Дата документу 05.09.2022
Справа № 334/5533/21
Провадження № 2/334/462/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 вересня 2022 року Ленінський районний суд м. Запоріжжя у складі

головуючого судді Турбіної Т.Ф.,

при секретарі Кузьменко К.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Запоріжжі цивільну справу за позовом громадянина Турецької Республіки ОСОБА_1 , в інтересах якого позовна заява подана Південно-східним міжрегіональним управлінням Міністерства юстиції (м. Дніпро), до громадянки України ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Районна адміністрація Запорізької міської ради по Дніпровському району як орган опіки та піклування, про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною, визначення способу спілкування з дитиною,

ВСТАНОВИВ:

До Ленінського районного суду м. Запоріжжя звернувся ОСОБА_3 , в особі Південно-східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Районна адміністрація Запорізької міської ради по Дніпровському району як орган опіки та піклування, про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною, визначення способу спілкування з дитиною.

В обґрунтування позову вказує, що сторони у справі є батьками малолітнього ОСОБА_4 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 . Мати з дитиною проживають в Україні, позивач проживає в Турецькій Республіці.

Позивач стверджує, що з вересня 2018 року відповідачка чинить перешкоди у спілкуванні з дитиною, а також не дозоляє поїздки дитини разом з позивачем в Турецьку Республіку. Позивачу не вдалося врегулювати це питання в позасудовому порядку.

Враховуючи те, що позивач не мав змоги бачитися з дитиною та брати участь у її вихованні, 23.10.2019 він звернувся до Міністерства юстиції України як Центрального органу з виконання на території України Конвенції про цивільно-правові аспекти міжнародного викрадення дітей 1980 року (далі - Конвенція 1980 року) через Центральний орган Турецької Республіки із заявою про забезпечення реалізації прав доступу до дитини.

Тривалий час встановити місцезнаходження дитини та відповідачки на території України не вдавалось, лише у вересні 2020 року Департаментом реєстраційних послуг Запорізької міської ради було повідомлено адресу зареєстрованого місця проживання відповідачки у м. Запоріжжя.

Керуючись пунктами 19 та 20 Порядку виконання на території України Конвенції про цивільно-правові аспекти міжнародного викрадення дітей, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 10.07.2006 № 952 (далі - Порядок), 04.08.2020 Міністерство юстиції України через сектор судової роботи та міжнародної правової допомоги у Запорізькій області відділу судової роботи та міжнародної правової допомоги Південно-східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) звернулося до відповідачки з метою роз`яснення положень Конвенції 1980 року, ознайомлення відповідачки з пропозиціями позивача щодо доступу до дитини та досягнення мирного вирішення питання щодо забезпечення реалізації прав позивача на спілкування з дитиною.

08.02.2021 відповідачка надала письмові пояснення, в яких вона запропонувала свій графік участі позивача у вихованні дитини та спілкуванні з нею виключно на території України та повідомила, що після приїзду Позивача в Україну питання про порядок доступу до дитини буде передано на розгляд компетентної служби у справах дітей.

За результатами розгляду даного питання винесено Розпорядження голови районної адміністрації Запорізької міської ради по Дніпровському району від 11.06.2021 № 365-р «Про порядок участі у вихованні та спілкуванні гр. ОСОБА_3 з малолітнім ОСОБА_5 ».

Розпорядженням встановлено наступний порядок спілкування позивача з дитиною: на час приїзду позивача у м. Запоріжжя зустрічі відбуваються кожної неділі та понеділка з 14.00 год. до 19.00 год. в присутності Відповідачки, з вільним пересуванням по м. Запоріжжя; в інші дні час та місце зустрічі позивача та дитини відбуваються за домовленістю між батьками.

Оскільки Розпорядженням не передбачено поїздок в Туреччину, зокрема, з метою спілкування з родичами по батьківській лінії, чи іншу країну і порядку спілкування між позивачем та дитиною по телефону та/або інтернету, Позивач вважає, що його права доступу, передбачені пунктом b) статті 5 Конвенції 1980 року, та права дитини на вільне спілкування з батьком, порушуються.

