УХВАЛА

21 вересня 2022 року

м. Київ

справа № 336/3744/19

провадження № 61-1146св21

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - судді Фаловської І. М.,

суддів: Ігнатенка В. М., Карпенко С. О. (судді-доповідача), Мартєва С. Ю., Стрільчука В. А.,

учасники справи:

позивач за первісним позовом - ОСОБА_1 ,

відповідач за первісним позовом - ОСОБА_2 ,

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору за первісним і зустрічним позовами, - Районна адміністрація Запорізької міської ради по Шевченківському району,

позивач за зустрічним позовом - ОСОБА_2 ,

відповідач за зустрічним позовом - ОСОБА_1 ,

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору за зустрічним позовом, - Районна адміністрація Запорізької міської ради по Хортицькому району,

вирішуючи у письмовому провадженні заяву ОСОБА_2 про виправлення описки, допущеної у постанові Верховного Суду від 3 листопада 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - Районна адміністрація Запорізької міської ради по Шевченківському району, про визначення місця проживання дитини та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Районна адміністрація Запорізької міської ради по Шевченківському району, Районна адміністрація Запорізької міської ради по Хортицькому району, про визначення місця проживання дитини та стягнення аліментів,

ВСТАНОВИВ:

У червні 2019 року ОСОБА_1 звернулася з позовом до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - Районна адміністрація Запорізької міської ради по Шевченківському району, про визначення місця проживання дитини, відібрання дитини та повернення її матері.

У серпні 2019 року ОСОБА_2 звернувся із зустрічним позовом до ОСОБА_1 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Районна адміністрація Запорізької міської ради по Шевченківському району, Районна адміністрація Запорізької міської ради по Хортицькому району, про визначення місця проживання дитини та стягнення аліментів.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 10 вересня 2020 року, ухваленим у складі судді Дацюк О. І., у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено, зустрічний позов ОСОБА_2 задоволено.

Визначено місце проживання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом з батьком ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , за місцем його проживання.

Стягнено з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частки від усіх видів її заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 16 серпня 2019 року, до досягнення ОСОБА_3 повноліття.

Стягнено з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти у розмірі 1/6 частки від усіх видів її заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 16 серпня 2019 року, до досягнення ОСОБА_3 трирічного віку.

Стягнено з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 840,80 грн.

Стягнено з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 768,40 грн у відшкодування судового збору.

Постановою Запорізького апеляційного суду від 23 грудня 2020 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено, рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 10 вересня 2020 року скасовано і ухвалено нове судове рішення, яким позов ОСОБА_1 задоволено.

Визначено місце проживання малолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом з матір`ю ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , за місцем її проживання. Відібрано ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , від ОСОБА_2 та повернено дитину ОСОБА_1 .

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 відмовлено.

Ухвалою Запорізького апеляційного суду від 21 січня 2021 року заяву ОСОБА_2 про виправлення описки у постанові Запорізького апеляційного суду від 23 грудня 2020 року задоволено, виключено з резолютивної частини шостий абзац про відібрання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , від ОСОБА_2 та повернення дитини ОСОБА_1 .

Ухвалою Запорізького апеляційного суду від 21 січня 2021 року заяву ОСОБА_1 про виправлення описки у постанові Запорізького апеляційного суду від 23 грудня 2020 року задоволено, виключено з мотивувальної частини у третьому абзаці знизу на аркуші постанови 12 вживання слова «дитини» у формі множини та вказівку, що батько не має місця реєстрації.

У січні 2021 року ОСОБА_2 подав до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду касаційну скаргу, в якій просив постанову Запорізького апеляційного суду від 23 грудня 2020 року скасувати, залишивши в силі рішення суду першої інстанції.

У лютому 2021 року ОСОБА_2 подав до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду касаційні скарги, в яких просив ухвали Запорізького апеляційного суду від 21 січня 2021 року про виправлення описок у постанові Запорізького апеляційного суду від 23 грудня 2020 року скасувати.

Ухвалами Верховного Суду від 26 лютого 2021 року відкрито касаційне провадження за касаційними скаргами ОСОБА_2 на ухвалу Запорізького апеляційного суду від 21 січня 2021 року, постановлену за результатами розгляду заяви ОСОБА_2 про виправлення описки, та на ухвалу Запорізького апеляційного суду від 21 січня 2021 року, постановлену за результатами розгляду заяви ОСОБА_1 про виправлення описки, і витребувано з Шевченківського районного суду м. Запоріжжя матеріали справи № 336/3744/19.

