Справа № 169/487/22
Провадження № 2-о/169/17/22
ТУРІЙСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 жовтня 2022 року смт Турійськ

Турійський районний суд Волинської області в складі

головуючого судді Тітівалова Р.К.,

з участю:

секретаря судового засідання Веремчук Л.Ю.,

заявника ОСОБА_1 ,

представника заявника ОСОБА_2 ,

представника заінтересованої особи Капітанчука С.Л.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа Управління Державної міграційної служби України у Волинській області, про встановлення факту, що має юридичне значення,

в с т а н о в и в:

14 вересня 2022 року ОСОБА_1 звернулася до суду із заявою про встановлення факту, що має юридичне значення.

Заява мотивована тим, що вона народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 в селищі міського типу Буштино Тячівського району Закарпатської області, а починаючи з січня 1991 року і по сьогоднійшний день постійно проживає у селищі міського типу Турійськ Ковельського району Волинської області. Вказувала, що у зв`язку з відсутністю документів, які можуть підтвердити факт постійного проживання заявника на території України станом на 24 серпня 1991 року їй було відмовлено у видачі паспорта громадянки України. Просила встановити факт її постійного проживання на території України на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) і на момент набрання чинності Законом України «Про громадянство України» (13 листопада 1991 року).

29 вересня 2022 року до суду надійшли письмові пояснення заінтересованої особи, в яких зазначено, що ОСОБА_1 не зверталася до міграційної служби з питань набуття громадянства України, інформація про її зареєстроване місце проживання та перетин державного кордону відсутня. Встановлення факту постійного проживання ОСОБА_1 на території України на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) чи на момент набрання чинності Законом України «Про громадянство України» (13 листопада 1991 року) надасть їй право на отримання паспорта громадянина України. Будь-які заперечення щодо задоволення заяви ОСОБА_1 у письмових поясненнях відсутні.

Заявник та її представник у судовому засіданні заяву підтримали із викладених у ній підстав та просили її задовольнити.

Представник заінтересованої особи Державної міграційної служби України у Волинській області у судовому засіданні не заперечував проти задоволення заяви ОСОБА_1 і вказував, що встановлення такого факту надасть можливість ОСОБА_1 , отримати громадянство України.

Заслухавши учасників справи, свідків, всебічно, повно і об`єктивно з`ясувавши обставини справи, дослідивши та оцінивши наявні у справі докази в їх сукупності, суд дійшов до такого висновку.

Відповідно до частини першої статті 293 ЦПК України окреме провадження це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Відповідно до частини другої статті 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

У порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: 1) згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; 2) чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; 3) заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; 4) встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.

З наведеного слідує, що у судовому порядку встановлюються виключно такі факти, які мають юридичні наслідки і від встановлення яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих немайнових чи майнових прав заявника та за умови, що діючим законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення.

Відповідно до пунктів 1, 2 частини першої статті 3 Закону України «Про громадянство України» громадянами України є усі громадяни колишнього СРСР, які на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) постійно проживали на території України. Особи незалежно від раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, мовних чи інших ознак, які на момент набрання чинності Законом України «Про громадянство України» (13 листопада 1991 року) проживали на Україні і не були громадянами інших держав.

Відповідно до підпункту «а» пункту 7 Порядку провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень, затвердженого Указом Презедента України № 215 від 27 березня 2001 року (далі Порядок) встановлення належності до громадян колишнього СРСР стосується громадян колишнього СРСР, які не одержали паспорт громадянина України або паспорт громадянина України для виїзду за кордон та не мають у паспорті громадянина колишнього СРСР відмітки про прописку, що підтверджує факт їхнього постійного проживання на території України станом на 24 серпня 1991 року або проживання в Україні станом на 13 листопада 1991 року, проходять процедуру встановлення їхньої належності до громадянства України. У таких випадках одним із документів на підтвердження цієї обставини може бути рішення суду, яким підтверджується факт постійного проживання особи на території України станом на 24 серпня 1991 року або на 13 листопада 1991 року.

У пункті 44 Порядку встановлено, що у разі відсутності документів, що підтверджують факт постійного проживання особи до 24 серпня 1991 року на території, яка стала територією України, для оформлення набуття громадянства України подається відповідне рішення суду.

Таким чином, відповідно до положень Закону України «Про громадянство України» і Порядку для набуття громадянства України заявник повинен, зокрема, подати документи, що підтверджують народження його на території України чи постійне проживання на ній, або підтверджують родинні відносини з такою особою, або рішення суду.

З огляду на вказане, слід дійти висновку, що належність до громадянства України встановлюється на підставі статті 3 Закону України «Про громадянство України» і може пов`язуватися із фактом постійного проживання на території України в певний час та такий факт підлягає встановленню на підставі судового рішення.

Подібні правові висновки висловлені у постановах Верховного Суду від 24 лютого 2021 року у справі № 522/20494/18 (провадження № 61-6498св20), від 05 квітня 2021 року у справі № 523/14707/19 (провадження № 61-16116св20).

Судом встановлено, що заявник народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 в селищі міського типу Буштино Тячівського району Закарпатської області України, що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 від 22 червня 2022 року (а. с. 7).