У розумінні статті 5 Конвенції 1980 року, ст.ст. 153, 157, 159 Сімейного кодексу України та ст.ст. 15 і 16 Закону України «Про охорону дитинства», позивач вважає заперечення відповідачки проти відвідування дитиною позивача за місцем його проживання у Турецькій Республіці протиправним.

З метою захисту порушеного права позивач звернувся до суду.

Уточнивши позовні вимоги, позивач просить встановити спосіб спілкування його з сином ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , шляхом надання дозволу на: особисте спілкування позивача з дитиною кожних вихідних з 10.00 год. суботи до 20.00 год. неділі в місті Києві (Україна) без присутності матері; відвідування дитиною батька щороку протягом 60 днів під час літніх канікул з 01 червня по 31 липня за місцем його постійного проживання у Турецькій Республіці: АДРЕСА_1 ; починаючи з 2022 року; - відвідування дитиною батька щороку протягом 15 днів під час зимових канікул: з 01 по 15 лютого в місті Києві (Україна), починаючи з 2022 року.

Також просить зобов`язати відповідачку ОСОБА_2 супроводжувати дитину з місця постійного проживання дитини в Україні до Міжнародного аеропорту «Бориспіль» та передавати дитину позивачу ОСОБА_6 в Міжнародному аеропорту «Бориспіль» для тимчасової подорожі дитини до Турецької Республіки щороку згідно із затвердженим судом графіком; супроводжувати дитину з Міжнародного аеропорту «Бориспіль» до місця постійного проживання дитини в Україні щороку згідно із затвердженим судом графіком; надати інформацію про контактний номер телефону, за яким батько дитини зможе телефонувати дитині та до якого прив`язано застосунки інтернет-зв`язку, зокрема, Viber та/або WhatsAPP, не чинити перешкоди у спілкуванні батька із сином по телефону та/або через Інтернет, надавати вільний доступ до дитини під час приїздів позивача в Україну за попереднім повідомленням відповідачки за 3 дні до візиту.

Відповідачка ОСОБА_2 надала відзив на позовну заяву. У своїх запереченнях вказує, що перешкодою для задоволенні вимог позивача є те, що дитина не знає турецької та англійської мов, а позивач ледве розуміє та говорить російською та взагалі не знає української мови. Дитина за таких обставин не зможе стільки часу провести без відповідачки в зовсім іншій країні, адже дитині тільки 6 років. Дитина майже не знає відповідача, звикла, що з нею весь час проводить мати, а тому такий довгий час без матері може бути стресовою ситуацією для дитини.

Крім того, з вересня 2021 року дитина піде до першого класу, зимові канікули для школярів встановлені в першій половині січня, пропуск дитиною 15 днів навчання у школі негативно вплине на навчальний процес.

Також відповідачка зазначила, що ніколи не перешкоджала спілкуванню позивача з сином. За домовленістю з нею він має можливість приїхати в Запоріжжя провідати сина та провести з сином не менше 6 годин в її присутності. Відповідачка надає можливість їм вільно спілкуватися, не заважає налагодженню контакту батька з сином. Майже кожні вихідні позивач дзвонить по відео зв`язку і також спілкується з дитиною. Але позивач не володіє достатнім рівнем російської чи української мови для повноцінного діалогу з дитиною.

Відповідачка вважає, що дитині потрібно вже почати вивчати англійську чи турецьку мови, щоб розуміти батька, тому вона запропонувала позивачу оплачувати додаткові заняття сина з вивчення мов.

Відповідачка наполягає на її присутності під час зустрічей позивача з дитиною до тих пір, поки вони не зможуть розуміти один одного без допомоги третіх осіб.

Відповідачка не перешкоджає поїздкам дитини до Туреччини з метою познайомитись з бабусею, тіткою і братом, але в її присутності. Крім того, позивач мешкає у найманій квартирі з матір`ю і сестрою, а тому у відповідачки немає впевненості щодо безпечності умов, в яких позивач планує перебувати з дитиною. Також позивач не працює, з його слів живе в борг, тому існують сумніви стосовно того, яким чином він буде забезпечувати дитину у Туреччині. Крім того, відповідачка неодноразово в минулому чула погрози від позивача забрати дитину силою, а тому є сумніви, що дитину повернуть після відвідування Туреччини.