Ухвалою Верховного Суду від 5 березня 2021 року відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою ОСОБА_2 на постанову Запорізького апеляційного суду від 23 грудня 2020 року.

Ухвалою Верховного Суду від 22 вересня 2021 року справу призначено до судового розгляду.

Постановою Верховного Суду від 3 листопада 2021 року касаційні скарги ОСОБА_2 залишено без задоволення.

Постанову Запорізького апеляційного суду від 23 грудня 2020 року, ухвалу Запорізького апеляційного суду від 21 січня 2021 року та ухвалу Запорізького апеляційного суду від 21 січня 2021 року залишено без змін.

16 грудня 2021 року ОСОБА_2 звернувся до касаційного суду із заявою про виправлення допущеної у другому абзаці на восьмій сторінці постанови Верховного Суду від 3 листопада 2021 року описки та просив зазначити його прізвище « ОСОБА_2 » замість « ОСОБА_4 ».

5 січня 2022 року ОСОБА_2 подав до суду касаційної інстанції заяву, в якій просив виправити описку у останньому абзаці на 24 сторінці постанови Верховного Суду від 3 листопада 2021 року.

Ухвалою Верховного Суду від 2 лютого 2022 року заяву ОСОБА_2 від 16 грудня 2021 року про виправлення описки задоволено.

Виправлено допущену у другому абзаці на восьмій сторінці постанови Верховного Суду від 3 листопада 2021 року описку, зазначивши правильне прізвище « ОСОБА_2 » замість « ОСОБА_4 », що є опискою.

У задоволенні заяви ОСОБА_2 від 5 січня 2022 року про виправлення описок, допущених у постанові Верховного Суду від 3 листопада 2021 року у останньому абзаці на 24 сторінці мотивувальної частини і у третьому абзаці резолютивної частини, відмовлено.

10 лютого 2022 року ОСОБА_2 направив до суду касаційної інстанції заяву, в якій просив виправити описку у третьому абзаці на третій сторінці постанови Верховного Суду від 3 листопада 2021 року.

На думку заявника, зі змісту зазначеного абзацу можна зробити висновок про те, що новонароджена дитина не годувала свою дочку. ОСОБА_2 вважає, що оскільки новонароджена дитина самостійно не спроможна забезпечувати свої потреби та годувати інших дітей, такі неточності у постанові касаційного суду необхідно виправити.

19 лютого 2022 року ОСОБА_2 звернувся до касаційного суду із заявою про виправлення допущеної у третьому абзаці на другій сторінці постанови Верховного Суду від 3 листопада 2021 року описки та просив вказати номером належної ОСОБА_1 квартири «177» замість номеру «77», що є опискою.

Ухвалою Верховного Суду від 21 квітня 2022 року у задоволенні заяви ОСОБА_2 від 10 лютого 2022 року про виправлення описки, допущеної у третьому абзаці на третій сторінці постанови Верховного Суду від 3 листопада 2021 року, відмовлено.

27 квітня 2022 року ОСОБА_2 звернувся до касаційного суду із заявою про виправлення допущеної у третьому абзаці на дванадцятій сторінці постанови Верховного Суду від 3 листопада 2021 року описки та просив зазначити його ініціали « ОСОБА_5 » замість «ОСОБА_6».

Ухвалою Верховного Суду від 4 травня 2022 року заяву ОСОБА_2 задоволено.

21 червня 2022 року ОСОБА_2 звернувся до касаційного суду із заявою про виправлення описки у написанні ініціалів ОСОБА_1 на третій сторінці постанови Верховного Суду від 3 листопада 2021 року та просив зазначити її правильні ініціали.

Ухвалою Верховного Суду від 6 липня 2022 року заяву ОСОБА_2 задоволено.

14 липня 2022 року ОСОБА_2 направив до суду касаційної інстанції заяву, в якій просив виправити описку в другому абзаці на двадцять першій сторінці постанови Верховного Суду від 3 листопада 2021 року.

