Справа № 464/5651/20 Головуючий у 1 інстанції: Чорна С.З.
Провадження № 22-ц/811/506/22 Доповідач в 2-й інстанції: Мікуш Ю. Р.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 вересня 2022 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді: Мікуш Ю.Р.

Суддів:Приколоти Т.І.,Савуляка Р.В.

секретар Іванова О.О.

З участю представника позивача-адвоката Данильчука В.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові цивільну справу № 464/5651/22за апеляційною скаргою Львівської міської ради на рішення Сихівського районного суду м.Львова від 05 жовтня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Львівської міської ради, ОСОБА_2 , третя особа Сихівська районна адміністрація Львівської міської ради, про визнання прав забудовника,-

в с т а н о в и в:

15 жовтня 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Львівської міської ради та ОСОБА_2 , третя особа Сихівська районна адміністрація Львівської міської ради про визнання за позивачем в порядку спадкування за законом, після смерті ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , прав та обов`язків забудовника на житловий будинок позначений в Технічному паспорті від 04.04.2018 року під літерою «А-1», розміром 11,65 х 8,15 кв.м., загальною площею 100,7 кв.м., житловою площею 46,1 кв.м., що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 .

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що його мама ОСОБА_3 при житті набула прав та обов`язків забудовника житлового будинку АДРЕСА_1 , однак не завершила процес оформлення права власності на житловий будинок під літ. «А-1» загальною площею 100,7 кв.м, хоча мала право це зробити на підставі прийнятих Сихівською РА ЛМР розпоряджень №99 від 15.02.2005 року «Про надання дозволу на завершення робіт щодо забудови індивідуального житлового будинку на АДРЕСА_1 » та Розпорядження Сихівської РА ЛМР від 06.02.2006 року №85 «Про внесення змін в розпорядження Сихівської РА ЛМР від 15.02.2005 року №99 «Про надання дозволу на завершення робіт щодо забудови індивідуального житлового будинку на АДРЕСА_1 ».

Позивач ОСОБА_1 , як спадкоємець першої черги після смерті матері ОСОБА_3 на підставі попередньо прийнятих рішень Сихівського районного суду м.Львова, на підставі Розпорядження Сихівської районної адміністрації Львівської міської ради від 15.02.2005 року № 99 «Про надання дозволу на завершення робіт щодо забудови індивідуального житлового будинку на АДРЕСА_1 » та Розпорядження Сихівської районної адміністрації Львівської міської ради від 06.02.2006 року № 85 «Про внесення змін в розпорядження Сихівської районної адміністрації від 15.02.2005 р. № 99 «Про надання дозволу на завершення робіт щодо забудови індивідуального житлового будинку на АДРЕСА_1 » вважає, що має право на визнання його забудовником. У зв`язку з вищевикладеним, просить позов задоволити.

Рішенням Сихівського районного суду м.Львова від 12 жовтня 2021 року позов задоволено.

Визнано за ОСОБА_1 в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 права та об`язки забудовника на житловий будинок позначений в Технічному паспорті від 04.04.2018 під літерою «А-1» розміром 11,65 х 8,15 кв.м., загальною площею 100,7 кв.м., житловою площею 46,1 кв.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Вирішено питання судових витрат.

Рішення суду оскаржила відповідач Львівська міська рада в особі представника Синьовського Б.В.

В апеляційній скарзі зазначає, що рішення суду ухвалено з порушенням норм матеріального права, висновки суду не відповідають обставинам справи. Вказує, що спірний об`єкт був вже самочинно збудований станом на 2003 рік, тобто до отримання дозвільних документів на такий.

Можливість завершення будівництва вже збудованого будинку суд пояснює Розпорядженням Сихівської РА ЛМР №99 від 15.02.2005 року та №85 від 06.02.2006 року. Однак, такими рішеннями фактично надавався дозвіл на виготовлення документації з метою подальшого юридичного оформлення вже збудованого об`єкта самочинного будівництва.

Позиція представника позивача пояснюється рішеннями виконавчого комітету від 06.05.2005 року №406 та від 16.04.2004 року № 364. Зазначені рішення стосувалися регулювання порядку розгляду питань з самовільного (самочинного) будівництва у м.Львові, що стосуються фізичних і юридичних осіб, уповноваженими на це структурними підрозділами міської ради і визначає механізм виконання прийнятих рішень та передбачали можливість введення в правове поле України самочинно здійсненого будівництва ( пункти 1.1 та 1.2 відповідних положень).

