Справа № 346/3206/22
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"13" жовтня 2022 р. м. Коломия

Коломийський міськрайонний суд Івано-Франківської області у складі:

головуючого судді: Валігурської Л.В.

за участі секретаря судового засідання: Вербіщук О.Д

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Коломия позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу,

в с т а н о в и в:

15.08.2022 року позивач звернулася до суду з позовом, в якому просить розірвати шлюб між нею та ОСОБА_2 , який зареєстрований 05.10.2012 року у міській раді м. Неаполь, Італія, актовий запис №68, частина 1 розділ 1. Після розірвання шлюбу залишити їй прізвище « ОСОБА_3 ».

21.09.2022 року суддею Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області Валігурською Л.В. було відкрито провадження у цієї справі.

Позивач ОСОБА_1 для участі в судовому розгляді не з?явилась, про день, час та місце судового засідання була повідомлена належним чином. Представник позивача адвокат Дикун І.В. подав на адресу суду заяву, в якій просить проводити судовий розгляд за відсутності його та позивача, наполягає на задоволенні заявлених вимог.

Так згідно правил ч. 5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

У відповідності до ч. 8 ст. 279 ЦПК України при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи.

Суд, дослідивши матеріали справи, з?ясувавши фактичні обставини, оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності, прийшов до висновку, що надані позивачем докази та повідомлені нею обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, є достатніми для прийняття рішення.

За приписами ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Згідно ч. 1 ст. 3 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу та Закону України «Про міжнародне приватне право», законів України, що визначають особливості розгляду окремих категорій справ, а також міжнародних договорів, згода на обов?язковість яких надана Верховною Радою України.

Відповідно до ст. 497 ЦПК України, підсудність судам України цивільних справ з іноземним елементом визначається цим Кодексом, законом або міжнародним договором, згода на обов?язковість якого надана Верховною Радою України.

З матеріалів позовної заяви вбачається, що позивачка звернулася до суду із позовом до відповідача, який є громадянином Італії із вимогами про розірвання шлюбу який укладено на території Італії. Спільна дитина сторін по справі народилась на території Італії. Позивачка є громадянкою України та разом із дитиною, за змістом поданої позовної заяви, наразі мешкає в Україні.

Між Україною та Італією немає міжнародного договору у сфері правової допомоги у сімейних справах, тому оскільки відповідач є громадянином іншої держави, процесуальні питання, пов`язані з вирішення даного спору, регулюються Законом України «Про міжнародне приватне право».

У п. 2 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про міжнародне приватне право» встановлено, що іноземний елемент ознака, яка характеризує приватноправові відносини, що регулюються цим Законом, та виявляється в одній або кількох з таких форм: хоча б один учасник правовідносин є громадянином України, який проживає за межами України, іноземцем, особою без громадянства або іноземною юридичною особою; об?єкт правовідносин знаходиться на території іноземної держави; юридичний факт, який створює, змінює або припиняє правовідносини, мав чи має місце на території іноземної держави.

Закон України «Про міжнародне приватне право» встановлює порядок урегулювання приватно-правових відносин, які хоча б через один зі своїх елементів пов?язані з одним або кількома правопорядками, іншими, ніж український правопорядок, зокрема, визначає підсудність судам України справ з іноземним елементом (п. 3 ч. 1 ст. ст. 75-77 Закону).

У міжнародному праві категорія «підсудність» застосовується для визначення розподілу як компетенції між судами існуючої в державі системи розгляду цивільних справ, так і компетенції судів щодо вирішення справ з іноземним елементом, тобто міжнародної підсудності.

Таким чином, вирішуючи питання про належність справи до компетенції суду, який діє на території України, необхідно з?ясувати, в судах якої країни відповідно до міжнародних зобов?язань України підлягає розгляду справа з міжнародним елементом. Лише у разі, якщо спір підлягає вирішенню в судах України, підсудність справи визначається за правилами, встановленими ст. ст. 27, 28 ЦПК України.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 16 Закону України «Про міжнародне приватне право», особистим законом фізичної особи вважається право держави, громадянином якої вона є. Згідно ст. 63 Закону України «Про міжнародне приватне право» припинення шлюбу та правові наслідки припинення шлюбу визначаються правом, яке діє на цей час щодо правових наслідків шлюбу.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 60 Закону України «Про міжнародне приватне право», правові наслідки шлюбу визначаються спільним особистим законом подружжя, а за його відсутності правом держави, у якій подружжя мало останнє спільне місце проживання, за умови, що хоча б один з подружжя все ще має місце проживання у цій державі, а за відсутності такого правом, з яким обидва з подружжя мають найбільш тісний зв`язок іншим чином.

Подружжя, яке не має спільного особистого закону, може обрати право, що буде застосовуватися до правових наслідків шлюбу, якщо подружжя не має спільного місця проживання або якщо особистий закон жодного з них не збігається з правом держави їхнього спільного місця проживання.

Вибір права згідно з частиною другою цієї статті обмежений лише правом особистого закону одного з подружжя без застосування ч. 2 ст. 16 цього Закону. Угода про вибір права припиняється, якщо особистий закон подружжя стає спільним.

