Справа № 214/629/19
Провадження № 2/216/227/22
РІШЕННЯ

іменем України

16 вересня 2022 року місто Кривий Ріг

Центрально-Міський районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області в складі: головуючого - судді Кузнецова Р.О.,

за участю:

секретаря судового засідання Кацюби В.І.,

відповідача ОСОБА_1 ,

представника відповідача ОСОБА_1 - адвоката Єременко Т.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань № 4 приміщення суду у м. Кривому Розі, в порядку загального позовного провадження, цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , про стягнення заборгованості, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулась до суду з вищевказаним позовом, який обґрунтовувала тим, що вона надала ОСОБА_1 позику в розмірі 6000,00 доларів США, про що 08.07.2016 вона написала розписку, та зобов`язалась повернути грошову суму в розмірі 6000,00 доларів США в термін до 31.12.2016. За відповідача ОСОБА_1 поручилася її донька ОСОБА_4 , яка зазначила в розписці про те, що в разі непередбачуваної ситуації обов`язки зі сплати боргу переходять до неї. У вказаний термін відповідачі їй борг не повернули, у зв`язку з чим позивач була вимушена звернутись до суду. За таких обставин ОСОБА_2 просить суд стягнути солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_3 на свою користь суму боргу в розмірі 6000,00 доларів США, що еквівалентно 168922,00 грн та 3% річних, що становить 10134,00 грн.

Позивач та її представник у судове засідання не з`явились. Від представника позивача - адвоката Бондарчук А.О. надійшла заява про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала повністю та просила задовольнити.

Відповідач ОСОБА_1 та її представник - адвокат Єременко Т.В. у судовому засіданні заперечували проти задоволення позовних вимог.

Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання не з`явилась, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином, причини своєї неявки суду не повідомила.

Суд, вислухавши учасників процесу, оцінивши докази за внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на повному, всебічному та об`єктивному дослідженні обставин справи, дійшов висновку про наявність правових підстав для часткового задоволення позову, виходячи з наступного.

За приписами ст. 263 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

При цьому згідно роз`яснень, наданих Пленумом Верховного Суду України у п. 2 постанови від 18.12.2009 №14 «Про судове рішення у цивільній справі» рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства відповідно до статті 3 ЦПК, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин відповідно до статті 10 ЦПК, а також правильно витлумачив ці норми. Обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи.

З урахуванням встановлених у справі обставин, суд дійшов висновку, що спірні правовідносини, що виникли між сторонами, регулюються положеннями Цивільного кодексу України.

За ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визнається право людини на доступ до правосуддя, а за її ст. 13 - на ефективний спосіб захисту прав, і це означає, що особа має право пред`явити в суді таку вимогу на захист цивільного права, яка відповідає змісту порушеного права та характеру правопорушення.

Відповідно до положень статей 526, 530, 598, 599 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання припиняється частково або в повному обсязі на підставах, установлених договором або законом. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Згідно з частиною першою статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

У частині першій статті 627 ЦК України визначено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Частиною першою статті 1046 ЦК України передбачено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей (стаття 1047 ЦК України).

Частиною першою статті 1048 ЦК України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом.

За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей.

Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, а також надавати оцінку всім наявним доказам і залежно від установлених результатів - робити відповідні правові висновки.

Відповідно до частини першої статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Судом встановлено, що згідно з розпискою від 08.07.2016 (а.с. 91) ОСОБА_1 отримала у ОСОБА_2 грошові кошти в сумі 6000,00 доларів США та зобов`язалась повернути до 31.12.2016.

За відповідача ОСОБА_1 поручилася її донька ОСОБА_4 , яка зазначила в розписці про те, що в разі непередбачуваної ситуації обов`язки зі сплати боргу переходять до неї.

З розписки від 15.04.2020 (а.с. 90) вбачається, що ОСОБА_2 отримала від ОСОБА_1 400 Євро, в рахунок погашення боргу за розпискою на 6000,00 доларів США, що станом на день погашення становить 438,66 доларів США.