Вважає, що померла мама позивача ОСОБА_3 за своє життя не набула права власності на самочинно збудоване майно, не мала права забудувати самовільно зайняту земельну ділянку. На підставі розпоряджень районної адміністрації остання мала лише можливість вирішити питання права власності на вже збудовану нею споруду.

Зазначає, що судом не було досліджено в якому стані та якої площі спірний об`єкт забудови.

Просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення, яким в позові відмовити за безпідставністю.

На виконання вимог ст.360 Цивільного процесуального кодексу України (далі по тексту ЦПК) представником позивача ОСОБА_1 - адвокатом Данильчук В.М. надано суду відзив.

У відзиві адвокат Данильчук В.М. зазначає, що доводи апеляційної скарги ґрунтуються на нормах матеріального права, які не врегульовували спірні правовідносини та не були чинними на момент виникнення спірних правовідносин (на 15.02.2005 року).

Аргументи апелянта не відповідають фактичним обставинам у справі, які були встановлені судом першої інстанції на основі поданих позивачем доказів, зокрема, на підставі розпорядження Сихівської РА ЛМР № 99 від 15.02.2005 року.

Просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги, рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Від відповідача по справі ОСОБА_2 надійшла заява про слухання справи у його відсутності. Він заперечує проти доводів апеляційної скарги, просить рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Представник апелянта ЛМР в судове засідання не з`явився, належним чином повідомлявся про день і час слухання справи.

Відповідно до частини другої статті 372 ЦПК неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши пояснення представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Данильчука В.М. на заперечення доводів апеляційної скарги, вивчивши матеріали цивільної справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення.

Згідно ч.1 ст.367 ЦПК суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ч.3 ст.3 ЦПК провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Матеріалами справи встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_3 . Спадкоємцями першої черги по закону померлої ОСОБА_3 , які прийняли спадщину є її сини: ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , які успадкували по ј частині житлового будинку з Ѕ житлового будинку АДРЕСА_1 .

Крім цього, до складу спадкового майна померлої ОСОБА_3 входить право забудовника житлового будинку розміром 11,65х 8,15, що позначено у Технічному паспорті від 25.09.2009 року та в Технічному паспорті від 04.04.2018 року літерою «А»-1 загальною площею 100,7 кв.м за адресою АДРЕСА_1 також право на житлову прибудову розміром 7,74х 7,75м позначену у Технічному паспорті від 25.09.2009 року та в Технічному паспорті від 04.04.2018 року під літерою «А»-2 за адресою АДРЕСА_1 .

Спадкоємці ОСОБА_1 та ОСОБА_2 домовилися про порядок прийняття прав забудовника та визначилися, що право забудовника житлового будинку під літерою «А»-1 розміром 11,65х 8,15м успадковує в цілому позивач ОСОБА_1 , оскільки він фактично проживає в даному будинку, а право на житлову прибудову під літерою «А-2» розміром 7,74х7,75м успадковує в цілому відповідач ОСОБА_2 , оскільки він фактично проживає в даному будинку та позовні вимоги ОСОБА_1 визнав у заяві про визнання позову від 14.03.2021 року та у заяві від 03.08.2022 року та від 06.09.2022 року.

Право спадкоємців на розподіл часток, які є рівними, належить їм самим та вирішується за спільною згодою, що передбачено ст.ст. 1267, 1278 Цивільного кодексу України (далі по тексту ЦК).

Судом встановлено, що житловий будинок під літерою «А»-1 та житлова прибудова під літерою «А-2» були збудовані при житті ОСОБА_3 самочинно на земельній ділянці загальною площею 0,1887 га за адресою: АДРЕСА_1 . За категорією земель дана земельна ділянка відноситься до земель житлової та громадської забудови, що підтверджується Довідкою про правовий статус земельної ділянки від 30.03.2009 року, виданої Управлінням земельних ресурсів у м.Львові.

Дана земельна ділянка перебувала у фактичному користуванні двох осіб: покійної ОСОБА_3 та ОСОБА_4 .

Ухвалою Сихівського районного суду м.Львова від 27.09.2010 року № 2-105/2-10 за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , треті особи: ЛМР, Управління земельних ресурсів у м.Львові затверджено мирову угоду, якою визначено порядок користування земельною ділянкою по АДРЕСА_1 .

Згідно мирової угоди ОСОБА_3 було виділено у користування земельну ділянку загальною площеню 905,1 кв.м із загальної земельної ділянки та затверджено її межі в натурі.

