Постанова

Іменем України

29 вересня 2022 року

м. Київ

справа № 212/1898/21

провадження № 61-14763св21

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Черняк Ю. В. (суддя-доповідач), Воробйової І. А., Лідовця Р. А.,

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - Публічне акціонерне товариство «Криворізький залізорудний комбінат»,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу Акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» на рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 04 червня 2021 року у складі судді Власенко М. Д. та постанову Дніпровського апеляційного суду від 03 серпня 2021 року у складі колегії суддів: Барильської А. П., Бондар Я. М., Зубакової В. П. у справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» про відшкодування моральної шкоди, завданої працівнику внаслідок ушкодження його здоров`я,

ВСТАНОВИВ:

1. Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У березні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ПАТ «Криворізький залізорудний комбінат» про відшкодування моральної шкоди, завданої працівнику внаслідок ушкодження його здоров`я.

Позовна заява мотивована тим, що з 31 грудня 1976 року до 15 травня 1985 року ОСОБА_1 працював на посаді підземного прохідника шахти Гігант РУ ім. Дзержинського ВО «Кривбасруда»; з 15 травня 1985 року до 01 грудня 1987 року - на посаді підземного прохідника з правом ведення вибухових робіт шахти Гігант РУ ім. Дзержинського ВО «Кривбасруда»; з 01 грудня 1987 року до 10 березня 1988 року - на посаді підземного машиніста електровоза шахти Гігант РУ ім. Дзержинського ВО «Кривбасруда»; з 10 березня 1988 року до 11 червня 1990 року - на посаді підземного кріпильника шахти Гігант РУ ім. Дзержинського ВО «Кривбасруда»; з 11 червня 1990 року до 14 листопада 1997 року - на посаді підземного прохідника з правом ведення вибухових робіт шахти Гігант ВО «Кривбасруда», правонаступником якого є відповідач.

Позивач вказує, що працюючи в шкідливих умовах, він отримав професійне захворювання. Так, висновком ЛТЕК від 15 грудня 1997 року йому первинно встановлено 50 % втрати професійної працездатності у зв`язку з професійним захворюванням та встановлено третю групу інвалідності.

У подальшому, після неодноразових переоглядів висновком МСЕК від 06 грудня 2005 року йому встановлено 40 % втрати професійної працездатності у зв`язку з професійним захворюванням та встановлено третю групу інвалідності безстроково.

У зв`язку з ушкодженням здоров`я позивачу завдано моральну шкоду, яка полягає у фізичному болі та стражданнях, яких він зазнає, у стані його здоров`я виникли незворотні зміни, що свідчить про настання для нього негативних явищ. Попереково-крижова полірадикулопатія призводить до постійного перенесення позивачем больових відчуттів, до необхідності проходження лікування, залучення додаткових зусиль для організації життя позивача. Втрата працездатності призвела до відсутності у позивача можливості в достатній мірі реалізовувати свої наміри в професійній сфері, повноцінно працювати, обмежило можливість позивача приділяти час своєму інтелектуальному та духовному розвитку, приділяти увагу близьким та рідним людям.

У зв`язку з цим ОСОБА_1 просив суд стягнути з ПАТ «Криворізький залізорудний комбінат» на його користь у рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої ушкодженням здоров`я, 300 000,00 грн без утримання податків, зборів та інших платежів.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 04 червня 2021 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Стягнуто з ПАТ «Криворізький залізорудний комбінат» на користь ОСОБА_1 моральну шкоду у розмірі 100 000,00 грн без утримання податку з доходу фізичних осіб. Стягнуто з ПАТ «Криворізький залізорудний комбінат» в дохід держави судовий збір у розмірі 1 000,00 грн. У задоволені іншої частини позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.

Суд першої інстанції виходив з того, що позивачем доведено заподіяння йому роботодавцем моральної шкоди, пов`язаної з виконанням ним трудових обов`язків. При визначенні розміру моральної шкоди судом враховано характер і тривалість фізичних і моральних страждань позивача, стаж його роботи у шкідливих умовах, наявність встановленої інвалідності, з огляду на що суд вважав за необхідне визначити розмір моральної шкоди у сумі 100 000,00 грн.

Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції

Постановою Дніпровського апеляційного суду від 03 серпня 2021 року апеляційну скаргу Меланчука І. В. , який діє в інтересах та від імені ОСОБА_1 , задоволено частково. Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» (далі - АТ «Криворізький залізорудний комбінат»), який є правонаступником ПАТ «Криворізький залізорудний комбінат», залишено без задоволення.

Рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 04 червня 2021 року змінено у частині розміру моральної шкоди, стягнутої з ПАТ «Криворізький залізорудний комбінат», правонаступником якого є АТ «Криворізький залізорудний комбінат», на користь ОСОБА_1 , збільшено цей розмір зі 100 000,00 грн до 120 000,00 грн. У іншій частині рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 04 червня 2021 року залишено без змін. Стягнуто з АТ «Криворізький залізорудний комбінат» за подання ОСОБА_1 апеляційної скарги в дохід держави судовий збір у розмірі 1 800,00 грн.

Суд апеляційної інстанції виходив з того, що у зв`язку з професійними захворюваннями позивачу було заподіяно моральну шкоду. При цьому ПАТ «Криворізький залізорудний комбінат» є належним відповідачем у справі, оскільки є правонаступником підприємств, де працював позивач. Натомість розмір моральної шкоди, стягнутої судом з відповідача на користь ОСОБА_1 , є заниженим. Суд апеляційної інстанції вважав, що наявні підстави для стягнення з ПАТ «Криворізький залізорудний комбінат» на користь ОСОБА_1 моральної шкоди у розмірі 120 000,00 грн.

Короткий зміст вимог касаційної скарги та її доводів

У касаційній скарзі, поданій у серпні 2021 року до Верховного Суду, АТ «Криворізький залізорудний комбінат», посилаючись на неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, просило скасувати рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 04 червня 2021 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 03 серпня 2021 року, ухвалити у справі нове рішення, яким відмовити ОСОБА_1 у задоволенні позовних вимог.

Касаційна скарга мотивована тим, що судами попередніх інстанцій застосовано норми права без урахування висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у постанові Верховного Суду України від 06 грудня 2017 року у справі № 6-1377цс17 (пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України). Заявник вказує про необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 15 червня 2020 року у справі № 212/3137/17 (провадження №61-37529сво18), який застосовано судами першої та апеляційної інстанцій в оскаржуваних судових рішеннях (пункт 2 частини другої статті 389 ЦПК України).

Крім того, обґрунтовуючи наявність підстав для відкриття касаційного провадження, АТ «Криворізький залізорудний комбінат», посилається на підпункти а), б), в), г) пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, зокрема, вказує, що ця справа стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; АТ «Криворізький залізорудний комбінат» позбавлено можливості спростувати обставини, встановлені оскарженими судовими рішеннями, при розгляді інших справ; ця справа має виняткове значення для відповідача, тоді як суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

АТ «Криворізький залізорудний комбінат» вказував, що відповідач не є правонаступником шахти «Гігант» ВО «Кривбасруда»; остання використовується ПрАТ «ЦГЗК», якому належить майно цього цілісного майнового комплексу. При цьому, ПрАТ «ЦГЗК» вже виплачувало страхові виплати у зв`язку з професійним захворюванням потерпілим; проте судами попередніх інстанцій не встановлено, чи отримував позивач такі виплати.

Короткий зміст позиції інших учасників справи

У відзиві на касаційну скаргу ОСОБА_1 , від імені якого діє адвокат Меланчук І. В., зазначив, що касаційна скарга відповідача не підлягає задоволенню, оскільки у даній справі суди попередніх інстанцій дійшли правильного висновку про наявність підстав для задоволення позову, який узгоджується з усталеною практикою розгляду подібних справ у Верховному Суді протягом 2018-2020 років, яким встановлено правомірність покладення на відповідача цивільно-правової відповідальності за спричинену працівнику шкоду.

