ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер провадження 22-ц/821/1157/22Головуючий по 1 інстанції
Справа № 711/8044/20 Категорія: 307010000 Казидуб О. Г.
Доповідач в апеляційній інстанції
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 жовтня 2022 року Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого Нерушак Л.В. ( суддя - доповідач )

Суддів Вініченка Б.Б., Новікова О.М.

За участі секретаря Чуйко А.В.

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ; представник позивача адвокат Демиденко А.І.

відповідач ОСОБА_2 ;

особа, яка подає апеляційну скаргу - представник ОСОБА_2 адвокат Кучер Ю.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 адвоката Кучер Юлії Вікторівни на рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 14 червня 2022 року, ухвалене під головуванням судді Казидуб О.Г. у приміщенні Придніпровського районного суду м. Черкаси 14.06.2022 року,у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання заповіту недійсним, -

в с т а н о в и в :

17.11.2020 року позивач ОСОБА_3 звернувся до Придніпровського районного суду м. Черкаси з позовом до ОСОБА_2 про визнання заповіту недійсним.

В обґрунтування позову ОСОБА_1 вказує, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер його батько, ОСОБА_4 , який був зареєстрований та постійно проживав за адресою: АДРЕСА_1 .

Після смерті батька відкрилася спадщина на спадкове майно, серед якого: 1/3 частина квартири АДРЕСА_2 ; гараж, що знаходиться в автокооперативі «Маяк» у м. Черкаси; земельна ділянка, що знаходиться у Кіровоградській області.

Батьком позивача, ОСОБА_4 в 2011 році було складено заповіти, згідно яких він заповів синові ОСОБА_5 свою 1/3 частину вищезгаданої квартири, а гараж - середньому сину, відповідачу ОСОБА_2 , земельну ділянку - теж середньому та старшому синам, ОСОБА_2 , ОСОБА_6 .

Спадкова справа після смерті ОСОБА_4 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , заведена у нотаріуса Другої черкаської державної нотаріальної контори.

Позивач ОСОБА_1 у встановлений законом 6-ти місячний строк подав заяву про прийняття спадщини у вигляді 1/3 частини квартири АДРЕСА_2 , як спадкоємець за заповітом.

Проте, державний нотаріус своєю постановою від 18.09.2020 року відмовив позивачу ОСОБА_1 у вчиненні цієї нотаріальної дії.

Із мотивувальної частини постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії вбачається, що 13.03.2019 року спадкодавець ОСОБА_4 склав новий заповіт на вказану 1/3 частку квартири та гараж, яким заповів це майно іншому спадкоємцю, а саме: середньому брату позивача, ОСОБА_2 , про що останній повідомив позивачу під час зустрічі.

Позивач ОСОБА_1 переконаний, що заповіт батьком ОСОБА_4 був складений в той час, коли він не міг усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними через свій стан.

Крім того, позивач ОСОБА_1 вважає, що складенню заповіту у 2019 році сприяв примус дружини середнього брата - ОСОБА_7 , яка після тяжкої хвороби батька ОСОБА_4 тимчасово опікувались ним, ізолювавши батька, і нікого до нього не допускала. Доставити ОСОБА_4 до нотаріуса у безпорадному стані могла лише дружина відповідача.

Позивач вказує, що він з братом, ОСОБА_8 , на час складання батьком нового заповіту у березні 2019 року перебували за кордоном, так як вони працювали у Польші, звідки повернулись десь у травні 2019 року.

Проте, ОСОБА_9 нічого не повідомила позивачу з приводу зміни заповіту та складання нового заповіту лише на її чоловіка, а сам батько ОСОБА_4 був у безпорадному стані, він був дезорієнтованим у просторі та часі , вказує позивач у позовній заяві.

Позивач ОСОБА_1 посилається у позові, що його батько страждав хронічним алкоголізмом, із-за чого ОСОБА_4 у квітні 2018 року проходив стаціонарне лікування в умовах КНП «Черкаський обласний наркологічний диспансер ЧОР».

Із довідок медичних закладів вбачається, що з 04.12.2018 року по 19.12.2018 року ОСОБА_4 перебував на стаціонарному лікуванні у неврологічному відділенні КНП «Третя Черкаська міська лікарня швидкої медичної допомоги» з діагнозом: ішемічний інсульт, гіпертонічна хвороба, ішемічна хвороба серця. Після цього, він з 19.12.2018 року по 02.01.2019 року продовжив стаціонарне лікування в неврологічному відділенні КНП «Друга Черкаська міська лікарня відновного лікування», звідки був виписаний з незначним покращенням. У батька дещо зменшився вестибуло-атактичний синдром, але він залишився дезорієнтованим в просторі та часі. Астенізований. Пам`ять і критика у ОСОБА_4 залишились зниженими. Йому був рекомендований динамічний нагляд сімейного лікаря та невропатолога за місцем проживання.