Мирова угода була складена і затверджена судом на підставі Висновку № 533 будівельно-технічної експертизи, складеної ТОВ «Гал-Світ» 26.04.2010 року. Даним висновком також встановлено, що фактичний розмір земельної ділянки по АДРЕСА_1 , яка перебувала у користуванні ОСОБА_3 становить 1887 кв.м (0,1887 га). На даний час земельна ділянка, яка перебувала у фактичному користуванні ОСОБА_3 перебуває у користуванні ОСОБА_1 та ОСОБА_2 як спадкоємців, які прийняли спадщину.

28.08.2017 року Сихівським районним судом м.Львова прийнято рішення у справі №464/180/17 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ЛМР, треті особи: ОСОБА_4 , приватний нотаріус ЛМНО Ковтун Л.Б., Управління державної реєстрації ЛМР про встановлення факту, що має юридичне значення та визнання права власності в порядку спадкування, яке набрало законної сили.

Даним рішенням суд визнав за ОСОБА_1 право власності на ј будинку АДРЕСА_1 , який складається із двох кімнат житловою площею 43,1 кв.м і кухні ( без врахування самочинно збудованих об`єктів) в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , однак в реєстрі прав власності було зареєстровано право власності на цілий об`єкт-будинок АДРЕСА_1 загальною площею 176 кв.м. Незважаючи на те, що за рішенням Сихівського районного суду м.Львова від 21.05.2013 року було зареєстровано право власності на цілий об`єкт- будинок АДРЕСА_1 загальною площею 176 кв.м., однак у вказаному рішенні суду не було визначено право власності на об`єкт нерухомості вцілому, а зазначення про таке у Інформаційній довідці, без відповідного правовстановлюючого документу, не свідчить про виникнення права власності на самочинно збудовані об`єкти.

Згідно ч.4 ст.82 ЦПК обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Судом встановлено, що окремо розташований житловий будинок під літерою «А-1» загальною площею 100,7 кв.м за адресою АДРЕСА_1 будувався самочинно покійною ОСОБА_3 .

При житті ОСОБА_3 набула прав та обов`язків забудовника даного житлового будинку, шляхом отримання дозволу на завершення робіт щодо забудови індивідуального житлового будинку на АДРЕСА_1 на підставі Розпорядження Сихівської РА ЛМР № 99 від 15.02.2005 року «Про надання дозволу на завершення робіт щодо забудови індивідуального житлового будинку на АДРЕСА_1 » та Розпорядження Сихівської РА ЛМР №85 від 06.02.2006 року «Про внесення змін в розпорядження Сихівської РА від 15.02.2005 року №99 «Про надання дозволу на завершення робіт щодо забудови індивідуального житлового будинку по АДРЕСА_1 ».

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1 , суд першої інстанції дав належну правову оцінку фактичним обставинам справи та прийнятими Сихівською РА ЛМР Розпорядженням №99 та №85, проаналізував Витяги з протоколу №2 міжвідомчої комісії при виконкомі ЛМР від 18.02.2004 року та від 20.01.2004 року, Акти обстеження будівлі АДРЕСА_1 від 11.11.2003 року, Акт встановлення і узгодження меж земельної ділянки від 16.12.2002 року, Лист управління архітектури та урбаністики від 23.07.2020 року № 2401-вих.-56097, Архітектурно-планувальне завдання № 128 від 27.02.2006 року та інші документи, що стосуються виготовлення права власності на об`єкт нерухомості, які перераховані у рішенні суду, що переглядається.

Враховуючи те, що Сихівським районним судом м.Львова від 28.08.2017 року було відмовлено у визнанні права власності за ОСОБА_1 на ј частку будинку АДРЕСА_1 площею 176,7 кв.м, оскільки такі є самочинні, а також те, що за життя ОСОБА_3 не завершила процес оформлення права власності на зазначений будинок під літ. «А-1» загальною площею 100,7 кв.м, отримавши при цьому всі дозвільні документи, суд на підставі досліджених матеріалів справи визнав за позивачем права забудовника даного житлового будинку.

Колегія суддів не погоджується з доводами апелянта, що згідно Розпорядження Сихівської РА ЛМР №99 від 15.02.2005 року «Про надання дозволу на завершення робіт щодо забудови індивідуального житлового будинку на АДРЕСА_1 » ОСОБА_3 не набула право завершити будівництво спірного будинку, оскільки таке вже було завершено. Зазначеним Розпорядженням, вважає апелянт, ОСОБА_3 отримала дозвіл на виготовлення документації з метою подальшого введення в експлуатацію вже завершеного об`єкта самочинного будівництва. Твердження апелянта спростовується змістом пункту 2 Розпорядження Сихівської РА ЛМР №99 від 15.02.2005 року «Про надання дозволу на завершення робіт щодо забудови індивідуального житлового будинку на АДРЕСА_1 » у якому прописано: Дозволити завершити роботи щодо забудови індивідуального житлового будинку на АДРЕСА_1 ».