Надходження касаційних скарг до суду касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 22 вересня 2021 року відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою АТ «Криворізький залізорудний комбінат» на рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 04 червня 2021 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 03 серпня 2021 року відповідно до підпунктів а), б), в), г) пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України і витребувано із Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області цивільну справу № 212/1898/21.

2. Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Відповідно до пунктів 1, 4 частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках:

1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;

4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду вважає, що касаційна скарга АТ «Криворізький залізорудний комбінат» не підлягає задоволенню.

Фактичні обставини, встановлені судами

З 31 грудня 1976 року до 15 травня 1985 року ОСОБА_1 працював на посаді підземного прохідника шахти «Гігант РУ» ім. Дзержинського ВО «Кривбасруда»; з 15 травня 1985 року до 01 грудня 1987 року - на посаді підземного прохідника з правом ведення вибухових робіт шахти «Гігант РУ» ім. Дзержинського ВО «Кривбасруда»; з 01 грудня 1987 року до 10 березня 1988 року - на посаді підземного машиніста електровоза шахти «Гігант РУ» ім. Дзержинського ВО «Кривбасруда»; з 10 березня 1988 року до 11 червня 1990 року - на посаді підземного кріпильника шахти «Гігант РУ» ім. Дзержинського ВО «Кривбасруда»; з 11 червня 1990 року до 14 листопада 1997 року - на посаді підземного прохідника з правом ведення вибухових робіт шахти «Гігант» ВО «Кривбасруда», та 23 грудня 1997 року був звільнений на підставі пункту 1 статті 40 КЗпП Україниу зв`язку з ліквідацією структурної одиниці об`єднання шахти «Гігант», що підтверджується копією трудової книжки (а. с. 29-37, т. 1).

Згідно з повідомлення про хронічне професійне захворювання (отруєння) під час роботи ОСОБА_1 на РУ «Дзержинського», шахта «Гігант» стаж роботи склав 21 рік та встановлено діагноз: хронічна дискогенна попереково-крижкова полірадикулопатія з вираженими статико-динамічними порушеннями та больовим синдромом. Захворювання професійне, рішення Українського НДІ промислової медицини від 14 листопада 1997 року (а. с. 15, т. 1).

Відповідно до копії акта розслідування хронічного професійного захворювання (отруєння) від 19 листопада 1997 року, складеного на підприємстві ВО «Кривбасруда», структурній одиниці шахти «Гігант», проведено розслідування хронічного професійного захворювання ОСОБА_1 , де вказано причини професійного захворювання - тривалий стаж роботи в підземних шкідливих умовах, пов`язаний з високою вагою ручної праці внаслідок недосконалості механізмів (а. с. 15, т. 2).

Згідно з:

- копією довідки ЛТЕК від 15 грудня 1997 року ОСОБА_1 первинно встановлено ступінь втрати професійної працездатності 50 % у зв`язку з професійним захворюванням - полірадикулопатія, встановлено третю групу інвалідності (а. с. 9, 10, т. 1);

- копією довідки ЛТЕК про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності в процентах, потреби в додаткових видах допомоги від 14 січня 1999 року ОСОБА_1 повторно встановлена ступінь втрати професійної працездатності 40 % у зв`язку з професійним захворюванням - полірадикулопатія, встановлено третю групу інвалідності (а. с. 9, 10, т. 1);

- копією довідки ЛТЕК про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності в процентах, потреби в додаткових видах допомоги від 02 грудня 1999 року ОСОБА_1 повторно встановлена ступінь втрати професійної працездатності 40 % у зв`язку з професійним захворюванням - полірадикулопатія, встановлено третю групу інвалідності (а. с. 9, 10, т. 1);

- копією довідки ЛТЕК про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності в процентах, потреби в додаткових видах допомоги від 30 листопада 2000 року ОСОБА_1 повторно встановлена ступінь втрати професійної працездатності 40 % у зв`язку з професійним захворюванням - полірадикулопатія, встановлено третю групу інвалідності (а. с. 11, 12, т. 1);