Як вбачається із відповіді КНП «Другий Черкаський міський центр ГІМСД», тобто з поліклініки за місцем проживання, батько позивача, ОСОБА_4 , на обліку у сімейного лікаря не перебував, а тому ніякого динамічного нагляду за ним на протязі січня-березня 2019 року, коли був складений оскаржуваний заповіт, не було. Це сталося невипадково, вважає позивач.

Позивач ОСОБА_1 переконаний, що дружина середнього брата - ОСОБА_9 свідомо не викликала до нього сімейного лікаря чи невропатолога, оскільки, маючи на нього необмежений вплив, була зацікавлена в тому, щоб їх батько, перебуваючи у хворобливому стані, не усвідомлюючи своїх дій та їх наслідків, склав новий заповіт на свою 1/3 частину згаданої квартири на її чоловіка, ОСОБА_2 . Саме ОСОБА_7 організувала та забезпечила доставку батька до нотаріуса, який формально віднісся до свого обов`язку, пов`язаного із перевіркою його дієздатності.

На підставі викладеного, позивач ОСОБА_1 просив суд визнати недійсним заповіт ОСОБА_4 від 13.03.2019 року, яким він заповів 1/3 частину квартири АДРЕСА_2 та гараж, що знаходиться в автокооперативі «Маяк» у м. Черкаси ОСОБА_2 .

Рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 14 червня 2022 року позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання заповіту недійсним задоволена.

Визнано недійсним заповіт ОСОБА_4 від 13.03.2019 року, яким він заповів свою 1/3 частку квартири АДРЕСА_2 та гараж, що знаходиться в автокооперативі «Маяк» в м. Черкаси ОСОБА_2 .

Встановлено представнику позивача адвокату Демиденку А.І. строк по 20 червня 2022 року включно для подання доказів щодо розміру, понесених судових витрат на правничу допомогу.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 840 грн. 80 коп.

Додатковим рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 30 червня 2022 року у задоволенні заяви представника позивача - адвоката Демиденка А.І. про стягнення витрат на професійну правову допомогу у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання заповіту недійсним відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, представник відповідача ОСОБА_2 адвокат Кучер Ю.В. оскаржила рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку, подавши апеляційну скаргу.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги представник відповідача зазначає, щосудом першої інстанції неповно з`ясовано та не доведено обставини, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, порушено норми процесуального права та неправильно застосовано норми матеріального права, тому рішення суду не може залишатись в силі і підлягає скасуванню.

Представник ОСОБА_2 адвокат Кучер Ю.В. акцентує увагу в апеляційній скарзі на тому, що, вирішуючи питання про відкриття провадження у справі про визнання заповіту недійсним, посвідченого приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу Михайловською А.А., суд першої інстанції, в порушення ч. 3 ст. 53 ЦПК України, не залучив до участі у справі, як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору приватного нотаріуса Черкаського міського нотаріального округу Михайловську А.А., внаслідок чого нотаріус була позбавлена можливості надати пояснення відносно обставин посвідчення оскаржуваного заповіту та спростувати безпідставні доводи позивача про неможливість покійним ОСОБА_4 усвідомлювати значення своїх дій під час посвідчення заповіту.

Скаржник вважає, що висновок посмертної амбулаторної судово-психіатричної експертизи № 240 від 31.05.2021 року на підекспертного ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , містить в собі неточності, невідповідності в датах, помилки щодо періодів лікування, не містить всієї необхідної інформації, що передбачена Інструкцією про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень, надані матеріали для експертизи досліджені неповно, поверхнево.

В апеляційній скарзі також звертається увага скаржником на те, що в порушення норм чинного цивільно-процесуального законодавства, судом першої інстанції було відмовлено у задоволенні клопотання про призначення повторної посмертної судово-психіатричної експертизи. Відмовляючи у задоволенні вказаного клопотання, суд першої інстанції не врахував тих обставин, що самі відповіді експерта в судовому засіданні на питання учасників справи та суду містили суперечливу та неточну інформацію, з врахуванням інших доказів, наявних в матеріалах справи, а експерт детально не роз`яснив всі питання, що виникли відносно наданого комісією висновку, не підтвердив наявність в матеріалах справи доказів абсолютної неспроможності підекспертного ОСОБА_4 станом на 13.03.2019 року усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними.

Представник ОСОБА_2 адвокат Кучер Ю.В. посилається, що висновки суду першої інстанції не відповідають обставинам справи, так як матеріали справи не містять доказів, що покійний ОСОБА_4 за життя мав психічні розлади чи будь-які психічні захворювання, які могли впливати на здатність останнього усвідомлювати значення своїх дій, на лікуванні та на обліку в КПН «Черкаський обласний психо-неврологічний диспансер ЧОР» не перебував, на обліку в КНП «Черкаський обласний наркологічний диспансер ЧОР» не перебував, а лише лікувався там протягом чотирьох днів у 2018 році : з 24.04.2018 року по 27.04.2018 року.