Колегія суддів не погоджується із посиланням апелянта на норми ч.2 ст.376, ч.1 ст.375, ч.1 ст.413 ЦК України, оскільки спірні правовідносини виникли на підставі локальних нормативно-правових актів, а саме: Розпорядження Сихівської РА ЛМР №99 від 15.02.2005 року та Розпорядження №85 від 06.02.2006 року, які ніким не оспорені, видані на підставі Положення про Сихівську РА та її структуру, Положення про порядок врегулювання питань самовільного будівництва у м.Львові та Положення про порядок врегулювання питань самочинного будівництва у м.Львові, є чинними, на їх підставі проводилися будівельні роботи та видавалися інші дозвільні документи, що стосувалися спірної забудови.

Відповідно до п.16.1, 16.4 розділу 16 «Наслідки самочинного будівництва» Положення №406 прописано, що районна адміністрація, виконавчий комітет ЛМР відповідно до підвідомчості розгляду питань самочинного будівництва, обумовленого у п.11 цього Положення, може прийняти по кожному конкретному випадку самочинного будівництва рішення:

-про погодження самочинного будівництва за наявності позитивних висновків, документів і матеріалів, обумовлених у пунктах 12,13, 14 цього Положення. Об`єкти самочинного будівництва, по яких прийнято розпорядження районної адміністрації або рішення виконавчого комітету міської ради про погодження будівництва, у всіх випадках після закінчення будівництва підлягають прийняттю в експлуатацію у встановленому чинним законодавством порядку. Право власності на таке нерухоме майно виникає з моменту державної реєстрації.

За змістом п.16.1 положення №406 рішення виконкому або розпорядження голови районної адміністрації може бути підставою для надання фізичній або юридичній особі земельної ділянки під здійснене (здійснюване) будівництво у встановленому чинним законодавством порядку.

Згідно вище названих підзаконних нормативно-правових актів (розпоряджень) для отримання дозволу на завершення самочинного будівництва, набуття прав та обов`язків забудовника не вимагалося від спадкодавця набуття права власності чи користування земельною ділянкою як особою, яка самочинно збудувала житловий будинок.

Безпідставними також є посилання апелянта на положення ст.ст. 376, 375, 413 ЦК України, що тільки власник земельної ділянки чи землекористувач має право на забудову. Зазначені норми права стосуються інших правовідносин, ніж ті, які суд розглядав.

Відповідно до п.8 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», якщо будівництво здійснювалося згідно із законом, то у разі смерті забудовника до завершення будівництва його права та обов`язки як забудовника входять до складу спадщини.

Якщо об`єкт будівництва не був завершений спадкодавцем чи не був прийнятий в експлуатацію, або право власності не було за ним зареєстровано, то до складу спадщини входять усі належні спадкодавцеві як забудовнику права та обов`язки, а саме: право власності на будівельні матеріали та обладнання, які були використані спадкодавцем у процесі цього будівництва, право завершити будівництво ( як правонаступник спадкодавця- замінений у порядку спадкування забудовник); право передати від свого імені для прийняття в експлуатацію завершений будівництвом об`єкт; право одержати на своє ім`я свідоцтво про право власності та зареєструвати право власності.

Такий правовий висновок викладений упостанові Верховного Суду від 04.05.2022 року у справі № 372/4235/19.

У постанові Верховного Суду від 04 травня 2022 року у справі № 372/4235/19 прописано, що незначні відхилення від проекту, наявність добудови та другого поверху замість мансарди не можуть свідчити про втрату спадкоємцем прав забудовника, зокрема, за умови перебудови та приведення характеристик забудови до існуючого проекту або внесення у встановленому порядку змін до нього.

Європейський суд з прав людини прописав, що згідно його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення ( Справа «Серявін та інші проти України», рішення від 10 лютого 2010 року).

Враховуючи те, що судом першої інстанції належно встановлені фактичні обставини справи, дано ім. правову оцінку, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, колегія суддів не вбачає підстав для скасування законного і справедливого рішення суду.

Відповідно до ст.375 ЦПК суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 367, 374 ч.1п.1; 375; 383; 384 389-391ЦПК України,- суд апеляційної інстанції

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу представника Львівської міської ради залишити без задоволення.

Рішення Сихівського районного суд м.Львова від 05 жовтня 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови в порядку, визначеному ст. ст. 389-391 ЦПК України.

Повний текст постанови складено 29 вересня 2022 року.

Головуючий суддя Ю.Р.Мікуш

Судді: Т.І.Приколота

Р.В.Савуляк