Відповідно до довідок Турійської селищної ради № 846 від 01 серпня 2019 року, № 684 від 05 серпня 2022 року та акту комісії в складі депутата Турійської селищної ради Сичик Т.Ф. і двох свідків від 03 серпня 2022 року заявник ОСОБА_1 з січня 1991 року і по цей час проживає по АДРЕСА_1 (а. с. 6, 9, 10).

Факт постійного проживання заявника на території України з січня 1991 року і по цей час у судовому засіданні підтвердили також свідки ОСОБА_3 та ОСОБА_4 .

Відомості про зареєстроване місце проживання ОСОБА_1 та про перетин нею державного кордону України у відповідних інформаційних базах відсутні (а. с. 21-23).

Аналіз наведених обставин справи та доказів у їх сукупності дає підстави для висновку, що заявник ОСОБА_1 постійно проживала на території України на момент проголошення незалежності України та набрання чинності Законом України «Про громадянство України».

Як встановлено у ході розгляду справи, заявнику встановлення факту постійного проживання на території України необхідне для отримання паспорта громадянина України.

Посилання заінтересованої особи у поясненнях на те, що ОСОБА_1 не зверталася до органів міграційної служби з питанням встановлення її належності до громадянства України, не має правового значення для розгляду цієї справи, оскільки в силу положень пунктів 8, 9 Порядку передумовою звернення особи до органів міграційної служби з заявою про встановлення належності до громадянства України визначено наявність судового рішення про встановлення юридичного факту постійного проживання особи на території України станом на 24 серпня 1991 року або 13 листопада 1991 року.

Крім того, пунктом 3 Рішення Конституційного Суду України від 09 липня 2002 року № 15-рп/20002 встановлено, що обов`язкове досудове врегулювання спорів, яке виключає можливість прийняття позовної заяви до розгляду і здійснення за нею правосуддя, порушує право особи на судовий захист. Можливість використання суб`єктами правовідносин досудового врегулювання спорів може бути додатковим засобом правового захисту, який держава надає учасникам певних правовідносин, що не суперечить принципу здійснення правосуддя виключно судом. Виходячи з необхідності підвищення рівня правового захисту держава може стимулювати вирішення правових спорів у межах досудових процедур, однак їх використання є правом, а не обов`язком особи, яка потребує такого захисту.

Право на судовий захист не позбавляє суб`єктів правовідносин можливості досудового врегулювання спорів. Це може бути передбачено цивільно-правовим договором, коли суб`єкти правовідносин добровільно обирають засіб захисту їхніх прав. Досудове врегулювання спору може мати місце також за волевиявленням кожного з учасників правовідносин і за відсутності у договорі застереження щодо такого врегулювання спору.

Таким чином, обрання певного засобу правового захисту, у тому числі і досудового врегулювання спору, є правом, а не обов`язком особи, яка добровільно, виходячи з власних інтересів, його використовує. Встановлення законом обов`язкового досудового врегулювання спору обмежує можливість реалізації права на судовий захист.

З огляду на вказане той факт, що заявник не звернулася з відповідною письмовою заявою до органів ДМС України з метою встановлення належності до громадянства України, суд до уваги не бере.

Такі висновки викладені у постанові Верховного Суду від 19 травня 2021 року у справі № 496/818/19.

За таких обставин справи та відповідно до зазначених норм процесуального права, а також враховуючи, що відсутність у заявника документів, які підтверджують місце її постійного проживання, унеможливлюють отримання нею паспорта громадянки України, представлені заявником докази на підтвердження постійного проживання на території України в контексті положень статей 77-80 Цивільного процесуального кодексу України є належними, допустимими та достатніми, встановлення такого факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право, то суд дійшов висновку, що заява ОСОБА_1 є підставною та її належить задовольнити.

Відповідно до частини сьомої статті 294 Цивільного процесуального кодексу України при ухваленні судом рішення у справах окремого провадження судові витрати не відшкодовуються.

Керуючись статтями 77-80, 263, 264, 265, 268, 273, 293, 294, 315, 354 Цивільного процесуального кодексу України, суд

у х в а л и в:

Заяву ОСОБА_1 задовольнити.

Встановити факт, що ОСОБА_1 , яка народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 у селищі міського типу Буштино Тячівського району Закарпатської області України, постійно проживала на території України станом на момент проголошення незалежності України 24 серпня 1991 року, та на момент набрання чинності Законом України «Про громадянство України» 13 листопада 1991 року.

Рішення може бути оскаржене до Волинського апеляційного суду через Турійський районний суд Волинської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Заявник: ОСОБА_1 , адреса місця проживання: АДРЕСА_1 .

Представник заявника: ОСОБА_2 , адреса місця знаходження: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 .

Заінтересована особа: Управління Державної міграційної служби України у Волинській області, адреса місця знаходження: вулиця Градний Узвіз, 4, місто Луцьк, Волинська область, код в .

Представник заінтересованої особи: Капітанчук Сергій Леонідович, адреса місця проживання: селище міського типу Турійськ, Ковельський район, Волинська область, РНОКПП НОМЕР_3 .

Головуючий

Повне рішення складено 11 жовтня 2022 року.