Доказів, що померлий ОСОБА_4 мав алкогольну залежність, матеріали справи не містять, доказів про те, що в період після 27.04.2018 року до дня смерті ОСОБА_4 зловживав спиртними напоями, матеріали справи теж не містять, як і не містять доказів, що наявні у покійного ОСОБА_4 захворювання впливали на його здатність усвідомлювати значення своїх дій. Захворювання, які вказані, як причина смерті останнього, підтверджують у покійного батька позивача наявність серцевої недостатності та інших захворювань серця, які ні як не пов`язані, та не впливають на психічний стан особи.

Скаржник вважає, що наявні підстави для висновку, що в основу рішення суду першої інстанції покладено висновок експерта, який ґрунтується на припущеннях, оскільки померлий ОСОБА_4 під наглядом лікаря-психіатра не перебував, медичну допомогу не отримував, на обліку сімейного лікаря не перебував, а перебуваючи вдома під наглядом та опікою відповідача ОСОБА_10 та його дружини, стан здоров`я померлого значно покращився, наявні в матеріалах справи виписки з історії хвороби не містять інформації про те, що у померлого були наявні будь-які прояви психічного розладу у формі органічного психічного розладу судинного характеру, ускладненого хронічною алкогольною інтоксикацією з недоумством, із стійкими розладами адаптації. Вказане також підтверджується показами свідків ОСОБА_11 та ОСОБА_12 .

Враховуючи наведене в апеляційній скарзі, представник відповідача ОСОБА_2 адвокат Кучер Ю.В. просить суд апеляційної інстанції рішення районного суду скасувати та постановити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити у повному обсязі. Судові витрати покласти на позивача.

09 вересня 2022 року на адресу Черкаського апеляційного суду від представника позивача ОСОБА_1 адвоката Демиденка Анатолія Івановича надійшов відзив на апеляційну скаргу.

У відзиві вказується, що доводи скаржника щодо порушення норм процесуального права та не залучення в якості третьої особи приватного нотаріуса Михайловської А.А., яка посвідчувала заповіт 13 березня 2019 року є безпідставними. Не погоджується і представник позивача із посиланням скаржника щодо того, що експертний висновок посмертної судово психіатричної експертизи є не зрозумілим для сторони відповідача, оскільки не погоджується із висновком експертної комісії, що на момент складання заповіту у померлого ОСОБА_4 були наявні прояви психіатричного розладу. Представник позивача вважає необґрунтованими такі доводи, тому просить їх не приймати до уваги.

В обґрунтування відзиву зазначається, що вказані доводи скаржника не впливають на законність, обґрунтованість та вмотивованість рішення суду першої інстанції, а тому апеляційну скаргу слід залишити - без задоволення, а рішення районного суду без змін.

Сторони повідомлені про дату, час , місце розгляду справи згідно смс повідомлень на номера телефонів сторін та їх представників, оскільки в зв`язку із відсутністю фінансування судів на оплату поштової кореспонденції, апеляційний суд позбавлений можливості направляти судові повістки з повідомленням про вручення учасникам процесу.

Заяв чи клопотань про відкладення розгляду справи чи наполягання сторін на участі у розгляді справи в суді апеляційної інстанції на адресу Черкаського апеляційного суду не надходило.

Заслухавши суддю - доповідача, пояснення представників сторін, які з?явились в судове засідання апеляційного суду вивчивши та обговоривши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, вимоги апеляційної скарги відповідача, колегія суддів апеляційного суду вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно до п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Статтею 375 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до положень частин 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції відповідає зазначеним вимогам, оскільки ґрунтується на повному і об`єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в сукупності.

Вирішуючи спір та ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог про визнання заповіту недійсним, суд першої інстанції виходив з доведеності та обґрунтованості позовних вимог, пославшись на висновок експертизи, призначеної судом того, згідно якого позиція комісії експертів психіатрів, викладена у Висновку № 240 від 31.05.2021 року вказує, що на час складання заповіту 13.03.2019 року, померлий ОСОБА_4 не міг усвідомлювати значення своїх дій і керувати ними, є обґрунтованою.

Суд першої інстанції прийшов до висновку, керуючись висновком експертизи в сукупності з іншими доказами, наданими сторонами, що при складанні заповіту від 13.03.2019 року ОСОБА_4 не усвідомлював значення своїх дій та не міг керувати ними, а тому районний суд не може вважати, що його волевиявлення було вільним та цей заповіт повністю відповідав його внутрішній волі. Тому районний суд задовольнив вимоги позивача, визнавши заповіт від 13 березня 2019 року недійсним.