На час приїзду батька до Запоріжжя зустрічі відбуваються згідно Розпорядження Голови районної адміністрації від 11.06.2021 р. № 365р, яким вже визначено порядок участі у вихованні та спілкуванні позивача з дитиною.

Вважає, що зазначені у позовній заяві способи спілкування батька з дитиною не тільки не відповідають інтересам дитини, а шкодять її нормальному укладу життя, розвитку та здоров`я , а тому просить у задоволені позову відмовити в повному обсязі.

Ухвалою суду від 30.07.2021 відкрито провадження у справі.

Ухвалою суду від 21.09.2021 задоволено клопотання представника позивача про витребування доказів у справі.

Ухвалою суду від 03.02.2022 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.

В судовому засіданні представник позивача адвокат Старик В.М. позов підтримав і просив його задовольнити у повному обсязі з підстав, викладених у позовній заяві, з урахуванням доводів, викладених у відповіді на відзив.

У судове засідання відповідачка не з`явилась повторно, про час і місце судового засідання повідомлена належним чином, що підтверджується матеріалами справи. Із заявою про розгляд справи за її відсутності до суду не зверталась.

У зв`язку з цим суд відповідно до ст. 223 ЦПК України ухвалив провести розгляд справи за відсутності відповідачки, на підставі наявних у справі даних та доказів.

Представник третьої особи - районної державної адміністрації Запорізької міської ради по Дніпровському району як органу опіки та піклування, до суду не з`явився, звернувся до суду із заявою про розгляд справи за його відсутності, при розгляді справи просив урахувати висновок органу опіки та піклування щодо розв`язання спору.

Суд, врахувавши пояснення сторін та їх представників, дослідивши та оцінивши надані сторонами докази, дійшов до таких висновків.

За загальним правилом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом.

Відповідно до ст.ст. 12, 13 ЦПК України, суд розглядає справи на принципах змагальності і диспозитивності, не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно вимог ст.ст. 76, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_3 та відповідачка ОСОБА_2 є батьками малолітнього ОСОБА_4 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у місті Києві, що підтверджується копією свідоцтва про народження від 15.03.2017 Серія- НОМЕР_1 .

Позивач проживає в Турецькій Республіці, відповідачка ОСОБА_2 з дитиною проживають в Україні в м. Запоріжжі.

Позивач 23.10.2019 звернувся до Міністерства юстиції України як Центрального органу з виконання на території України Конвенції про цивільно-правові аспекти міжнародного викрадення дітей 1980 року (далі - Конвенція 1980 року) через Центральний орган Турецької Республіки про забезпечення реалізації прав доступу до дитини, вказуючи, що через дії відповідачки він з вересня 2018 року не має змоги бачитися з дитиною та брати участь у її вихованні.

Встановивши адресу зареєстрованого місця проживання відповідачки у м. Запоріжжі, 04.08.2020 Міністерство юстиції України через сектор судової роботи та міжнародної правової допомоги у Запорізькій області відділу судової роботи та міжнародної правової допомоги Південно-східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), керуючись пунктами 19 та 20 Порядку виконання на території України Конвенції про цивільно-правові аспекти міжнародного викрадення дітей, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 10.07.2006 № 952 (далі - Порядок), звернулося до відповідачки ОСОБА_2 з метою роз`яснення положень Конвенції 1980 року, ознайомлення відповідачки з пропозиціями позивача щодо доступу до дитини та досягнення мирного вирішення питання щодо забезпечення реалізації прав позивача на спілкування з дитиною.

08 лютого 2021 року відповідачка надала письмові пояснення, в яких запропонувала свій графік участі позивача у вихованні дитини та спілкуванні з нею виключно на території України та повідомила, що після приїзду позивача в Україну питання про порядок доступу до дитини буде передано на розгляд компетентної служби у справах дітей.

