Справа № 183/6278/21
№ 2/183/1490/22
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 серпня 2022 року м. Новомосковськ

Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді Городецького Д.І.

з секретарем судового засідання Пономаренко О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження в м. Новомосковську цивільну справу за позовом Приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС» до ОСОБА_1 про стягнення сплаченого страхового відшкодування в порядку суброгації, -

в с т а н о в и в :

06 вересня2021 року Приватне акціонерне товариство «Страхова група «ТАС» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення сплаченого страхового відшкодування в порядку суброгації.

В обґрунтування позову Приватне акціонерне товариство «Страхова група «ТАС» посилалося на те, що 15 вересня 2018 року о 10.15 год. в м. Дніпро на перехресті вул. Ю.Славацького та вул. Князя Володимира Великого, сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля Daewoo Sens, д.н.з. НОМЕР_1 , під керуванням відповідача ОСОБА_1 та автомобіля Daewoo Lanos, д.н.з. НОМЕР_2 під керуванням водія ОСОБА_2 .

Постановою Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 08 жовтня 2018 року відповідача ОСОБА_1 визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу на користь держави в сумі 340,00 грн.

Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди пошкоджено автомобіль Daewoo Lanos, д.н.з. НОМЕР_2 , що застрахований позивачем за договором добровільного страхування наземного транспорту № AZ11-859149 від 03 серпня 2018 року.

Страхувальник пошкодженого транспортного засобу Daewoo Lanos, д.н. НОМЕР_3 ОСОБА_3 звернувся до позивача з повідомленням про настання події, що має ознаки страхового випадку та заявою на виплату страхового відшкодування за договором добровільного страхування транспортного засобу № AZ11-859149 від 03 серпня 2018 року.

Виплата страхового відшкодування в розмірі 10 288,00 грн. була здійснена позивачем ПрАТ «Страхова група «ТАС» на підставі страхового акту № 25651Р/05/2018 від 20 вересня 2018 року та розрахунку суми страхового відшкодування (Додаток № 1 до Страхового акту), що підтверджується платіжним дорученням № 98292 від 21 вересня 2018 року.

На момент скоєння дорожньо-транспортної пригоди цивільно-правова відповідальність відповідача ОСОБА_4 , винної в ДТП, яка керувала транспортним засобом Daewoo Sens, д.н.з НОМЕР_1 , не була застрахована, що підтверджується відомостями з Централізованої бази даних Моторного (транспортного) страхового бюро України.

Позивач, зазначає у позові, що у відповідності до ст. 993 ЦК України, ст. 27 Закону України «Про страхування», ПрАТ «Страхова група «ТАС», як страховик потерпілої особи, який виконав свої зобов`язання за договором добровільного страхування відповідно до умов, визначених у ньому, здійснив відшкодування завданих збитків у повному обсязі, має право звернутися до відповідача, як до винної особи в ДТП, з вимогою про стягнення сплаченої суми страхового відшкодування.

В зв`язку з наведеним, Приватне акціонерне товариство «Страхова група «ТАС» просило суд:стягнути з відповідача ОСОБА_1 на його користь суми сплаченого страхового відшкодування в порядку суброгації в розмірі 10 288,00 грн., а також судові витрати в розмірі 2 270,00 грн.

Ухвалою судувід 17 вересня 2021 року відкрите провадження у справі, розгляд якої призначено в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін.

В судове засідання представник позивача Приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС» не з`явився, згідно заяви просив розглядати справу за його відсутності, вимоги підтримує у повному обсязі, просить суд задовольнити позов..

Відповідач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явилася, згідно заяви просила розглядати справу за її відсутності, позов визнає у повному обсязі, не заперечує проти задоволення позову.

У зв`язку з неявкою осіб, які приймають участь у справі, суд розглядає справу у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Суд, дослідивши надані сторонами письмові докази, приходить до наступного.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує право на справедливий судовий розгляд.

Згідно абзацу 10 пункту 9 рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року № 3-рп/2003 правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах.