Колегія суддів апеляційного суду погоджується з висновками суду першої інстанції, вважає їх такими, що відповідають обставинам справи та вимогам закону, оскільки судом першої інстанції встановлено дійсні обставини справи, дано належну оцінку зібраним доказам, правильно застосовано норми матеріального права, не допущено порушень норм процесуального права, які призвели б до неправильного вирішення справи, та ухвалено у справі законне рішення, підстав для скасування якого, апеляційний суд не вбачає, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Статтями 12, 81 ЦПК України передбачено обов`язок сторін доводити ті обставини, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов`язків має право на справедливий судовий розгляд.

Однією з основних засад судочинства, визначених п. 8 ч. 3 ст. 129 Конституції України, є забезпечення апеляційного та касаційного оскарження рішення суду.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції 17.11.2011 року приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу Фіщук В.Я. було посвідчено та зареєстровано у реєстрі за № 3656 заповіт ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яким останній на випадок своєї смерті заповів належну ОСОБА_4 земельну ділянку, що розташована на території Злинської сільської ради, Маловисківського району, Кіровоградської області своїм синам ОСОБА_6 та ОСОБА_2 в рівних частинах.

21.11.2011 року приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу Фіщук В.Я. було посвідчено та зареєстровано у реєстрі за № 3676 заповіт ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яким ОСОБА_4 на випадок своєї смерті заповів належну йому 1/3 частину квартири АДРЕСА_2 своєму синові ОСОБА_1 , а належний йому гараж, що знаходиться в авто кооперативі «Маяк» м. Черкаси сину ОСОБА_2

13.03.2019 року приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу Михайловською А.А. було посвідчено та зареєстровано у реєстрі за № 478 заповіт ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яким ОСОБА_4 на випадок своєї смерті заповів належну йому частину квартири АДРЕСА_2 , та гараж, що знаходиться в авто кооперативі «Маяк» у м. Черкаси своєму сину ОСОБА_2 .

ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується даними свідоцтва про смерть серія НОМЕР_1 .

Після смерті ОСОБА_4 відкрилась спадщина на належне йому майно.

Відповідно до наданої Другою черкаською державною нотаріальною конторою копії спадкової справи № 192/2020, заведеної після смерті ОСОБА_4 , із заявами про прийняття спадщини до нотаріуса звернулись сини померлого: ОСОБА_2 , ОСОБА_1 та ОСОБА_6 .

Постановою нотаріуса Другої черкаської державної нотаріального контори Демиденко О.А., від 18.09.2020 року відмовлено у вчиненні нотаріальної дії, а саме : відмовлено ОСОБА_1 у видачі свідоцтв про право на спадщину за заповітом квартиру АДРЕСА_2 , гараж, що знаходиться в авто кооперативі «Маяк» в м. Черкаси та земельну ділянку, що розташована на території Злинської сільської ради Маловисківського району Кіровоградської області, що залишилися після смерті його батька ОСОБА_4 .

Причиною відмови вказано наявність, складеного померлим заповіту від 13.03.2019 року щодо розпорядження, зазначеним майном на ім`я іншого спадкоємця.

Статтею 202 ЦК України встановлено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов?язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).

Одностороннім правочином є дія однієї сторони, яка може бути представлена однією або кількома особами. Односторонній правочин може створювати обов?язки лише для особи, яка його вчинила. Односторонній правочин може створювати обов?язки для інших осіб лише у випадках, встановлених законом, або за домовленістю з цими особами.

Дво- чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін. До правовідносин, які виникли з односторонніх правочинів, застосовуються загальні положення про зобов?язання та про договори, якщо це не суперечить актам цивільного законодавства або суті одностороннього правочину.

Відповідно до ст. 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті.

Право на заповіт має фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Право на заповіт здійснюється особисто. Вчинення заповіту через представника не допускається згідно ст. 1234 ЦК України.

Статтями 1247, 1248 ЦК України передбачено, що до форми заповіту встановлюються загальні вимоги, а саме : заповіт складається у письмовій формі, із зазначенням місця та часу його складання, заповіт має бути особисто підписаний заповідачем.

Виходячи з наведених правових норм заповіт є одностороннім правочином, до якого застосовуються загальні положення про зобов`язання та про договори.

Відповідно до ст. 16 ЦК України визнання правочину недійсним є одним з передбачених законом способів захисту цивільних прав та інтересів.

Згідно частин 1-5 ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятись у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Статтею 215 ЦК України визначено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

За позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі відповідно ч. 2 ст. 1257 ЦК України.

За вимогами ч. 1 ст. 225 ЦК України правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті - за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені.

Для визначення наявності стану, в якому громадянин не міг розуміти значення своїх дій або керувати ними (тимчасовий психічний розлад, нервове потрясіння тощо) на момент укладення угоди, суд призначає судово-психіатричну експертизу.