Згідно ст. 19 СК України, у випадках, передбачених цим Кодексом, особа має право на попереднє звернення за захистом своїх сімейних прав та інтересів до органу опіки та піклування. Рішення органу опіки та піклування є обов`язковим до виконання, якщо протягом десяти днів від часу його винесення заінтересована особа не звернулася за захистом своїх прав або інтересів до суду, крім випадку, передбаченого частиною другою статті 170 цього Кодексу. Звернення за захистом до органу опіки та піклування не позбавляє особу права на звернення до суду.

Згідно Розпорядження голови районної адміністрації Запорізької міської ради по Дніпровському району від 11.06.2021 № 365-р «Про порядок участі у вихованні та спілкуванні гр. ОСОБА_3 з малолітнім ОСОБА_5 », за результатами розгляду заяви ОСОБА_1 , який мешкає за адресою АДРЕСА_2 , пояснень ОСОБА_2 , яка мешкає за адресою АДРЕСА_3 , враховуючи рішення комісії з питань захисту прав дитини при районній адміністрації Запорізької міської ради по Дніпровському району від 03.06.2021, встановлено наступний порядок спілкування позивача з дитиною: - на час приїзду позивача у м. Запоріжжя зустрічі відбуваються кожної неділі та понеділка з 14.00 год. до 19.00 год. в присутності відповідачки, з вільним пересуванням по м. Запоріжжя; - в інші дні час та місце зустрічі позивача та дитини відбуваються за домовленістю між батьками.

Оскільки Розпорядженням не передбачено поїздок дитини в Туреччину з метою спілкування з батьком та родичами по батьківській лінії, і порядку спілкування між позивачем та дитиною по телефону та/або інтернету, і відповідачкою не визнається право позивача на такі способи спілкування, позивач вважає, що його права доступу, передбачені пунктом b) статті 5 Конвенції 1980 року, та права дитини на вільне спілкування з батьком, порушуються, у зв`язку з чим звернувся з позовом до суду.

З 01.04.2008 року у двосторонніх відносинах між Україною і Туреччиною набула чинності Гаазька Конвенція про цивільно-правові аспекти міжнародного викрадення дітей 1980 року, до якої Україна приєдналася відповідно до Закону України від 11 січня 2006 року №3303-IV, і яка, згідно статті 9 Конституції України є частиною національного законодавства України.

Згідно зі статтею 21 Конвенції 1980 року заява з проханням організувати або забезпечити ефективне здійснення прав доступу може бути подана до Центральних органів Договірних держав у тому ж порядку, як і заява з проханням про повернення дитини.

Центральні органи зобов`язані, на підставі положень про співробітництво, викладених у статті 7 Конвенції 1980 року, сприяти мирному здійсненню прав доступу і виконанню будь-яких умов здійснення цих прав. Центральні органи вживають заходів, наскільки це можливо, для усунення будь-яких перешкод здійсненню таких прав.

Центральні органи безпосередньо або через посередників можуть порушувати або сприяти порушенню процедур з метою організації здійснення або захисту цих прав і забезпечення поваги до умов для їхнього дотримання.

Згідно зі статтею 7 Конвенції Центральні органи безпосередньо або через посередника вживають усіх належних заходів для того, щоб, зокрема, ініціювати судові або адміністративні процедури або сприяти таким процедурам з метою домогтися реалізації заявником прав доступу до дитини.

Відповідно до статті 30 Конвенції 1980 року будь-яка заява, надіслана до Центральних органів або безпосередньо до судових чи адміністративних органів Договірної держави відповідно до умов цієї Конвенції, разом із прикладеними до неї або виданими Центральним органом документами або іншою інформацією приймається судами або адміністративними органами Договірних держав.

Відповідно до пункту 2 та підпункту 2 пункту 19 Порядку виконання на території України Конвенції про цивільно-правові аспекти міжнародного викрадення дітей, Міністерство юстиції України звернулося через свій територіальний орган до суду в інтересах ОСОБА_1 з метою вирішення питання про порядок здійснення права доступу.