Статтею 269 ЦПК України передбачено, що суд може з власної ініціативи або за заявою учасників справи виправити допущені в рішенні чи ухвалі описки чи арифметичні помилки. Питання про внесення виправлень вирішується без повідомлення учасників справи, про що постановляється ухвала. За ініціативою суду питання про внесення виправлень вирішується в судовому засіданні за участю учасників справи, проте їхня неявка не перешкоджає розгляду питання про внесення виправлень. Ухвала про внесення виправлень надсилається всім особам, яким видавалося чи надсилалося судове рішення, що містить описки чи арифметичні помилки.

Описка - це зроблена судом механічна (мимовільна, випадкова) граматична помилка в судовому рішенні, яка допущена під час його письмово-вербального викладу (помилка у правописі, у розділових знаках тощо). Виправленню підлягають лише ті описки, які мають істотний характер. В резолютивній частині будь-яка описка має істотне значення, оскільки вона може утруднити виконання рішення.

Вирішуючи питання про виправлення описок чи арифметичних помилок, допущених у судовому рішенні (рішенні або ухвалі), суд не має права змінювати зміст судового рішення, він лише усуває такі неточності, які впливають на можливість реалізації судового рішення чи його правосудності.

Відповідно до частини першої статті 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Неприпустимість зловживання процесуальними правами є однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства.

Так, в переліку процесуальних прав учасників справи, зокрема, є право подавати заяви та клопотання, надавати пояснення суду, наводити свої доводи, міркування щодо питань, які виникають під час судового розгляду, і заперечення проти заяв, клопотань, доводів і міркувань інших осіб (пункт 3 частини першої статті 43 ЦПК України).

Вказане право особа може реалізувати шляхом подання процесуальних документів до судів відповідних інстанцій.

В ухвалі від 2 березня 2021 року у справі № 910/17048/17 (провадження

№ 12-85гс20) Велика Палата Верховного Суду вказала, що процесуальні права надано законом тим особам, які беруть участь у процесі, для сприяння суду під час розгляду справ, їх правильному вирішенню. Кожного разу, коли сторона у справі вчиняє будь-яку процесуальну дію не з цією метою, а задля досягнення якихось сторонніх цілей (для введення суду в оману, затягування розгляду, створення перешкод опоненту, тощо), вона виходить за межі дійсного змісту свого права, тобто використовує його всупереч основним засадам цивільного судочинства, а отже, зловживає ним.

Відповідно до пункту 1 частини другої статті 44 ЦПК України залежно від конкретних обставин суд може визнати зловживанням процесуальними правами дії, що суперечать завданню цивільного судочинства, зокрема подання скарги на судове рішення, яке не підлягає оскарженню, не є чинним або дія якого закінчилася (вичерпана), подання клопотання (заяви) для вирішення питання, яке вже вирішено судом, за відсутності інших підстав або нових обставин, заявлення завідомо безпідставного відводу або вчинення інших аналогічних дій, що спрямовані на безпідставне затягування чи перешкоджання розгляду справи чи виконання судового рішення.

Якщо подання скарги, заяви, клопотання визнається зловживанням процесуальними правами, суд з урахуванням обставин справи має право залишити без розгляду або повернути скаргу, заяву, клопотання (частина третя статті 44 ЦПК України).

У поданій 14 липня 2022 року заяві ОСОБА_2 процитував абзац другий на двадцять першій сторінці постанови Верховного Суду від 3 листопада 2021 року і наголосив, що, на його думку, цей абзац можна тлумачити по-різному, а, відтак, вказане він вважає опискою і просить про її виправлення. Проте зазначене не можна вважати опискою у розумінні статті 269 ЦПК, оскільки заявником на таку не вказано, тому подана 14 липня 2022 року заява є завідомо безпідставною.

Також слід зазначити, що заяви ОСОБА_2 про виправлення описок, допущених у постанові Верховного Суду від 3 листопада 2021 року, вирішені судом касаційної інстанції, за результатами розгляду яких постановлені відповідні ухвали.