Вимоги про визнання правочину недійсним з цих підстав вирішуються з врахуванням, як висновку судово-психіатричної експертизи, так і інших доказів, що підтверджують чи спростовують доводи про те, що в момент укладення правочину особа не розуміла значення своїх дій та не могла керувати ними.

Висновок про тимчасову недієздатність учасника такого правочину необхідно робити, перш за все, на підставі доказів, які свідчать про внутрішній, психічний стан особи в момент вчинення правочину. Хоча висновок експертизи в такій справі є лише одним із доказів у справі і йому необхідно давати належну оцінку в сукупності з іншими доказами, будь-які зовнішні обставини (показання свідків про поведінку особи тощо) мають лише побічне значення для встановлення того, чи могла в конкретний момент вчинення правочину особа розуміти значення своїх дій та (або) керувати ними.

Отже, для визнання правочину недійсним на підставі, передбаченій ч. 1 ст. 225 ЦК України, необхідно довести абсолютну неспроможність особи в момент вчинення правочину розуміти значення своїх дій та (або) керувати ними, і в основу рішення суду про недійсність правочину не може покладатися висновок експертизи, який ґрунтується на припущеннях.

Зазначене узгоджується з правовою позицією, висловленою у постановах Верховного Суду від 11.02.2021 року у справі № 753/15204/14, Верховного Суду України від 29.02.2012 року у справі № 6-9цс12, від 28.09.2016 року у справі № 6-1531цс16 та у постанові Верховного Суду від 14.11.2018 року у справі № 359/3849/14-ц (провадження № 61-5896св18).

Згідно із Висновком № 240 від 31.05.2021 року посмертної судово-психіатричної експертизи, проведеної комісією експертів КЗ «Черкаська обласна психіатрична лікарня» вказано, що у ОСОБА_4 на час складання заповіту 13.03.2019 року, проявів психічного розладу у формі органічного психічного розладу судинного характеру, ускладненого хронічною алкоголю інтоксикацією з постапоплектичним парціальним недоумством, як результат повторних судинних атак із стійкими розладами адаптації (Р- 01.1 за міжнародною класифікацією хвороб 10-го перегляду) - через що на вказаний час він не міг усвідомлювати значення своїх дій і керувати ними.

Колегія суддів апеляційного суду вважає, що із вказаного вище висновку прямо вбачається абсолютна неспроможність ОСОБА_4 розуміти значення своїх дій та керувати ними на час складання заповіту, тому суд першої інстанції, оцінивши всі докази в їх сукупності прийшов до висновку про задоволення позовних вимог позивача.

Будь-якого подвійного трактування чи сумнівів щодо абсолютної неспроможності ОСОБА_4 розуміти значення своїх дій та керувати ними на час складання заповіту, зокрема, посилань на обмежену неспроможність, висновок експертів не містить. Висновок експертів є обґрунтованим та науково-мотивованим, містить докладний опис та аналіз усіх даних які були у розпорядженні експертів, зокрема, як показань свідків наданих під час судового розгляду так і даних медичних документів з приводу стану здоров`я та лікування ОСОБА_4 .

Вказаний висновок експертів № 240 від 31.05.2021 року повністю узгоджується з іншими зібраними по справі доказами, а отже, у колегії суддів апеляційного суду відсутні підстави вважати, що він ґрунтується на припущеннях, як посилається в своїх доводах в апеляційній скарзі скаржник, не погоджуючись із висновком експертизи. Тому доводи апеляційної скарги щодо не врахування вказаного висновку експертизи та не прийняття його судом не підлягають задоволенню.

Так, як встановлено судом та вбачається із матеріалів справи з 04.12.2018 року по 19.12.2018 року ОСОБА_4 перебував на стаціонарному лікуванні у неврологічному відділенні КНП «Третя Черкаська міська лікарня швидкої медичної допомоги» з діагнозом: ішемічний інсульт, гіпертонічна хвороба, ішемічна хвороба серця. Після цього, з 19.12.2018 року по 02.01.2019 року він продовжив стаціонарне лікування в неврологічному відділенні КНП «Друга Черкаська міська лікарня відновного лікування», звідки був виписаний з незначним покращенням. У ОСОБА_4 дещо зменшився вестибуло-атактичний синдром, але він залишився дезорієнтованим в просторі та часі. Астенізований. Пам`ять і критика у нього залишились зниженими. ОСОБА_4 був рекомендований динамічний нагляд сімейного лікаря та невропатолога за місцем проживання.