Положеннями ст. 76 Закону України «Про міжнародне приватне право» визначено, що суди можуть приймати до свого провадження і розглядати будь-які справи з іноземним елементом у таких випадках: 1) якщо сторони передбачили своєю угодою підсудність справи з іноземним елементом судам України, крім випадків, передбачених у ст. 77 цього Закону; 2) якщо на території України відповідач у справі має місце проживання або місцезнаходження, або рухоме чи нерухоме майно, на яке можна накласти стягнення, або знаходиться філія або представництво іноземної юридичної особи відповідача; 3) у справах про відшкодування шкоди, якщо її було завдано на території України; 4) якщо у справі про сплату аліментів або про встановлення батьківства позивач має місце проживання в Україні; 5) якщо у справі про відшкодування шкоди позивач фізична особа має місце проживання в Україні або юридична особа відповідач місцезнаходження в Україні; 6) якщо у справі про спадщину спадкодавець у момент смерті був громадянином України або мав в Україні останнє місце проживання; 7) дія або подія, що стала підставою для подання позову, мала місце на території України; 8) якщо у справі про визнання безвісно відсутнім або оголошення померлим особа мала останнє відоме місце проживання на території України; 9) якщо справа окремого провадження стосується особистого статусу або дієздатності громадянина України; 10) якщо справа проти громадянина України, який за кордоном діє як дипломатичний агент або з інших підстав має імунітет від місцевої юрисдикції, відповідно до міжнародного договору не може бути порушена за кордоном; 11) якщо у справі про банкрутство боржник має місце основних інтересів або основної підприємницької діяльності на території України; 12) в інших випадках, визначених законом України та міжнародним договором України.

Так з досліджених судом доказів вбачається, що шлюб між позивачем та відповідачем було укладено на території і за законодавством Італії 05.10.2012 року. Неповнолітня дочка подружжя народилась ІНФОРМАЦІЯ_1 на території Італії. З копії паспорта позивача вбачається, що на території Коломийського району Івано-Франківської області вона зареєстрована з 22.08.2015 року. У свою чергу позивач зазначає, що з відповідачем припинили подружнє життя у 2014 році, але жодних доказів на підтвердження тієї обставини, що відповідач протягом певного часу перебував на території України не надає, як і відсутні відомості щодо наявності у останнього майна на території України. Відсутні беззаперечні докази і того, що позивач в період до 22.08.2015 року проживала та була зареєстрована на території України. Крім того з відповіді ДМС України від 09.09.2022 року №6.2-5280/6-22 вбачається, що інформації про місце проживання ОСОБА_2 не встановлено.

Отже, суд приходить до висновку про те, що позивачем не доведено ту обставину, що відповідач перебував на території України.

Таким чином суд приходить до висновку, що ані зазначені вище норми Закону України «Про міжнародне приватне право» за обставин встановлених судом, ані інші законодавчі акти не передбачають, що національні суди можуть приймати до свого провадження і розглядати справи про розірвання шлюбу, відповідачем за яким є громадянин іншої держави, який не має місця проживання або місцезнаходження в Україні.

Отже, із норм Закону України «Про міжнародне приватне право» випливає те, що розгляд вимог позивачки за її місцем проживання в Україні про розірвання шлюбу, який укладено уповноваженими органами іншої держави, не передбачено.

Вищевикладене свідчить про те, що вимоги по розірвання шлюбу повинні бути пред?явлені до компетентного суду Італії і розгляду українським судом не підлягають.

Відповідно до ч. 1 ст. 255 Цивільного процесуального кодексу України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства. Якщо провадження закривається з підстав, визначених п. 1 ч. 1 ст. 255 цього Кодексу, суд повинен повідомити заявникові, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд таких справ (ч. 1 ст. 256 ЦПК України).

Враховуючи, що вимоги щодо розірвання шлюбу не підлягають розгляду в порядку цивільного судочинства України, а тому провадження у справі слід закрити та роз?яснити позивачу, що такими вимогами їй слід вернутися до компетентного органу Італії.

Схожі висновки викладені у постановах Верховного Суду від 19.09.2019 року у справі №564/1109/17 (провадження № 61-33077св18) та від 26.04.2022 року у справі №200/421/19 (провадження №61-6949св21).

Керуючись ст. ст. 19, 255, 256, 258, 260, 261, 353-355, 496, 498 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в:

Провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу закрити.

Роз?яснити позивачу можливість звернення до суду з позовом щодо розірвання шлюбу та визначення місця проживання дитини до компетентного органу Італії.

Роз?яснити позивачу, що у разі закриття провадження у справі повторне звернення до суду з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав не допускається (ч. 2 ст. 256 ЦПК України).

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом 15 (п?ятнадцяти) днів з дня її проголошення до Івано-Франківського апеляційного суду.

Учасник справи, якому повна ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду якщо апеляційна скарга подана протягом 15 (п?ятнадцяти) днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення. У разі подання апеляційної скарги ухвала суду, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя: Л.В. Валігурська