- копією довідки ЛТЕК про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності в процентах, потреби в додаткових видах допомоги від 29 листопада 2001 року ОСОБА_1 повторно встановлена ступінь втрати професійної працездатності 40 % у зв`язку з професійним захворюванням - полірадикулопатія, встановлено третю групу інвалідності (а. с. 11, 12, т. 1);

- копією довідки ЛТЕК про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності в процентах, потреби в додаткових видах допомоги від 02 грудня 2003 року ОСОБА_1 повторно встановлено ступінь втрати професійної працездатності 40 % у зв`язку з професійним захворюванням - полірадикулопатія, встановлено третю групу інвалідності (а. с. 11, 12, т. 1);

- копією довідки ЛТЕК про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності в процентах, потреби в додаткових видах допомоги від 06 грудня 2005 року ОСОБА_1 повторно встановлено ступінь втрати професійної працездатності 40 % у зв`язку з професійним захворюванням - полірадикулопатія, встановлено третю групу інвалідності, безстроково з 01 грудня 2005 року (а. с. 13, т. 1).

Суди встановили та підтверджується матеріалами справи, що Криворізький гірничорудний трест «Кривбасруда» був створений після визволення міста від окупації в лютому 1944 році для відбудови підприємств гірничорудної промисловості Кривбасу, який підпорядковувався Наркомату гірничодобувної промисловості УРСР. З 1951 року трест «Кривбасруда» був розділений на два трести «Дзержинськруда» та «Ленінруда».

Криворізький трест «Дзержинськруда» з 1951 року підпорядковувся Міністерству металургійної промисловості СРСР та у 1973 році реорганізований в промислове об`єднання видобутку руд підземним способом «Кривбасруда».

З 1975 року до складу виробничого об`єднання по видобутку руд підземним способом «Кривбасруда» входило 11 рудоуправлінь на правах структурних одиниць, у тому числі шахта «Саксагань» та шахта «Гігант».

Станом на 01 січня 1978 року до складу ВО «Кривбасруда» входило 10 рудоуправлінь, на правах структурних одиниць, у тому числі шахта «Саксагань» та шахта «Гігант».

01 жовтня 1989 року рудоуправління імені Кірова та ХХ партз`їзду виділилися зі складу об`єднання в самостійні підприємства з наданням їм юридичного статусу. Інші рудоуправління згідно з наказом Мінметалургії СРСР від 07 вересня 1989 року № 170 та наказом по об`єднанню від 20 вересня 1989 року за № 349 були ліквідовані, а на їх базі створено на правах структурних одиниць 10 шахт: «Першотравнева-1», «Першотравнева-2», ім. Леніна, ім. Орджонікідзе, «Гвардійська», «Октябрська», «Родіна», «Саксагань», «Гігант», ім. Валявка.

Згідно з пунктом 1 наказу ВО «Кривбасруда» від 07 жовтня 1997 року № 120 шахта «Гігант» як структурна одиниця була ліквідована.

Відповідно до наказу Міністерства промислової політики України від 29 липня 1998 року № 263 виробниче об`єднання по видобутку руд підземним способом «Кривбасруда» було перейменовано на державне підприємство «Криворізький державний залізорудний комбінат». Згідно з пунктом 2 цього наказу правонаступником перейменованого виробничого об`єднання по видобутку руд підземним способом «Кривбасруда» було призначене державне підприємство «Криворізький державний залізорудний комбінат».

Згідно з пунктом 1 наказу Міністерства промислової політики України від 12 липня 1999 року № 248 та пункту 1 наказу Державної акціонерної компанії «Укррудпром» (далі - ДАК «Укррудпром») від 31 грудня 1999 року № 347 Державне підприємство «Криворізький державний залізорудний комбінат» шляхом реорганізації було перетворено на Дочірнє підприємство «Криворізький державний залізорудний комбінат» ДАК «Укррудпром».