Відповідно до розписки від 15.05.2020 (а.с. 90) ОСОБА_1 віддала борг позивачу на суму 200 Євро, що станом на день погашення становить 215,80 доларів США.

Згідно з розпискою від 15.06.2020 (а.с. 89) встановлено, що ОСОБА_2 отримала від ОСОБА_1 200 Євро, в рахунок погашення боргу за розпискою на 6000,00 доларів США, що станом на день погашення становить 226,05 доларів США.

Зі змісту розписки від 15.07.2020 вбачається, що ОСОБА_1 повернула борг ОСОБА_2 на суму 300 Євро, що станом на день погашення становить 341,24 доларів США.

Також, 22.08.2020 ОСОБА_1 повернула борг ОСОБА_2 на суму 400 Євро, що станом на день погашення становить 473,82 доларів США, що підтверджується розпискою (а.с. 87).

Крім того, позивач ОСОБА_2 в судовому засіданні визнала, що відповідач ОСОБА_1 повернула їй додатково 800,00 доларів США.

Таким чином вбачається, що відповідачем ОСОБА_1 повернуто борг за розпискою на загальну суму 2495,57 доларів США, а сума, що підлягає поверненню становить 3504,43 доларів США.

У зв`язку з вищевикладеним, суд встановив, що відповідач ОСОБА_1 не в повному обсязі виконала умови укладеного з позивачем договору позики, оформленого розпискою, оскільки у визначений сторонами у договорі строк повну суму коштів не повернула, а тому, враховуючи, що ОСОБА_3 за умовами розписки зобов`язалась виконати обов`язок з повернення боргу ОСОБА_1 , відповідачі зобов`язані сплатити позивачу суму основного боргу, що в даному випадку становить 3504,43 доларів США.

Що стосується вимоги про стягнення суми позики в іноземній валюті - доларах США із одночасним визначенням гривневого еквівалента вказаної суми, суд зазначає наступне.

У разі отримання у позику іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачене законом чи договором, повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики), тобто таку ж суму коштів у іноземній валюті, яка отримана у позику. Тому як укладення, так і виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті, зокрема позики, не суперечить чинному законодавству.

Суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті. При цьому з огляду на положення ч. 1 ст. 1046 ЦК України, а також ч. 1 ст. 1049 ЦК України належним виконанням зобов`язання з боку позичальника є повернення коштів у строки, у розмірі та саме у тій валюті, яка визначена договором позики, а не в усіх випадках та безумовно в національній валюті України.

Висновки про можливість ухвалення судом рішення про стягнення боргу в іноземній валюті містяться й у постановах Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 761/12665/14-ц (провадження № 14-134цс18), від 16 січня 2019 року у справах № 373/2054/16-ц (провадження № 14-446цс18), № 464/3790/16-ц (провадження № 14-465цс18) та № 373/2054/16-ц (провадження № 14-446цс18).

Що стосується можливості і порядку визначення в рішенні суду еквівалента суми боргу в національній валюті, то Велика Палата Верховного Суду нагадала, що відповідна правова позиція з цього приводу була викладена у постанові від 04 липня 2018 року у справі № 761/12665/14-ц (провадження № 14-134цс18). За її змістом зазначення судом у своєму рішенні двох грошових сум, які необхідно стягнути з боржника, може вносити двозначність до розуміння суті обов`язку боржника, який може бути виконаний примусово. У разі зазначення у судовому рішенні про стягнення суми коштів в іноземній валюті з визначенням еквівалента такої суми у гривні стягувачеві має бути перерахована вказана у резолютивній частині судового рішення сума в іноземній валюті, а не її еквівалент у гривні.

Крім цього слід зазначити й таке.

Цивільне законодавство містить загальні умови виконання зобов`язання, що полягають у його виконанні належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (стаття 526 ЦК України).

Принцип належного виконання полягає в тому, що виконання має бути проведене: належними сторонами; щодо належного предмета; у належний спосіб; у належний строк (термін); у належному місці.

За змістом положень статті 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору.

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (стаття 612 ЦК України).

