ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 жовтня 2022 року

м. Валки

справа № 646/4514/21

провадження № 22ц/818/1961/22

Харківський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого судді Тичкової О.Ю.

суддів Маміної О.В., Пилипчук Н.П.

учасники справи:

позивач ОСОБА_1

відповідачі Товариство з обмеженою відповідальністю « Магноліт», ОСОБА_2 , ОСОБА_3

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_4 , яка діє в інтересах ОСОБА_1 на рішення Червонозаводського районного суду м. Харкова від 12 жовтня 2021 року ухваленого у складі судді судді Теслікової І.І.,-

УСТАНОВИВ:

В липні 2021 року позивач звернулась до суду з позовом про стягнення з відповідачів солідарно грошових коштів у розмірі 169950,00 грн., інфляційних збитків у розмірі 38797,21 грн., та трьох відсотків річних у розмірі 15085,97 грн, а всього просила стягнути 223833,18 грн.

Позов мотивований тим, що 08.06.2018 року вона уповноважила ОСОБА_3 та/або ОСОБА_5 користуватися та розпоряджатися належним їй автомобілем марки - Opel CORSA, тип -загальний легковий хетчбек -В, рік випуску -2013, номер шасі (кузова, рами)- НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_2 про що видала довіреність ( надалі Автомобіль). 6 липня 2018 року ОСОБА_3 , передоручив користуватися та розпоряджатися Автомобілем від її імені ОСОБА_2 . 18.07.2018 року між ТОВ «Магнолит» та ОСОБА_2 , який діяв в інтересах позивачки укладено договір комісії №7218/18/003669, згідно якого комісіонер зобов`язується за дорученням Комітента за комісійну плату вчинити за рахунок Комітента від свого імені один або декілька правочинів щодо продажу Автомобілю. На підставі зазначеного договору ТОВ «Магнолит» укладено з ОСОБА_6 договір купівлі-продажу Автомобілю від 18.07.2018 року ( надалі Договір)

Згідно умов Договору ціна Автомобілю складає 170 000 грн, його передача продавцем і прийняття покупцем здійснюється після повної оплати вартості майна в момент підписання цього договору. Покупець набуває право власності на Транспортний засіб з моменту підписання Сторонами даного Договору купівлі-продажу. Сторони не мають майнових претензій одна до одної з моменту підписання цього Договору.

Згідно з п.2.1.4. договору комісії №7218/18/003669 комісіонер зобов`язаний не пізніше 3 робочих днів з моменту одержання від покупця відповідних коштів, як оплати за відчуження ТЗ, виплатити Комітенту належну йому частину цих коштів (за винятком коштів, що належать Комісіонеру як комісійна плата, прибуткового податку та компенсації додаткових витрат Комісіонера (зберігання та передпродажна підготовка ТЗ), якщо такі виникли та були погоджені з Комітентом), на виконання цього Договору.

Проте, ОСОБА_1 грошові кошти, отримані при продажі автомобіля, передані не були ні ТОВ «Магнолит» ні ОСОБА_2 , який уклав договір комісії від її імені з ТОВ «Магнолит», ні ОСОБА_3 , який уповноважив ОСОБА_2 на вчинення дій по продажу автомобіля. Тому вона була змушена звернутися до суду.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова від 26 серпня 2021 у задоволені позову відмовлено.

Рішення суду мотивовано тим, що під час розгляду справи не встановлено підстав для солідарного стягнення з відповідачів вартості автомобілю. З позовної заяви не вбачається посилання представника позивача на будь-яку норму закону, що передбачала б виникнення у відповідачів солідарного зобов`язання, а також немає вказівки на умови якого договору, який встановлює виникнення солідарного зобов`язання. Позивачем та її представником на обґрунтування своїх вимог жодних доказів суду не надано та не підтверджено, що її право порушено відповідачами

Не погодившись з рішенням суду ОСОБА_4 , яка діє в інтересах ОСОБА_1 звернулася з апеляційною скаргою в якій просила рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Апеляційна скарга мотивована тим, що позивач надала належні та допустимі докази на підтвердження позовних вимог. Але суд зробив помилкові висновки по суті спору, що не відповідають встановленим обставинам у справі та не застосував до спірних правовідносин закон що підлягає застосуванню. Хоча, відповідно до принципу суд знає закони мав обов`язок самостійно обрати норму, що регулює спірні правовідносини та вирішити спір по суті.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, дослідивши наявні у справі докази, перевіривши законність і обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з таких підстав.