Відповідно до статті 9 Конституції України та статті 19 Закону України «Про міжнародні договори України» чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України. Згідно статті 15 Закону України «Про міжнародні договори України» чинні міжнародні договори України підлягають сумлінному дотриманню Україною відповідно до норм міжнародного права.

Відповідно до ч. 3 ст. 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Згідно із ч.7 ст. 7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Згідно зі ст.ст. 18, 27 Конвенції Організації Об`єднаних Націй про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікаваної Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ, чинної для України з 27 вересня 1991, держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання та розвиток дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання та розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального та соціального розвитку дитини.

У ч. 1 ст. 3 Конвенції визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

Частиною другою статті 10 Конвенції про права дитини встановлено, що дитина, батьки якої проживають у різних державах, має право підтримувати на регулярній основі, за виключенням особливих обставин, особисті відносини і прямі контакти з обома батьками. З цією метою і відповідно до зобов`язання Держав-учасниць за пунктом 2 статті 9 Держави-учасниці поважають право дитини та її батьків залишати будь-яку країну, включаючи власну, і повертатися в свою країну. Щодо права залишати будь-яку країну діють лише такі обмеження, які встановлені законом і необхідні для охорони державної безпеки, громадського порядку (order public), здоров`я чи моралі населення або прав і свобод інших осіб і сумісні з визнаними в цій Конвенції іншими правами.

Відповідно до ст. 141 СК України мати батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебувають вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. У відповідності до ч. 2, ч. 3 ст. 150 цього Кодексу батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

Сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства»).

Відповідно до статті 15 Закону України «Про охорону дитинства» дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів.

Стаття 153 СК України закріпляє право батьків та дитини на спілкування, яке повинно здійснюватися безперешкодно. Тобто ніхто не може чинити перешкоди у спілкуванні батьків та дітей, крім випадків, коли таке спілкування негативно впливатиме на дитину та її інтереси.

Статтею 159 СК України передбачено, що якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод.

Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи.

Відповідно до вимог частин 4 - 6 ст. 19 СК України, при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.

Згідно висновку районної адміністрації Запорізької міської ради по Дніпровському району щодо розв`язання спору, орган опіки та піклування визначив наступний порядок участі батька у вихованні і спілкуванні з малолітнім сином, враховуючи бажання дитини, її режим дня та стан здоров`я: на період адаптації, враховуючи вікові особливості дитини, через вихідні в суботу з 10-00 год. до 20-00 год. та неділю з 10-00 год. до 17-00 год. до досягнення дитиною 8-річного віку, після спливу адаптивного періоду дитина може залишатися у батька з ночівлею. Зустрічі відбуваються в населеному пункті, де мешкає дитина з матір`ю; відвідування дитиною батька в Турецькій Республіці за попередньою домовленістю з матір`ю дитини.

Суд не в повній мірі погоджується з висновком органу опіки та піклування, оскільки він є недостатньо обґрунтованим щодо способу спілкування батька з дитиною за місцем її проживання.

З досліджених судом доказів відслідковується обґрунтованість заперечень відповідачки щодо відсутності тісного зв`язку між дитиною та батьком, що зумовлено недостатнім спілкування між ними з 2018 року. Однак, зважаючи на те, що до 2018 року вони спілкувались між собою, позивач проживав та працював в Україні та згідно його доводів в певній мірі володіє мовою, на якій спілкується дитина, враховуючи вік дитини, суд вважає, що під час періодичного відвідування батьком дитини за місцем її проживання спілкування протягом нетривалого часу можливе і без присутності матері. З наданих суду доказів не встановлено жодних факторів, які б вказували, що таке спілкування буде емоційно травмуючим для дитини і потребує адаптивного періоду тривалістю два роки.