Відповідно до статті 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Згідно з частиною третьою статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Стаття 625 ЦК України розміщена в розділі І «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 ЦК України, тому вона поширює свою дію на всі зобов`язання, якщо інше не передбачено в спеціальних нормах, які регулюють суспільні відносини з приводу виникнення, зміни чи припинення окремих видів зобов`язань.

Передбачене частиною другою статті 625 ЦК України нарахування 3 % річних має компенсаційний, а не штрафний характер, оскільки виступає способом захисту майнового права та інтересу, який полягає в отриманні компенсації від боржника. Такі висновки містяться, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 373/2054/16-ц (провадження № 14-446цс18) та № 464/3790/16-ц (провадження № 14-465цс18).

У справі, що розглядається, встановлено, що предметом договору позики є іноземна валюта - долари США.

Сторони в договорі позики не встановили умов стосовно сплати винагороди за користування сумою позики.

Разом з цим, сторонами зазначена дата повернення суми позики - до 31.12.2016.

У позовній заяві, позивач просила стягнути з відповідачів, як заборгованість з позики, так і 3% річних у сумі 10134,00 грн.

Згідно зі змістом позовної заяви, в ній не наведено розрахунку визначеного позивачем розміру заборгованості, зокрема у частині розміру 3% річних.

Згідно з частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може не може ґрунтуватися на припущеннях.

Позивач скористався своїм правом щодо подання доказів на власний розсуд, та не надав до суду належних доказів на підтвердження суми 3% річних.

Обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом.

За таких обставин, суд приходить до висновку про необхідність відмови у стягненні з відповідачів 3% річних.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд виходить з такого.

Згідно зі ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Відповідно до частини четвертої статті 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Статтею 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», визначено, що гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту.

Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.

При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Оцінюючи обґрунтованість витрат позивача на правову допомогу, враховуючи характер виконаної адвокатом роботи, принципи співмірності та розумності судових витрат, критерій реальності адвокатських витрат, а також критерій розумності їх розміру, складність справи, суд дійшов висновку, що обсяг наданих послуг адвокатом в суді відповідає критерію реальності таких витрат, а тому підлягає відшкодуванню пропорційно до розміру задоволених позовних вимог у сумі 1051,33 грн.

Крім того, відповідно до ст. 141 ЦПК України суд стягує з відповідачів на користь позивача витрати по сплаті судового збору пропорційно до розміру задоволених позовних вимог у сумі 1045,82 грн, а саме: по 522,91 грн з кожної.

Керуючись, ст.ст. 16, 524, 526, 626, 627, 628, 1046, 1047 ЦК України, ст.ст. 12, 13, 76-81, 141, 223, 247, 259, 263-265 ЦПК України, суд -

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості - задовольнити частково.

Стягнути солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 суму боргу в розмірі 3504,43 доларів США (три тисячі п`ятсот чотири долари США сорок три центи).

У задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 та ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 судові витрати у вигляді судового збору в сумі 1045,82 грн (одна тисяча сорок п`ять гривень вісімдесят дві копійки), а саме: по 522,91 грн (п`ятсот двадцять дві гривні дев`яносто одна копійка) з кожної, а також витрати на професійну правничу допомогу в сумі 1051,33 грн (одна тисяча вісімдесят п`ятдесят одна гривня тридцять три копійки), а саме: по 525,66 грн (п`ятсот двадцять п`ять гривень шістдесят шість копійок) з кожної.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги через Центрально-Міський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області протягом 30 днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відомості про учасників справи згідно з п. 4 ч. 5 ст. 265 ЦПК України:

-позивач: ОСОБА_2 , РНКПП: НОМЕР_1 місце проживання: АДРЕСА_1 ;

-відповідач: ОСОБА_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 , місце реєстрації: АДРЕСА_2 ;

-відповідач: ОСОБА_3 , РНОКПП: не відомий, місце реєстрації: АДРЕСА_2 .

Повний текст рішення складений 30 вересня 2022 року.

Суддя Р.О.КУЗНЕЦОВ