Згідно статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до п. 4 ч.1, ч.ч. 2, 4 ст. 376 Цивільного процесуального кодексу України (надалі ЦПК України) підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права. Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню. Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи. Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частин.

Як установлено судом та підтверджується матеріалами справи 08.06.2018 року, приватним нотаріусом Полтавського міського нотаріального округу Полтавської області Гура Л.Б. посвідчено довіреність, згідно якої ОСОБА_1 уповноважила ОСОБА_3 та/або ОСОБА_5 користуватися та розпоряджатися належним їй на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 , виданого 02.12.2017 року Центр 5341, автомобілем марки - Opel CORSA, тип -загальний легковий хетчбек -В, рік випуску -2013, номер шасі (кузова, рами)- НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_2 , зданий, виданий знак для разових поїздок 17АТ8225, зареєстрований 02 лютого 2017 року Центр 5341, знятий з обліку 08.06.2018 року Центр 5341, дата першої реєстрації 19 вересня 2013 року.

16 липня 2018 року приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Мороз Г.І. посвідчено довіреність, згідно якої ОСОБА_3 , уповноважив ОСОБА_2 користуватися та розпоряджатися вищезазначеним автомобілем.

18.07.2018 року між ТОВ «Магнолит», який комісіонером та діє у відповідності до п.8 Постанови Кабінету Міністрів України № 1388 від 07.09.1998 та на підставі укладеного з власником транспортного засобу договору комісії від 18.07.2018 ( Комісіонер, Продавець) та ОСОБА_6 ( Покупець) було укладено договір купівлі-продажу транспортного засобу №7218/18/003669, відповідно до якого Продавець зобов`язується передати у власність ОСОБА_6 транспортний засіб марки OPEL модель CORSA бежевого кольору, 2013 року випуску, номер кузову НОМЕР_1 .

На підставі вказаного вище договору ТОВ «Магнолит» укладено з ОСОБА_6 договір купівлі-продажу транспортного засобу №7218/18/003669 від 18.07.2018 року.

Згідно з умовами цього договору, Продавець зобов`язується передати у власність Покупцеві транспортний засіб марки Opel, модель CORSA, 2013 року випуску, колір БЕЖЕВИЙ, номер кузова (шасі, рама) НОМЕР_1 , свідоцтво про реєстрацію - НОМЕР_3 , номерний знак НОМЕР_4 .

За домовленістю сторін ціна транспортного засобу складає 170 000 грн.

Згідно з п.2.1.- 2.2. Договору купівлі-продажу передача Транспортного засобу продавцем і його прийняття покупцем здійснюється після повної оплати вартості майна в момент підписання цього договору. Сторони не мають майнових претензій одна до одної з моменту підписання цього Договору.

Згідно з п.2.1.4. Договору комісії №7218/18/003669 комісіонер зобов`язаний не пізніше 3 робочих днів з моменту одержання від покупця відповідних коштів, як оплати за відчуження ТЗ, виплатити Комітенту належну йому частину цих коштів (за винятком коштів, що належать Комісіонеру як комісійна плата, прибуткового податку та компенсації додаткових витрат Комісіонера (зберігання та передпродажна підготовка ТЗ), якщо такі виникли та були погоджені з Комітентом), на виконання цього Договору.

Постановою Харківського апеляційного суду від 13.04.2021 року позов ОСОБА_6 до ОСОБА_1 про стягнення коштів задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_6 суму, сплачену за договором купівлі-продажу транспортного засобу №7218/18/003669 від 18.07.2018, у розмірі 170 000 (сто сімдесят тисяч) грн.