Згідно даних виписки з історії хвороби № 17489 (вказана виписка вклеєна у медичну карту стаціонарного хворого № 21046 з КНП «Третя Черкаська міська лікарня ШМД», з 09.11.2015 року по 18.11.2015 року ОСОБА_4 у віці 64 років перебував на стаціонарному лікуванні в КЗ «Третя Черкаська міська лікарня ШМД» із діагнозом «Гіпертонічна хвороба III (три) ст. Церебральний атеросклероз II (два) ст. Декомпенсація хронічної гіпертонічної і атеросклеротичної дисциркуляторної енцефалопатії І (один) ст. з вираженим вегето-вестибуло-атактичним синдромом, легкими когнітивними порушеннями. Стійкі залишкові явища ішемічного інсульту (05.12.2012 року) в басейні правої середньої мозкової артерії з лівостороннім рефлекторно-пірамідним синдромом. Ішемічна хвороба серця: атеросклеротичний кардіосклероз, атеросклероз аорти та вінцевих артерій, мерехтлива аритмія постійної форми, СН II А ст., посттромботична оклюзія артерії гомілок обох нижніх кінцівок. Посттравматична оклюзія артерій правого передпліччя».

Із даних витягу з історії хвороби № 7069 (вклеєної в медичну карту стаціонарного хворого № 21046 КЗ «Третя Черкаська міська лікарня ШМД ЧМР») вбачається, що з 18.04.2017 року по 27.04.2017 року ОСОБА_4 знаходився на лікуванні у Третій Черкаській міській лікарні ШМД, в хірургічному відділенні № 2 із діагнозом «Гостра тромбемболія стегно- підколінного сегменту зліва. Ішемічна хвороба серця, атеросклеротичний кардіосклероз СНА, фібриляція передсердь постійної форми».

Відповідно даних витягу з історії хвороби № 21420 (вклеєного в медичну карту стаціонарного хворого № 21046 КЗ «Третя Черкаська міська лікарня ШМД ЧМР»), з 09.12.2017 року по 15.12.2017 року ОСОБА_4 знаходився на стаціонарному лікуванні в Першому терапевтичному відділенні Третьої міської лікарні ШМД із діагнозом «гіпертонічна хвороба ІІІ ст., кризовий перебіг. Хронічна атеросклеротична, гіпертензивна, дисциркуляторна енцефалопатія з помірним вестибуло-атактичним синдромом, когнітивними розладами. Тромбоемболічна хвороба (посттромботична оклюзія обох нижніх кінцівок, правого передпліччя». Огляд кардіолога: ішемічна хвороба серця, атеросклеротичний кардіосклероз, постійна форма фібриляції передсердь СН II А. ФГСД 12.12.2017 року: ерозивний гастрит, ерозія антрума. УЗД 11.12.2017 року: жировий гепатоз, хронічний панкреатит».

Згідно епікризу, з 24.04.2018 року по 27.04.2018 року ОСОБА_4 знаходився на лікуванні в КЗ «Черкаський обласний наркологічний диспансер» із діагнозом «Розлади психіки і поведінки внаслідок вживання алкоголю, синдром залежності, активна залежність (Р-10.24 за міжнародною класифікацією хвороб 10-го перегляду)».

Відповідно даних медичної карти стаціонарного хворого ОСОБА_4 № 21046 з 04.12.2018 року по 19.12.2018 року ОСОБА_4 знаходився на лікуванні в КНП «Третя Черкаська міська лікарня ШМД» із діагнозом «Ішемічний інсульт (04.12.2018 року) в басейні правої ЗМА, залишкові явища ішемічного інсульту (СКТ ГМ від 04.12.2018 року) в басейні лівої ЗМА з центральним амаврозом, легкими когнітивними порушеннями, двобічною пірамідною недостатністю. Гіпертонічна хвороба III (три) ст., церебральний атеросклероз III (три) ст. Ішемічна хвороба серця: атеросклеротичний кардіосклероз, атеросклероз аорти та вінцевих артерій, мерехтлива аритмія, постійна форма, СН II А ст.»

Згідно медичної карти стаціонарного хворого № 2742, з 19.12.2018 року по 02.01.2019 року ОСОБА_4 знаходився на лікуванні в КНП «Друга Черкаська міська лікарня відновного лікування ЧМТ» із-діагнозом «Відновний період мозкового ішемічного інсульту в басейні правої ЗМА (04.12.2018 року), залишкові явища мозкового ішемічного інсульту в басейні лівої ЗМА з двобічною частковою амбліопією, вестибуло-атактичним синдромом, двобічною пірамідною недостатністю, мнестичним і церебрастенічним синдромами. Ішемічна хвороба серця: атеросклероз аорти, вінцевих судин. Фібриляція передсердь, постійна тахісистолична форма. Атеросклеротичний та постінфактний (невідомої давнини) кардіосклероз, СН І-ІІ А ФК ІУ РКВУ ІУ».