Відповідно до частини першої, другої, третьої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Згідно ст.ст.76-81 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для справи. Докази повинні бути належними, допустимими та достовірними. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Судом встановлено, що 15 вересня 2018 року о 10.15 год. в м. Дніпро на перехресті вул. Ю.Славацького та вул. Князя Володимира Великого, сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля Daewoo Sens, д.н.з. НОМЕР_1 , під керуванням відповідача ОСОБА_1 та автомобіля Daewoo Lanos, д.н.з. НОМЕР_2 під керуванням водія ОСОБА_2 . Внаслідок ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження.

Постановою Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 08 жовтня 2018 року відповідача ОСОБА_1 визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу на користь держави в сумі 340,00 грн., постанова набрала законної сили 18 жовтня 2018 року.

Згідно ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Згідно ч. 6 ст. 82 ЦПК України постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, яка набрала законної сили, є обов`язковою для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалена постанова суду, в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Враховуючи наведене, суд вважає доведеними обставини щодо вчинення відповідних винних дій відповідачем ОСОБА_1 .

Власником транспортного засобу Daewoo Lanos, д.н.з. НОМЕР_2 є ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_4 .

Встановлено, що 03 серпня 2018 року між позивачем Приватним акціонерним товариством «Страхова група «ТАС» та страхувальником ОСОБА_3 укладений договір добровільного комплексного страхування транспортних ризиків № AZ11-859149, який діє при наявності діючого полісу ОСЦПВ № АМ/7428937 від 03 серпня 2018 року. Строк дії полісу: з 08.08.2018 року по 07 серпня 2019 року.

15 вересня 2018 року страхувальник транспортного засобу ОСОБА_3 звернувся до позивача ПрАТ «Страхова група «ТАС» із повідомленням про настання події, що має ознаки страхового випадку, та 19 вересня 2018 року з заявою на виплату страхового відшкодування за договором добровільного страхування транспортного засобу.

16 вересня 2018 року ПрАТ «Страхова група «ТАС» складено Акт огляду транспортного засобу Daewoo Lanos, д.н.з. НОМЕР_2 та ремонтну калькуляцію, відповідно до якої вартість ремонту пошкодженого транспортного засобу склала 16 816,62 грн.

Виплата страхового відшкодування в розмірі 10 288,00 грн. була здійснена позивачем ПрАТ «Страхова група «ТАС» на підставі страхового акту № 25651Р/05/2018 від 20 вересня 2018 року та розрахунку суми страхового відшкодування (Додаток № 1 до Страхового акту), що підтверджується платіжним дорученням № 98292 від 21 вересня 2018 року.

Судом встановлено, що на момент скоєння дорожньо-транспортної пригоди цивільно-правова відповідальність відповідача ОСОБА_4 , винної в ДТП та яка керувала транспортним засобом Daewoo Sens, д.н.з. НОМЕР_1 , не була застрахована, що підтверджується відомостями з відомостями Централізованої бази даних Моторного (транспортного) страхового бюро України.

Звертаючись до суду з вказаним позовом, позивач наголошував на тому, що внаслідок виплати ним страхового відшкодування у розмірі 10 288,00 грн., до нього перейшло право вимоги до відповідача в частині сплаченої суми страхового відшкодування.

Вирішуючи спір по суті заявлених вимог, суд застосовує наступні норми права.

Згідно із ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

У відповідності до ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Відповідно до ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується особою, яка її завдала.

Статтею 1192 ЦК України передбачені способи відшкодування шкоди, завданої майну потерпілого. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

У відповідності до п. 1 ч. 2 ст.22 ЦК України реальними збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права.

Відповідно до ст. 8 ЗУ «Про страхування» страховим випадком є подія, передбачена договором страхування або законодавством, яка відбулася і з настанням якої виникає обов`язок страховика здійснити виплату страхової суми (страхового відшкодування) страхувальнику, застрахованій або іншій третій особі.