Зазначеним рішенням встановлений факт істотного порушення умов договору купівлі-продажу, що призвело до продажу ОСОБА_6 транспортного засобу неналежної якості, який не підлягає реєстрації у встановленому порядку, експлуатація якого заборонена, факт відмови ОСОБА_6 (покупця) від вказаного договору купівлі-продажу транспортного засобу та отримання грошей за спірним договором купівлі-продажу ОСОБА_1 оскільки саме з неї відбулося стягнення.

Відповідно до статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За частиною третьою статті 244 ЦК України довіреність - це письмовий документ, що видається однією особою іншій особі для представництва перед третіми особами.

Представництвом є правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобов`язана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє (частина перша статті 237 ЦК України).

Отже, довіреність свідчить про наявність між особою, яка її видала, та особою, якій її видано, правовідносин, які є представницькими відносинами.

Частиною першою статті 1000 ЦК України визначено, що за договором доручення одна сторона (повірений) зобов`язується вчинити від імені та за рахунок другої сторони (довірителя) певні юридичні дії. Правочин, вчинений повіреним, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов`язки довірителя.

Повірений зобов`язаний вчиняти дії відповідно до змісту даного йому доручення (частина перша статті 1004 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 1006 ЦК України повірений зобов`язаний: повідомляти довірителеві на його вимогу всі відомості про хід виконання його доручення; після виконання доручення або в разі припинення договору доручення до його виконання негайно повернути довірителеві довіреність, строк якої не закінчився, і надати звіт про виконання доручення та виправдні документи, якщо це вимагається за умовами договору та характером доручення; негайно передати довірителеві все одержане у зв`язку з виконанням доручення.

Таким чином, законодавством чітко визначено дії повіреного по закінченню виконання договору доручення, зокрема, негайно передати довірителеві все одержане у зв`язку з виконанням доручення.

Згідно з ч. 2 ст. 240 ЦК України представник, який передав своє повноваження іншій особі, повинен повідомити про це особу, яку він представляє, та надати їй необхідні відомості про особу, якій передані відповідні повноваження (замісника). Невиконання цього обов`язку покладає на особу, яка передала повноваження, відповідальність за дії замісника як за свої власні.

Згідно частин 1-3 статті 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до статті 76 ЦПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ст. 89 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Європейський суд з прав людини зауважив, що принцип «процесуальної рівності сторін» передбачає, що у випадку спору, який стосується приватних інтересів, кожна зі сторін повинна мати розумну можливість представити свою справу, включаючи докази, в умовах, які не ставлять цю сторону в істотно більш несприятливе становище стосовно протилежної сторони (DOMBO BEHEER B.V. v. THE NETHERLANDS, № 14448/88, § 33, ЄСПЛ, від 27 жовтня 1993 року)

Згідно із практикою Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.

За положеннями статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Тягар доведення обґрунтованості вимог пред`явленого позову за загальним правилом покладається на позивача, а доведення заперечень щодо позовних вимог на відповідача.

В супереч вимог ст.ст. 12, 81 ЦПК України ОСОБА_3 не проінформував позивача про передачу своїх повноважень ОСОБА_2 особі та про подальший продаж транспортного засобу, у зв`язку з чим колегія суддів вважає що ОСОБА_3 несе відповідальність за діє замісника, як за свої власні дії.

Як встановлено судом першої інстанції та не спростовано у суді апеляційної інстанції ТОВ «Магнолит» ( комісіонера), що діяв в інтересах ОСОБА_2 , який діяв в інтересах позивачки( комітента ) укладено з ОСОБА_6 договір купівлі-продажу транспортного засобу №7218/18/003669 від 18.07.2018 року.

Разом з тим, вимоги статті 1006 ЦК України, згідно якої повірений зобов`язаний негайно передати довірителеві все одержане у зв`язку з виконанням доручення, не виконано, адже, доказів щодо передачі ОСОБА_7 коштів, отриманих від продажу цього транспортного засобу, матеріали справи не містять.