Неодноразове звернення ОСОБА_2 із заявами про виправлення описок, з урахуванням визнання касаційним судом заяви від 14 липня 2022 року завідомо безпідставною, є прикладом зловживання процесуальними правами та полягає у їх недобросовісному використанні, яке можна кваліфікувати через критерій прагнення до отримання певних процесуальних переваг, зокрема, до одержання більших прав ніж у іншого учасника справи. Правовідносини суду з кожним учасником процесу підпорядковані досягненню головної мети - ухвалення законного та обґрунтованого судового рішення, а також створення особам, які беруть участь у справі, процесуальних умов для забезпечення захисту їх прав, а також прав та інтересів інших осіб. Щоразу, коли сторона у справі вчиняє будь-яку процесуальну дію з метою здобуття переваги своїх прав над правами інших учасників справи, вона виходить за межі дійсного змісту свого права, тобто зловживає ним. Такі дії суперечать основним засадами (принципами) цивільного судочинства, а також його завданню.

Сторони користуються рівними процесуальними правами (частина перша статті 49 ЦПК України).

Принцип рівності сторін вимагає надання кожній стороні розумної можливості представляти свою справу за таких умов, які не ставлять її у явно гірше становище порівняно з протилежною стороною (рішення у справі «Dombo Beheer B.V. v. the Netherlands) від 27 жовтня 1993 року).

Засада рівності усіх учасників судового процесу перед законом і судом забезпечує гарантії доступності правосуддя та реалізації права на судовий захист, закріпленого в частині першій статті 55 Конституції України.

Принцип рівності сторін є основоположним компонентом концепції «справедливого судового розгляду» у розумінні пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Кожен має гарантовані державою рівні права на захист прав і свобод у судовому порядку у визначеному процесуальним законом порядку, при цьому суд позбавлений можливості надати учаснику справи відповідне право, яким він не може скористатися з огляду на вимоги закону.

З огляду на викладене вчинення заявником вказаних дій суд вважає за можливе визнати зловживанням процесуальними правами та застосувати наслідки, передбачені частиною третьою статті 44 ЦПК України.

Частиною четвертою статті 44 ЦПК України визначено, що суд зобов`язаний вживати заходів для запобігання зловживанню процесуальними правами. У випадку зловживання процесуальними правами учасником судового процесу суд застосовує до нього заходи, визначені цим Кодексом.

Враховуючи зазначене, заява подана до касаційного суду 14 липня 2022 року про виправлення описки підлягає залишенню без розгляду.

Необхідно зазначити, що залишення судом касаційної інстанції без розгляду заяви ОСОБА_2 від 14 липня 2022 року про виправлення описки, не може вважатися обмеженням доступу до суду у розумінні пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 148 ЦПК України суд може постановити ухвалу про стягнення в дохід державного бюджету з відповідної особи штрафу у сумі до від 0,3 до трьох розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб у випадку зловживання процесуальними правами, вчинення дій або допущення бездіяльності з метою перешкоджання судочинству.

У випадку повторного чи систематичного невиконання процесуальних обов`язків, повторного чи неодноразового зловживання процесуальними правами, повторного чи систематичного неподання витребуваних судом доказів без поважних причин або без їх повідомлення, триваючого невиконання ухвали про забезпечення позову або доказів суд з урахуванням конкретних обставин стягує у дохід державного бюджету з відповідного учасника судового процесу або відповідної іншої особи штраф у сумі від одного до десяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (частина друга статті 148 ЦПК України).

Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2022 рік» встановлено, що розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб на 1 січня 2022 року становить 2 481 грн.

З огляду на неодноразове зловживання ОСОБА_2 процесуальними правами, Верховний Суд дійшов висновку про стягнення із заявника в дохід держави штрафу в сумі 0,3 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 744,30 грн.

Керуючись статтями 44, 148 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Заяву ОСОБА_2 від 14 липня 2022 року про виправлення описки, допущеної у другому абзаці на двадцять першій сторінці постанови Верховного Суду від 3 листопада 2021 року, залишити без розгляду.

Стягнути з ОСОБА_2 в дохід державного бюджету штраф у розмірі 744,30 грн.

Ухвала є виконавчим документом та може бути пред`явлена до примусового виконання протягом трьох місяців з дня її прийняття.

Боржник: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ( АДРЕСА_1 ; індивідуальний податковий номер НОМЕР_1 ).

Стягувач: Державна судова адміністрація України (01021, місто Київ, вулиця Липська, 18/5; ).

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий Судді: І. М. Фаловська В. М. Ігнатенко С. О. Карпенко С. Ю. Мартєв В. А. Стрільчук