Згідно зі ст. 9 ЗУ «Про страхування» страхова виплата - грошова сума, яка виплачується страховиком відповідно до умов договору страхування при настанні страхового випадку.

Відповідно до норми ч. 1 ст. 990 ЦК України, яка кореспондується з положеннями ч. 1ст. 25 Закону України «Про страхування», страховик здійснює страхову виплату відповідно до умов договору на підставі заяви страхувальника (його правонаступника) або іншої особи, визначеної договором, і страхового акта (аварійного сертифіката). Страховий акт складається страховиком у формі, яка ним встановлюється.

Суд вважає, що право вимоги яке виникає в порядку та на умовах передбачених ст. 993 ЦК України, а також ст. 27 Закону України «Про страхування», є суброгаційним, а відповідний обов`язок відшкодування шкоди винною особою, з огляду на положення ст. 1166 ЦК України є деліктним зобов`язанням.

Положеннями ст. ст. 512, 514 ЦК України передбачено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою у випадках встановлених законом, при цьому до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом».

Так, стаття 993 ЦК України передбачає, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

Статтею 27 Закону України «Про страхування» також передбачено, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Як роз`яснив Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в п.27 постанови № 4 від 01 березня 2013 року, що при вирішенні спорів про право зворотної вимоги страховика, суди повинні розрізняти поняття «регрес» та «суброгація». Так, у випадку суброгації, відбувається лише заміна осіб у вже наявному зобов`язанні, із збереженням самого зобов`язання, на підставі договору страхування, а також ст. 993 ЦК України, ст. 27 Закону України «Про страхування». У випадку регресу, одне зобов`язання замінює собою інше, але переходу прав від одного кредитора до іншого не відбувається. При цьому регрес регулюється нормами ст. 1191 ЦК України.

Згідно із правовою позицією Верховного Суду України в справі № 755/18006/15-ц від 04 липня 2018 року, згідно зі статтями 993 ЦК України та 27 Закону України «Про страхування» до страховика потерпілого переходить право вимоги до завдавача шкоди у деліктному зобов`язанні у межах виплаченого потерпілому страхового відшкодування. Після такої виплати деліктне зобов`язання не припиняється. У ньому відбувається заміна кредитора: до страховика потерпілого переходить право вимоги, що належало цьому потерпілому у деліктному зобов`язанні, у межах виплаченого йому страхового відшкодування. Такий перехід права вимоги є суброгацією.

При цьому регрес регулюється загальними нормами цивільного права (зокрема, статтею 1191 ЦК), а також статтею 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», а для суброгації відповідно до статті 993 ЦК і статті 27 Закону України «Про страхування» встановлено особливий правовий режим.

У відповідності до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в зазначених вище постановах Верховного Суду.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про те, що відносини між позивачем ПрАТ «Страхова група «ТАС» та відповідачем ОСОБА_1 регулюються правилами ст. 993 ЦК України та ст. 27 Закону України «Про страхування», позивач як страховик потерпілої особи виконав свої зобов`язання за договором добровільного страхування відповідно до умов, визначених у ньому, здійснивши відшкодування завданих збитків у повному обсязі.

Також, у порядку суброгації страховик може стягнути із завдавача шкоди лише ту суму, яку він сам виплатив страхувальнику. Оскільки при суброгації відбувається заміна особи в зобов`язанні, тому з урахуванням положення статті 515 Цивільного кодексу України суброгація застосовується лише до майнового страхування.

Таким чином, у зв`язку з виплатою позивачем страхового відшкодування до нього в порядку та на умовах передбачених ст. ст. 512, 514, 993 ЦК України та ст. 27 Закону України «Про страхування», перейшло суброгаційне право вимоги до завдавача шкоди у деліктному зобов`язані у межах виплаченого потерпілому страхового відшкодування, тобто відбулася заміна кредитора у деліктних відносинах, що виникли у зв`язку із завданням шкоди відповідачем, а тому вимоги позивача ПрАТ «Страхова група «ТАС» про стягнення сплаченого страхового відшкодування в розмірі 10 288,00 грн.обгрунтовані та підтверджені належними доказами, при цьому суд враховує позицію відповідача ОСОБА_1 про визнання позову.