Відповідно до умов договору купівлі-продажу транспортного засобу №7218/18/003669 від 18.07.2018 року ціна автомобілю складає 170 000 грн, його передача продавцем і прийняття покупцем здійснюється після повної оплати вартості майна в момент підписання цього договору. Покупець набуває право власності на Транспортний засіб з моменту підписання Сторонами даного Договору купівлі-продажу. Сторони не мають майнових претензій одна до одної з моменту підписання цього Договору.

За змістом Договору комісії №7218/18/003669 від 18.07.2018 розмір винагороди ТОВ «Магнолит» складає 50 грн. Комісіонер зобов`язаний не пізніше 3 робочих днів з моменту одержання від покупця відповідних коштів, як оплати за відчуження ТЗ, виплатити Комітенту належну йому частину цих коштів (за винятком коштів, що належать Комісіонеру як комісійна плата, прибуткового податку та компенсації додаткових витрат Комісіонера (зберігання та передпродажна підготовка ТЗ), якщо такі виникли та були погоджені з Комітентом), на виконання цього договору

З урахуванням того, що відповідач ОСОБА_3 , на якого законом покладено обов`язок повідомити довірителю про дії, вчинені на підставі доручення, у тому числі й про розмір отриманих коштів при відчуженні нерухомого майна, та негайно передати довірителеві все одержане у зв`язку з виконанням доручення, доказів виконання зазначених обов`язків суду не надав, колегія суддів вважає, що належним захистом порушеного права позивача буде стягнення на її користь отриманих ним від продажу автомобілю коштів у розмірі 169 950 грн.

В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною 2 статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Цивільне законодавство містить загальні умови виконання зобов`язання, що полягають у його виконанні належним чином.

Принцип належного виконання полягає в тому, що виконання має бути проведене: належними сторонами; щодо належного предмета; у належний спосіб; у належний строк (термін); у належному місці.

За змістом положень статті 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору.

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (стаття 612 ЦК України).

Згідно з ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням

встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Стаття 625 ЦК України розміщена в розділі І «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 ЦК України, тому вона поширює свою дію на всі зобов`язання, якщо інше не передбачено в спеціальних нормах, які регулюють суспільні відносини з приводу виникнення, зміни чи припинення окремих видів зобов`язань.

Такі висновки містяться, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі №373/2054/16-ц (провадження №14-446цс18), №464/3790/16-ц (провадження №14-465цс18) та від 23 жовтня 2019 року у справі №723/304/16-ц (провадження №14-360цс19).

Оскільки після укладення договору купівлі продажу від 18.07.2018, ОСОБА_3 в супереч вимог закону отримані за цим договором грошові кошти позивачу негайно не повернув, з останнього на її користь належить стягнути інфляційні збитки у розмірі 38797,21 грн, та три відсотки річних від простроченої суми у розмірі 15085,97 грн за період з 19.07.2018 року по липень 2021 року.

У частині першій та пунктах 4, 5 частини третьої статті 162 ГПК України в чинній редакції передбачено, що в позовній заяві позивач викладає свої вимоги щодо предмета спору та їх обґрунтування. Позовна заява повинна містити, зокрема, зміст позовних вимог: спосіб (способи) захисту прав або інтересів, передбачений законом чи договором, або інший спосіб (способи) захисту прав та інтересів, який не суперечить закону і який позивач просить суд визначити у рішенні, та виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини.

Позовна заява обов`язково повинна містити предмет позову та підстави позову. Предмет позову - це певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення, яке опосередковується відповідним способом захисту прав або інтересів. Підстави позову - це обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу. Водночас правові підстави позову - це зазначена в позовній заяві нормативно-правова кваліфікація обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги.