Із даних виписки № 012393 з медичної карти стаціонарного хворого неврологічного відділення ОСОБА_4 для хворих з порушенням мозкового кровообігу КНП «Черкаська обласна лікарня ЧОР» (виписку вклеєно в медичну карту амбулаторного хворого № 6/145), з 17.12.2019 року по 27.12.2019 року ОСОБА_4 знаходився на стаціонарному лікуванні із діагнозом «Субарахноїдальний крововилив 17.12.2019 року на тлі гіпертонічної хвороби». При поступленні контакту не доступний, дезорієнтований, не виконував прості команди.

Згідно медичної карти амбулаторного хворого № 6/145 з КНП «Другий Черкаський міський центр ПМСД», запис в амбулаторній карті 17.01.2020 року про те, що ОСОБА_4 надглядався родичами, син - лікар «швидкої допомоги», з діагнозом «Ішемічна хвороба серця, атеросклеротичний кардіосклероз, дисциркуляторна енцефалопатія біля 10 років, гіпертонічна хвороба III Б біля 10 років». Переніс субарахноїдальний крововилив 18.12.2019 року, знаходився у лікарні, стан не покращувався, смерть настала ІНФОРМАЦІЯ_1 о 23-30. В посмертному епікризі вказана причина смерті: «Хронічна серцево-судинна недостатність. Ішемічна хвороба серця, атеросклеротичний кардіосклероз, фібриляція передсердь, постійна форма. Гіпертонічна хвороба III, ст. 3, гіпертинзивне серце, ризик ІУ».

Колегія суддів апеляційного суду також звертає увагу на те, що, зважаючи на особливості судинних захворювань головного мозку, для яких характерна «фасадна» впорядкованість поведінки, при наявності грубого психічного дефекту, експертами надана критична оцінка показам свідків ОСОБА_7 , ОСОБА_12 , ОСОБА_11 , які заперечували наявність у підекспертного психічного розладу.

Саме у зв`язку з тим, що для висновку про спроможність або неспроможність особи розуміти значення своїх дій та керувати ними необхідні спеціальні знання, покази свідків з цього питання мають лише побічне значення, оскільки вони не є фахівцями чи спеціалістами в даній галузі медицини, щоб робити такі висновки.

Відповідно даних довідки № 1726/01-05/1 від 21.10.2020 року КНП «ЧОПНД ЧОР» ОСОБА_4 під наглядом у лікаря-психіатра не перебував і медичну допомогу не отримував. Однак, згідно виписки із історії хвороби № 2742 КНП «Друга Черкаська міська лікарня відновного лікування» ОСОБА_4 після лікування в неврологічному відділенні у період з 19.12.2018 року по 02.01.2019 року був рекомендований динамічний нагляд сімейного лікаря та невропатолога за місцем проживання, але останній такої медичної допомоги не отримував. Свідок ОСОБА_7 , пояснювала, що при складанні заповіту ОСОБА_4 почував себе нормально, все розумів, був дієздатний, приймав ліки, до лікаря не возили, бо у нього було все нормально. Така обставина, беручи до уваги встановлені діагнози та тяжкий стан здоров`я ОСОБА_4 та пряме ігнорування ОСОБА_7 рекомендацій лікарів, дає підстави колегії суддів апеляційного суду критично оцінювати покази останньої, оскільки вона є зацікавленою особою, так як останній заповіт складений на її чоловіка. Зокрема, твердження про те, що ОСОБА_4 вживав ліки не підтверджено жодними належними та допустимими доказами. Такі обставини також свідчать про те, що належного медичного догляду померлий не отримував.

Колегія суддів апеляційного суду також звертає увагу на те, що покази свідків ОСОБА_12 та ОСОБА_11 не є повністю категоричними, оскільки ОСОБА_12 звернув увагу на те, що стан ОСОБА_4 був не зовсім хорошим, а ОСОБА_11 вказував, що ОСОБА_4 зловживав алкогольними напоями.

Отже, приймаючи до уваги, що для визначення того, чи могла в конкретний момент вчинення правочину особа розуміти значення своїх дій та керувати ними покази свідків про поведінку особи мають лише побічне значення, які крім того оцінені колегією суддів апеляційного суду також критично, як і судом першої інстанції, а висновку експертизи надана належна оцінка в сукупності з іншими доказами, то колегія суддів апеляційного суду вважає, що ОСОБА_4 був неспроможний на час складання заповіту 13.03.2019 року розуміти значення своїх дій та керувати ними на час складання заповіту.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених статтею 82 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору.

За змістом ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Отже, колегія суддів апеляційного суду погоджується з висновком суду першої інстанції, що висновок експертів № 240 від 31.05.2021 року посмертної судово-психіатричної експертизи є належним, допустимим доказом та може бути покладено в основу рішення у даній справі.

За таких обставин, не можна вважати, що волевиявлення ОСОБА_4 було вільним та заповіт від 13.03.2019 року повністю відповідав його внутрішній волі, що є підставою визнання заповіту недійсним.