Згідно з частинами першою та шостою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Крім того, суд вказує, що обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом.

За загальними положеннями ЦПК України на суд покладено обов`язок під час ухвалення рішення вирішити, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги позивача та якими доказами вони підтверджуються; перевірити наявність чи відсутність певних обставин за допомогою доказів шляхом їх оцінки; оцінити подані сторонами докази та дійти висновку про наявність або відсутність певних юридичних фактів.

Також слід зазначити, що згідно зі статтею 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Реалізація принципу змагальності сторін в цивільному процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією, передбаченою у статті 129 Основного Закону України.

Справедливість судового розгляду повинна знаходити свою реалізацію, у тому числі, у здійсненні судом правосуддя без формального підходу до розгляду кожної конкретної справи.

Дотримання принципу справедливості судового розгляду є надзвичайно важливим під час розгляду судових справ, оскільки його реалізація слугує гарантією того, що сторона, незалежно від рівня її фахової підготовки та розуміння певних вимог цивільного судочинства, матиме можливість забезпечити захист своїх інтересів.

Частиною четвертою статті 10 ЦПК України і статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» на суд покладено обов`язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України (далі - Конвенція), та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права.

Закон України "Про судоустрій і статус суддів" встановлює, що правосуддя в Україні здійснюється на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Згідно із практикою ЄСПЛ змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і, відповідно, правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно приводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і докази не збирає.

Суд враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у апеляційному провадженні), сформовану, зокрема у справах "Салов проти України" (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), "Проніна проти України" (заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (RuizTorija v. Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).

За таких обставин, аналізуючи вищевикладене, беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог ПрАТ «Страхова група «ТАС» в повному обсязі.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно з приписами ч. 1 ст. 142 ЦПК України, у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

Враховуючи визнання відповідачем позову до початку розгляду справи по суті, згідно із ч. 1 ст. 142 ЦПК України розподіл судових витрат необхідно здійснити таким чином: позивачу з Державного бюджету повернути 50 відсотків судового збору, сплаченого при подачі позову в розмірі 2 270,00 грн., що становить 1 135,00 грн., та зобов`язати відповідача сплатити позивачу 50 відсотків судового збору, сплаченого при подачі позову, що становить 1 135,00 грн.

На підставі викладено та керуючись, ст.ст. 76-81, 89, 141, 258-259, 263-268, 273-274, 276, 354 ЦПК України, суд, -

у х в а л и в :

Позовні вимоги Приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС» до ОСОБА_1 про стягнення сплаченого страхового відшкодування в порядку суброгації, задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС» суму сплаченого страхового відшкодування в розмірі 10 288,00 грн. (десять тисяч двісті вісімдесят вісім грн. 00 коп.).

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС» 50 відсотків судового збору, сплаченого Приватним акціонерним товариством «Страхова група «ТАС» при подачі позову, що становить 1 135,00 грн. (одна тисяча сто тридцять п`ять грн. 00 коп.).

Зобов`язати Головне управління Державної казначейської служби України у Дніпропетровській області повернути Приватному акціонерному товариству «Страхова група «ТАС» 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову за платіжним дорученням № 2812 від 20.08.2021 року, що становить 1 135,00 грн. (одна тисяча сто тридцять п`ять грн. 00 коп.).

Учасники справи:

- позивач: Приватне акціонерне товариство «Страхова група «ТАС», , місцезнаходження за адресою: 03062, м. Київ, проспект Перемоги, буд. 65;

- відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,РНОКПП НОМЕР_5 , зареєстрована за адресою:АДРЕСА_1 .

Апеляційна скарга на рішення суду може бути поданою безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повне судове рішення складене 26 серпня 2022 року.

Суддя Д.І. Городецький