У процесуальному законодавстві діє принцип «jura novit curia» («суд знає закони»), який полягає в тому, що: 1) суд знає право; 2) суд самостійно здійснює пошук правових норм щодо спору безвідносно до посилання сторін; 3) суд самостійно застосовує право до фактичних обставин спору (da mihi factum, dabo tibi jus). Активна роль суду в цивільному процесі проявляється, зокрема, у самостійній кваліфікації судом правової природи відносин між позивачем та відповідачем, виборі і застосуванні до спірних правовідносин відповідних норм права, повного і всебічного з`ясування обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Таким чином, при вирішенні спору суд в межах своїх процесуальних функціональних повноважень та в межах позовних вимог встановлює зміст (правову природу, права та обов`язки ін.) правовідносин сторін, які випливають із встановлених обставин, та визначає правову норму, яка підлягає застосуванню до цих правовідносин. Законодавець указує саме на «норму права», що є значно конкретизованим, аніж закон. Більше того, з огляду на положення ГПК України така функціональність суду носить імперативний характер. Підсумок такої процесуальної діяльності суду знаходять своє відображення в судовому рішенні, зокрема у його мотивувальній й резолютивній частинах.

Отже, обов`язок надати правову кваліфікацію відносинам сторін виходячи з фактів, установлених під час розгляду справи, та визначити, яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору, покладено саме на суд, що є складовою класичного принципу jura novit curia.

Як убачається зі змісту позовних вимог, предметом позову є стягнення коштів з підстав порушення відповідачами виконання зобов`язання за договром доручення від 08.06.2018 щодо не своєчасного передання довірителю отриманих за цим договом грошових коштів та застосування наслідків порушення цього обов`язку.

Відповідно до статті 541 ЦК України солідарний обов`язок або солідарна вимога виникають у випадках, встановлених договором або законом, зокрема у разі неподільності предмета зобов`язання.

Оскільки відповідно до встановлених у справі обставин та вимог закону відповідальність за дії з виконання договору доручення від 08.06.2018 покладено на відповідача ОСОБА_3 у задоволені позову до інших відповідачів належить відмовити.

З огляду на зазначене судова колегія вважає, що суд не правильно встановив характер спірних правовідносин та дійшов помилкового висновку про відсутність підстав для стягнення з ОСОБА_3 грошових коштів.

Тому апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, а рішення суду скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення позову до ОСОБА_3 та відмові у задоволені позову до ТОВ « Магноліт» та ОСОБА_2 .

У відповідності до вимог статей 141, 382 ЦПК України, враховуючи, що вимоги апеляційної скарги підлягають задоволенню частково, з ОСОБА_3 на користь позивача підлягає стягненню судовий збір сплачений в суді першої інстанції у розмірі 2238,33 грн та у суді апеляційної інстанції у розмірі 3357,49 грн, а всього 5595,82 грн.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 376, 382 - 384 ЦПК України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 , яка діє в інтересах ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Червонозаводського районного суду м. Харкова від 12 жовтня 2021 року скасувати та ухвалити нове рішення.

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення грошових коштів, трьох відсотків річних та індексу інфляції задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_3 ( реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_5 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 на користь ОСОБА_1 ( реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_6 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 ) грошові кошти у розмірі 169950,00 ( сто шістдесят дев`ять тисяч дев`ятсот п`ятдесят) грн , інфляційні збитки у розмірі 38797 ( тридцять вісім тисяч сімсот дев`яносто сім) грн 21( двадцять одну) коп., та три відсотки річних у розмірі ( п`ятнадцять тисяч вісімдесят п`ять 15085 грн 97 ( дев`яносто сім ) коп., а всього 223833 ( двісті двадцять три тисячі вісімсот тридцять три тисячі) грн 18 ( вісімнадцять ) копійок

У задоволені позову ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю « Магноліт», ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів, трьох відсотків річних та індексу інфляції відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 ( реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_5 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 на користь ОСОБА_1 ( реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_6 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 ) 5595,82 ( п`ять тисяч п`ятсот дев`яносто п`ять тисяч) грн 82 ( вісімдесят дві) копійки судового збору.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених частиною 3 статті 389 ЦПК України.

Головуючий О.Ю. Тичкова

Судді О.В. Маміна

Н.П. Пилипчук