У наказі ДАК «Укррудпром» від 31 грудня 1999 року № 347 вказано, що зазначене дочірнє підприємство є правонаступником усіх майнових та немайнових прав і обов`язків реорганізованого Державного підприємства «Криворізький державний залізорудний комбінат».

Відповідно до пунктів 1 та 3.2 наказу ДАК «Укррудпром» від 30 липня 2001 року № 290 вказане дочірнє підприємство шляхом реорганізації було перетворено у Відкрите акціонерне товариство «Криворізький залізорудний комбінат», яке стало правонаступником усіх майнових та немайнових прав та обов`язків дочірнього підприємства.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, і норми застосованого права

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до вимог статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які передбачені пунктами 1, 3, 4, 8 частини першої статті 411, частиною другою статті 414 цього Кодексу, а також у разі необхідності врахування висновку щодо застосування норм права, викладеного у постанові Верховного Суду після подання касаційної скарги.

Частиною першою статті 402 ЦПК України встановлено, що у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Відповідно до частин першої, другої, четвертої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши правильність застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального і процесуального права в межах доводів і вимог касаційної скарги, колегія суддів вважає, що рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 04 червня 2021 року у незмінній після апеляційного перегляду частині та постанова Дніпровського апеляційного суду від 03 серпня 2021 року відповідають зазначеним вище вимогам цивільного процесуального законодавства України.

Статтею 43 Конституції України передбачено, що кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці.

Згідно з частинами першою, другою статті 153 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України) на всіх підприємствах, в установах, організаціях створюються безпечні і нешкідливі умови праці.

Забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.

Частинами першою та третьою статті 13 Закону України «Про охорону праці» передбачено, що роботодавець зобов`язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Роботодавець несе безпосередню відповідальність за порушення зазначених вимог.

У статті 173 КЗпП України закріплено право працівника на відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків.

Частиною першою статті 237-1 КЗпП України передбачено відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі порушення його законних прав, що призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Відшкодування моральної шкоди провадиться власником, якщо небезпечні або шкідливі умови праці призвели до моральних втрат потерпілого, порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Під моральними втратами потерпілого розуміються страждання, заподіяні працівникові внаслідок фізичного або психічного впливу, що спричинило погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру.

У пунктах 9, 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» судам роз`яснено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Відповідно до

статті 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконного звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

У Рішенні Конституційного Суду України від 27 січня 2004 року № 1-9/2004 у справі за конституційним зверненням Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у Кіровоградській області про офіційне тлумачення положення частини третьої статті 34 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності, зазначено, що моральна шкода потерпілого від нещасного випадку на виробництві чи професійного захворювання полягає, зокрема, у фізичному болю, фізичних та душевних стражданнях, яких він зазнає у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності спричиняють йому моральні та фізичні страждання. Ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності спричинюють йому моральні та фізичні страждання. У випадку каліцтва потерпілий втрачає працездатність і зазнає значно більшої моральної шкоди, ніж заподіяна працівникові, який не втратив професійної працездатності.

У частині першій статті 37 Цивільного кодексу УРСР (який був чинним на момент перейменування виробничого об`єднання по видобутку руд підземним способом «Кривбасруда») було передбачено, що юридична особа припиняється шляхом ліквідації або реорганізації (злиття, поділу або приєднання).

Відповідно до частини другої статті 5 Закону України «Про підприємства в Україні» (у редакції, що була чинною на час перейменування виробничого об`єднання по видобутку руд підземним способом «Кривбасруда») підприємство може бути створено в результаті виділення зі складу діючого підприємства, організації одного або кількох структурних підрозділів, а також на базі структурної одиниці діючих об`єднань за рішенням їх трудових колективів, якщо на це є згода власника чи уповноваженого ним органу.

Створення підприємств шляхом виділення здійснюється зі збереженням за новими підприємствами взаємних зобов`язань та укладених договорів з іншими підприємствами.