На думку суду, для забезпечення інтересів малолітньої дитини, з метою створення умов для виконання батьком, який проживає окремо і є громадянином та мешканцем іншої країни, обов`язку по вихованню дитини та здійснення його права на особисте спілкування з ним, необхідно визначити спосіб участі позивача у вихованні дитини та спілкування шляхом: особистого спілкування без присутності матері під час перебування ОСОБА_1 в населеному пункті, де проживає дитина з матір`ю, у вихідні дні (в суботу і неділю) з 14-00 години до 19-00 години; шляхом відвідування дитини протягом семи днів під час зимових канікул, в населеному пункті, де проживає дитина з матір`ю, за домовленістю між батьками щодо днів, часу та місця зустрічі; відвідування дитиною батька під час літніх канікул, в період з 01 червня по 31 липня, за місцем постійного проживання батька у АДРЕСА_1 , за бажанням матері та у її супроводі, оскільки зміна режиму спілкування дитини з матір`ю на тривалий час, зміна звичайного соціального, культурного, мовного середовища дитини суттєво впливає на життя, розвиток і виховання дитини; покладенням на відповідачку обов`язку не перешкоджати ОСОБА_6 у спілкуванні з сином, надати інформацію про контактний номер телефону, за яким батько зможе телефонувати дитині та спілкуватися, в тому числі за допомогою застосунків інтернет-зв`язку.

В іншій частині вимоги позову щодо способу участі батька у спілкуванні з дитиною суд вважає необґрунтованими.

При вирішенні спору суд враховує у першу чергу інтереси дитини та зауважує, що спілкування одного з батьків, який мешкає окремо від дитини, повинно відбуватись з урахуванням бажання дитини, її режиму дня та стану здоров`я, за відсутності перешкод з боку того з батьків, з ким проживає дитина.

Встановлення способів участі позивача у вихованні дитини, спілкуванні з нею спрямоване на реалізацію права дитини спілкуватися з тим із батьків, хто проживає окремо від них, забезпечить виконання батьківських прав позивача, оскільки збереження зв`язків з обома батьками найкраще відповідає інтересам дитини. Вказаний спосіб спілкування позивача з сином не перешкоджає нормальному розвитку дитину і не порушує прав жодного із батьків, відповідає обсягу обов`язків та прав батька щодо нього.

З огляду на вимоги ч. 1 ст. 13 ЦПК України щодо розгляду справи судом не інакше як за зверненням особи та в межах заявлених нею вимог, підстави для вирішення питання про розподіл судових витрат у відповідності до ст. 141 ЦПК України відсутні, оскільки позивачем вимоги про їх стягнення з відповідачки не заявлено.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 76-82,89, 259, 263-265, 354 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позов громадянина ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Районна адміністрація Запорізької міської ради по Дніпровському району як орган опіки та піклування, про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною, визначення способу спілкування з дитиною задовольнити частково.

Визначити способи спілкування ОСОБА_1 з сином ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з урахуванням бажання дитини, її режиму дні та стану здоров`я, таким чином:

- особисте спілкування ОСОБА_1 з дитиною у вихідні діні (в суботу і неділю) з 14-00 години до 19-00 години без присутності матері, під час перебування ОСОБА_1 в населеному пункті, де проживає дитина з матір`ю;

- відвідування батьком дитини щороку протягом семи днів під час зимових канікул, в населеному пункті, де проживає дитина з матір`ю, за домовленістю між батьками щодо днів, часу та місця зустрічі;

- відвідування дитиною батька, за бажанням матері та у її супроводі, щороку під час літніх канікул, в період з 01 червня по 31 липня, за місцем постійного проживання батька у АДРЕСА_1 .

Зобов`язати ОСОБА_2 не перешкоджати ОСОБА_6 у спілкуванні з сином ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та надати ОСОБА_6 інформацію про контактний номер телефону, за яким ОСОБА_3 зможе телефонувати дитині та спілкуватися за допомогою застосунків інтернет-зв`язку.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Запорізького апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не були вручені у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Відомості про учасників справи згідно п. 4 ч. 5 ст. 265 ЦПК України:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , громадянин Турецької Республіки, проживає за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_2 , місце проживання за адресою: АДРЕСА_3 .

Третя особа: Районна адміністрація Запорізької міської ради по Дніпровському району як орган опіки та піклування, місцезнаходження: м. Запоріжжя, вул. Бородинська, 1А.

Складення повного судового рішення 15.09.2022.

Суддя: Турбіна Т. Ф.