2 , яка є власністю позивача. Вказана квартира є єдиним місцем проживання відповідача. До липня 2021 року відповідач безперервно проживав у квартирі позивача, сторони вели спільне господарство. Відповідач мав роботу та стабільно високий дохід, який витрачався на задоволення потреб сім`ї.

5.7. Факт постійного проживання відповідача у квартирі разом з іншими членами його сім`ї: малолітньою донькою та сином підтверджено довідкою ТОВ «Керуюча компанія «Коменерго-Житомир» № 417 від 09 квітня 2021 року. Згідно даних довідки, станом на 09 квітня 2021 року позивач та відповідач проживають спільно.

5.8. Також, у судовому засіданні встановлено, що в липні 2021 року відповідача було взято під варто та поміщено у слідчий ізолятор при Житомирській установі виконання покарань № 8, а 18 жовтня 2021 року вироком Житомирського районного суду Житомирської області відповідача було засуджено та призначено покарання у вигляді позбавлення волі на 5 років. На даний момент відповідач відбуває покарання.

5.9. Відповідно до норм ст. 71 ЖК України жиле приміщення зберігається за тимчасово відсутнім наймачем або членами його сім`ї понад шість місяців у випадку взяття під варту або засудження до арешту, обмеження волі, позбавлення волі на певний строк чи довічне позбавлення волі - протягом усього часу перебування під вартою або відбування покарання, якщо в цьому будинку, квартирі (їх частині) залишилися проживати інші члени сім`ї.

5.10. Позивач не заперечувала, що у квартирі залишились проживати син та неповнолітня донька відповідача.

5.11. Таким чином, виселення відповідача у період відбування ним покарання у вигляді позбавлення волі буде суттєвим порушенням його прав.

5.12. Крім того, у порушення положень статті 109 ЖК України позивач не зазначає інше житлове приміщення, куди повинен вселитись відповідач.

5.13. Натомість нормативне обґрунтування позову містить посилання на положення ст. 116 ЖК УРСР, тобто якщо наймач, члени його сім`ї або інші особи, які проживають разом з ним, систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням, або систематичним порушенням правил соціалістичного співжиття роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі чи в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними, виселення винних на вимогу наймодавця або інших заінтересованих осіб провадиться без надання іншого жилого приміщення.

5.14. Позивачем не наводяться докази систематичного руйнування або псування жилого приміщення, використання його не за призначенням відповідачем або ж систематичне порушення правил співжиття.

5.15. Крім того, суд враховує, що позивачем не надано доказів застосування до відповідача заходів запобігання або громадського впливу, порушення громадського порядку або вчинення інших протиправних дій відповідачем, які б робили неможливим проживання в одній квартирі позивача та відповідача.

5.16. Статтею 405 ЦК України передбачено, що члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

5.17. Відповідно до вказаної норми закону при вирішенні питання про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, враховуються причини її відсутності.

5.18. Підставою для визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, може слугувати лише свідома поведінка такої особи, яка свідчить про втрату нею інтересу до такого житлового приміщення.

5.19. Також, як зазначив Верховний суд у постанові від 09.12.2020 у справі №209/2642/18, наявність інтересу до житла є ключовим фактом, який має досліджуватись судом при вирішенні спорів про втрату права користування житлом.

5.20. Крім того, при розгляді питання про припинення права користування колишнього члена сім`ї власника житла, суди мають приймати до уваги як формальні підстави, передбачені статтею 406 ЦК України, так і зважати на те, що сам факт припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням, та вирішувати спір з урахуванням балансу інтересів обох сторін.

Положення статті 406 ЦК України у спорі між власником та колишнім членом його сім`ї з приводу захисту права власності на житлове приміщення, можуть бути застосовані за умови наявності таких підстав - якщо сервітут був встановлений, але потім припинився. Однак встановлення такого сервітуту презюмується на підставі статті 402, частини першої статті 405 ЦК України.

У всякому разі неможливість для власника здійснювати фактичне користування житлом (як і будь-яким нерухомим майном) через його зайняття іншими особами не означає втрату власником володіння такою нерухомістю.

Такі висновки викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі N 353/1096/16-ц (провадження N 14-181цс18).

5.21. У рішеннях Європейського суду з прав людини від 11.01.95 у справі «Buckley v. the United Kingdom» (п.63), а також «Kryvitska and Kryvitskyy v. Ukraine» зауважено, що «поняття «житло» не обмежується приміщенням, в якому особа проживає на законних підставах або яке було в законному порядку встановлено, а залежить від фактичних обставин, а саме існування достатніх і тривалих зв`язків з конкретним місцем. Утрата житла будь-якою особою є крайньою формою втручання у право на житло».

5.22. Верховний Суд України у постанові від 24 січня 2019 року у справі № 757/7180/15-ц вказав: «Виселення особи з житла без надання іншого житлового приміщення можливе за умов, що таке втручання у право особи на повагу до житла передбачене законом, переслідує легітимну мету, визначену у ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, та є необхідним у демократичному суспільстві. Відповідність останньому критерію визначається з урахуванням того, чи існує нагальна суспільна необхідність для застосування такого обмеження права на повагу до житла та чи буде втручання у це право пропорційним переслідуваній легітимній меті».

5.23. Водночас, позивачем не надано доказів реальних перешкод відповідачем у користуванні житловим приміщенням, зокрема, доказів несплати комунальних послуг відповідачем, як колишнім членом сім`ї, доказів звернення позивача до правоохоронних органів, доказів домашнього насилля, оскільки позивач вказувала, що таке мало місце.

5.24. Отже, зважаючи на встановлені під час розгляду справи обставини, суд дійшов висновку про недоведеність ОСОБА_1 позовних вимог, у зв`язку з чим відсутні підстави для задоволення позову.

VI. ЩОДО СУДОВИХ ВИТРАТ

6.1. Враховуючи, що у задоволенні позову судом відмовлено, за правилами частини першої статті 141 Цивільного процесуального кодексу України, понесені позивачем судові витрати у справі покладаються на останню.

Керуючись статтями 76-80, 89, 141, 259, 263-265, 268, 273 Цивільного процесуального кодексу України, Корольовський районний суд міста Житомира,

У Х В А Л И В :

1. У задоволенні позову ОСОБА_1 , відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене до Житомирського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач:

ОСОБА_1 ,

зареєстроване місце проживання за адресою:

АДРЕСА_4

РНОКПП НОМЕР_3

Відповідач:

ОСОБА_5 ,

зареєстроване місце проживання за адресою:

АДРЕСА_4

РНОКПП НОМЕР_4

Третя особа:

ОСОБА_4 ,

зареєстроване місце проживання за адресою:

АДРЕСА_4

РНОКПП НОМЕР_5

Суддя О. С. Рожкова