Згідно з частинами першою та шостою статті 34 Закону України «Про підприємства в Україні» ліквідація і реорганізація (злиття, приєднання, поділ, виділення, перетворення) підприємства провадяться з дотриманням вимог антимонопольного законодавства за рішенням власника, а у випадках, передбачених цим Законом, за рішенням власника та за участю трудового колективу або органу, уповноваженого створювати такі підприємства, чи за рішенням суду або арбітражного суду.

При виділенні з підприємства одного або кількох нових підприємств до кожного з них переходять за роздільним актом (балансом) у відповідних частинах майнові права і обов`язки реорганізованого підприємства.

У пунктах 2.1 та 4.1 Положення про порядок поділу підприємств і об`єднань та відокремлення від них структурних підрозділів і одиниць, затвердженого наказом Міністерства економіки України, Міністерства статистики України, Антимонопольного комітету України від 20 квітня 1994 року № 43/79/5 (яке втратило чинність 25 серпня 2015 року), було закріплено, що відокремлення - це виділення зі складу підприємства (об`єднання) структурного підрозділу (одиниці) і створення на його базі самостійного підприємства або вихід підприємства із складу об`єднань, зазначених у підпункті «б» пункту 3.1 цього Положення. Об`єктами відокремлення є структурні підрозділи та структурні одиниці відповідно до пункту 2.1 цього Положення, а також підприємства, що входять до складу об`єднань.

Розподільчий баланс є документом, у якому, зокрема, визначено обсяг майнових прав та обов`язків, які перейшли до створеної шляхом виділу (виділення, відокремлення) юридичної особи.

Відповідно до пункту 1.1 статуту ПАТ «Криворізький залізорудний комбінат», затвердженого протоколом загальних зборів акціонерів ВАТ ««Криворізький залізорудний комбінат» від 30 березня 2011 року № 1/2011 та зареєстрованого 04 квітня 2011 року, ВАТ «Криворізький залізорудний комбінат» змінив найменування на ПАТ «Криворізький залізорудний комбінат» та є правонаступником усіх прав та обов`язків ВАТ «Криворізький залізорудний комбінат».

У справі, яка переглядається у касаційному порядку, суди першої та апеляційної інстанцій правильно встановили наявність правових підстав для стягнення на користь ОСОБА_1 моральної шкоди, завданої внаслідок незабезпечення йому роботодавцем безпечних і здорових умов праці, що призвело до професійного захворювання, втрати працездатності та встановлення інвалідності.

Визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди, завданої позивачу внаслідок стійкої втрати професійної працездатності, суд апеляційної інстанції врахував обставини, які мають суттєве значення, зокрема ступінь втрати працездатності, глибину, інтенсивність, тривалість фізичних та душевних страждань, істотність вимушених змін у життєвих стосунках, наслідки, що наступили, а також дотримався засад розумності і справедливості.

При цьому, вирішуючи питання про покладення відповідальності за завдану ОСОБА_1 моральну шкоду на ПАТ «Криворізький залізорудний комбінат», суди правомірно виходили з того, що професійне захворювання виникло у позивача саме під час його перебування у трудових відносинах з виробничим об`єднанням по видобутку руд підземним способом «Кривбасруда», на якого законодавством було покладено обов`язок із забезпечення безпечних та нешкідливих умов праці. Виробниче об`єднання по видобутку руд підземним способом «Кривбасруда» було перейменовано на ДП (державне підприємство) «Криворізький державний залізорудний комбінат», перетворене на ДП (дочірнє підприємство) «Криворізький державний залізорудний комбінат» ДАК «Укррудпром» та у подальшому перетворено у Відкрите акціонерне товариство «Криворізький залізорудний комбінат».