Враховуючи наведене вище, колегія суддів апеляційного суду погоджується із висновками суду першої інстанції, які ґрунтуються на матеріалах справи і відповідають вимогам закону, тому відсутні підстави для задоволення вимог апеляційної скарги скаржника.

Експертиза, проведена компетентними особами: трьома судово-психіатричними експертами, які мають стаж експертної роботи від 18 до 33 років, висновок експертизи повністю узгоджується з іншими зібраними у справі доказами, а тому доводи, наведені в апеляційній скарзі щодо його необґрунтованості відхиляються колегією суддів апеляційного суду, оскільки апеляційний суд вважає, що висновок експертизи є обґрунтованим, не суперечить іншим матеріалам справи та не викликає сумнівів в його правильності.

Слід також звернути увагу і на те, що експерт ОСОБА_13 в судовому засіданні обґрунтовано роз`яснив свій висновок, надав відповіді на питання суду та учасників процесу.

Колегія суддів апеляційного суду також погоджується з висновком суду першої інстанції, який ухвалою від 04 жовтня 2021 року відмовив у задоволенні клопотання адвоката Кучер Ю.В. про призначення повторної посмертної судово-психіатричної експертизи, оскільки нею, як і у відповідному клопотанні, так і в апеляційній скарзі не наведено обставин, які свідчать про те, що відповідний висновок є необґрунтованим, тому не має необхідності у призначенні повторної експертизи.

Загалом, доводи скаржника щодо необґрунтованості експертизи не є суттєвими та зводяться до не згоди з його висновком, тому не приймаються до уваги апеляційним судом.

Посилання в апеляційній скарзі на невідповідність висновків суду першої інстанції висновкам Верховного Суду є необґрунтованими, оскільки висновки касаційної інстанції, у наведених скаржником справах і у справі, яка переглядається, а також, встановлені судом фактичні обставини, що формують зміст правовідносин, є різним, а не тотожними.

Так, посилання в апеляційній скарзі на постанову Верховного Суду від 06.04.2022 року у справі № 319/547/20 не є коректним, оскільки у даній справі у висновку судової-психіатричної експертизи виокремлено посилання саме на обмежену здатність розуміти значення своїх дій і керувати ними особою, яка складала заповіт.

Однак, у висновку експертів № 240 від 31.05.2021 року таке виокремлення відсутнє, експертиза містить чіткий і конкретний висновок про абсолютну неспроможність розуміти значення своїх дій і керувати ними ОСОБА_4 .

Доводи апеляційної скарги про незалучення до участі у справі, як третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору приватного нотаріуса Черкаського міського нотаріального округу Михайловської А.А. не заслуговують на увагу, оскільки у справах про спадкування нотаріуси не є заінтересованими особами і не повинні залучатися до участі у справі згідно до роз`яснення п. 18 постанови Пленуму Верховного суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування».

В цілому, доводи апеляційної скарги, колегією суддів апеляційного суду оцінюються критично, оскільки є безпідставними та необґрунтованими, і не містять жодних доказів та посилань щодо порушення норм процесуального права судом першої інстанції під час розгляду позовної заяви, неправильного застосування норм матеріального права, оскільки такі скаржником не наведені в апеляційній скарзі, а тому у колегії суддів апеляційного суду відсутні підстави для задоволення вимог апеляційної скарги та скасування законного рішення суду першої інстанції, яким позовні вимоги ОСОБА_1 - задоволено.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов?язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення («Серявін та інші проти України», № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

При цьому, колегія суддів апеляційного суду враховує, що як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого в Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (пункти 29, 30 рішення ЄСПЛ від 09 грудня 1994 року у справі «Руїз Торіха проти Іспанії»). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (пункт 2 рішення ЄСПЛ від 27 вересня 2001 року у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії»).

Виходячи з вище викладеного, апеляційний суд вважає, що оскаржуване рішення суду першої інстанції є законним та не підлягає скасуванню, оскільки ухвалене з дотриманням норм процесуального законодавства, правильним застосовуванням норм матеріального права, а тому рішення суду першої інстанції слід залишити - без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Судові витрати за розгляд апеляційної скарги представника ОСОБА_2 адвоката Кучер Ю.В. слід залишити за особою, яка подавала апеляційну скаргу, оскільки рішення районного суду залишено - без змін, а тому судові витрати апеляційним судом не переглядалися і не змінювались.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 адвоката Кучер Юлії Вікторівни залишити без задоволення.

Рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 14 червня 2022 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до суду касаційної інстанції, Верховного Суду, протягом тридцяти днів, з дня складання повного тексту постанови, в порядку та за умов, визначених цивільно процесуальним законодавством.

Повний текст постанови складений 06. 10 2022 року .

Головуючий Л.В. Нерушак

Судді Б.Б. Вініченко

О.М. Новіков