Структурні одиниці виробничого об`єднання по видобутку руд підземним способом «Кривбасруда», у тому числі Першотравневе рудоуправління, новостворені з 01 жовтня 1989 року шахти «Першотравнева-1» та «Першотравнева-2», новостворена з 01 січня 1995 року шахта «Першотравнева», новостворені з 20 січня 1998 року шахти «Першотравнева-Дренажна» та «Гігант-Дренажна» не мали статусу юридичних осіб. Створення на базі окремих структурних підрозділів виробничого об`єднання «Кривбасруда» (шахт «Першторавнева-Дренажна» та «Гігант-Дренажна») ДП «Кривбасгідрозахист» відбулось вже після припинення трудових відносин позивача з виробничим об`єднанням «Кривбасруда», а розподільчим балансом від 01 липня 1998 року не було прямо передбачено переходу до ДП «Кривбасгідрозахист» обов`язку з відшкодування шкоди, завданої працівнику ушкодженням здоров`я під час перебування у трудових відносинах з ВО «Кривбасруда».

Надавши належну правову оцінку поданим сторонами доказам, суди правильно виходили із того, що за встановлених у цій справі обставин правонаступником виробничого об'єднання «Кривбасруда» (у структурних підрозділах якого працював ОСОБА_1 ) є ПАТ «Криворізький залізорудний комбінат».

Аналогічний правовий висновок міститься у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 15 червня 2020 року у справі № 212/3137/17-ц (провадження № 61-37529сво18), який зроблено, зокрема, на основі дослідженого розподільчого балансу щодо обсягу майнових прав та обов`язків управління «Кривбасгідрозахист» та виробничого об`єднання «Кривбасруда» від 01 липня 1998 року.

На підставі частини другої статті 416 ЦПК України Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду за результатом розгляду справи № 212/3137/17-ц (провадження № 61-37529сво18) сформулював висновок про застосування норми права, який полягає у тому, що невиконання роботодавцем обов`язку по забезпеченню безпечних і здорових умов праці, яке мало наслідком виникнення у позивача професійного захворювання, втрати працездатності й встановлення інвалідності, є підставою для відшкодування роботодавцем (його правонаступником) заподіяної працівнику моральної шкоди.

Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду зазначив, що такий висновок судів у цій справі, з урахуванням досліджених доказів та встановлених обставин, не суперечить позиції Верховного Суду України, викладеній у постановах від 14 червня 2017 року у справі

№ 6-104цс17 та від 05 липня 2017 року у справі № 212/6039/16-ц.

Одночасно Об`єднана палата Касаційного цивільного суду відступила від висновку, викладеного у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 18 листопада 2018 року у справі № 215/5607/15-ц (провадження № 61-13361св18) у подібних правовідносинах, за змістом якого у позові слід було відмовити, оскільки ПАТ «Криворізький залізорудний комбінат» є неналежним відповідачем у цій справі та не може нести відповідальність перед позивачем за порушення виробничим об`єднанням «Кривбасруда» трудових прав на шахтах «Першотравнева», «Першотравнева-2» та «Першотравнева-Дренажна», на яких працював позивач, оскільки не є їх правонаступником.

Сформований Об`єднаною палатою Касаційного цивільного суду підхід до вирішення побідних спорів не змінювався, судова практика у цій категорії справ є сталою, що підтверджується постановами Верховного Суду від 08 липня 2020 року у справі № 215/3404/17 (провадження

№ 61-48854св18), від 14 липня 2020 року у справі № 212/6988/17-ц (провадження № 61-366св19), від 16 грудня 2020 року у справі № 212/2037/17 (провадження № 61-956св19).

Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку, що оскаржені судові рішення ухвалені без додержання норм матеріального і процесуального права, не спростовують правильних висновків суду по суті спору та у значній мірі зводяться до переоцінки доказів у справі, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції.

Суд касаційної інстанції не наділений повноваженнями втручатися в оцінку доказів (постанова Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 373/2054/16-ц (провадження № 14-446цс18)).

Висновок за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що оскаржувані судові рішення ухвалені з додержанням норм матеріального та процесуального права і підстави для задоволення касаційної скарги відсутні.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» залишити без задоволення.

Рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 04 червня 2021 року у незміненій після апеляційного перегляду частині та постанову Дніпровського апеляційного суду від 03 серпня 2021 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: Ю. В. Черняк

І. А. Воробйова

Р. А. Лідовець