ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 619/3351/20 Номер провадження 22-ц/814/2673/22Головуючий у 1-й інстанції Нечипоренко І.М. Доповідач ап. інст. Хіль Л. М.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 вересня 2022 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого судді Хіль Л.М.,

суддів: Дряниці Ю.В., Пилипчук Л.І.,

розглянув у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи апеляційні скарги ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на рішення Дергачівського районного суду Харківської області від 20 жовтня 2021 року по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення пені за прострочення сплати аліментів,.

Апеляційний суд заслухавши доповідь судді-доповідача,-

В С Т А Н О В И В:

У липні 2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду з вказаним позовом, в якому, з урахуванням зменшення розміру позовних вимог, просила стягнути з відповідача пеню по аліментах у розмірі 99634,00 грн.

В обґрунтування позовних вимог вказувала, що відповідач ухиляється від сплати аліментів на утримання сина згідно рішення Дергачівського районного суду Харківської області від 13.10.2006, внаслідок чого утворилася заборгованість починаючи з жовтня 2016 року та станом на 01.07.2021 становить 99634,00 грн.

Рішенням Дергачівського районного суду Харківської області від 20 жовтня 2021 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 пеню за прострочення сплати аліментів в розмірі 7693,54 грн.

В іншій частині позову відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_2 судовий збір на користь держави в сумі 76,92 грн.

Не погодившись із вказаним рішенням, його в апеляційному порядку оскаржила ОСОБА_1 просила рішення місцевого суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити повністю.

В обґрунтування апеляційної скарги вказує, що місцевим судом не вірно обраховано суму пені, оскільки пеня повинна нараховуватися до дня повного погашення або до дня ухвалення рішення суду.

Також із вказаним рішенням не погодився ОСОБА_2 який оскаржив його в апеляційному порядку, просив рішення місцевого суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позову слід відмовити.

В обґрунтування апеляційної скарги вказує, що виконавчий лист про стягнення аліментів було повернуто стягувачу за її заявою, вказане підтверджує відсутність його вини у виникненні заборгованості по аліментах, а тому відсутні підстави стягувати з нього пеню.

Апеляційний суд, перевіривши законність та обґрунтованість рішення місцевого суду у межах заявлених вимог та доводів апеляційних скарг, приходить до висновку, що апеляційні скарги задоволенню не підлягають.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Місцевим судом вірно встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано 20 березня 2007 року, про що свідчить свідоцтво про розірвання шлюбу (а.с. 10).

Від спільного проживання сторони мають сина ОСОБА_3 (а.с. 6), на утримання якого рішенням Дергачівського районного суду Харківської області від 13 жовтня 2006 року по справі № 2-1598/06 з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 стягнуто аліменти в розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Згідно відомостей Міжрайонного відділу ДВС по Дергачівському та Золочівському районах 19.01.2007 до відділу надійшов виконавчий лист № 2-1598 виданий 13.10.2006 Дергачівським районним судом Харківської області про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 аліментів на утримання сина ОСОБА_5 , 2004 р.н. в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку до повноліття дитини. 21.03.2007 на підставі п. 1 ч. 1 ст. 40 ЗУ «Про виконавче провадження» винесено постанову про повернення виконавчого документу стягувачеві. Повторно до відділу надійшов на виконання виконавчий лист № 2-1598 та 23.10.2019 відкрито виконавче провадження АСВП №60308610 (а.с. 92).

Як убачається із розрахунку боргу по аліментах за виконавчим листом № 2-1598/06 від 15.10.2019 виданим Дергачівським районним судом Харківської області станом на 01.07.2021 заборгованість ОСОБА_2 з жовтня 2016 року становить 99634,00 грн (а.с. 172-173).

Місцевим судом також встановлено, що 21.03.2007 виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа № 2-1598 від 13.10.2006 про стягнення з ОСОБА_2 аліментів завершено за письмовою заявою стягувача.

Згідно з п. 1 ч. 1, ч. 5 ст. 40 ЗУ «Про виконавче провадження» (в редакції чинній станом на 21.03.2007) виконавчий документ, прийнятий державним виконавцем до виконання, за яким стягнення не провадилося або було проведено частково, повертається стягувачеві за письмовою заявою стягувача. Повернення виконавчого документа стягувачеві з підстав, передбачених пунктами 2-6 ч.1 цієї статті, не позбавляє його права повторно пред`явити виконавчий документ до виконання в межах строків, встановлених статтею 21 цього Закону.

Крім того, позивач 31.07.2009 надала відповідачу письмову розписку, зі змісту якої убачається, що вона відмовляється від сплати аліментів її дитині ОСОБА_2 (а.с. 85), факт написання саме позивачем такої розписки було нею підтверджено у судовому засіданні.

15 жовтня 2019 року позивач звернулася до ВДВС з заявою про відкриття виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого листа № 2-1598/06 та постановою від 23.10.2019 відкрито виконавче провадження №60308610 про стягнення з ОСОБА_2 аліментів на користь ОСОБА_4 (а.с. 96-97).

Відмовляючи в задоволення позовних вимог в частині стягнення пені до 23.10.2019 року місцевий суд виходив з того, що відсутня вина платника аліментів, оскільки ОСОБА_1 сама відмовилася від отримання аліментів подавши відповідну заяву до ВДВС 21.03.2007 виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа № 2-1598 від 13.10.2006 про стягнення з ОСОБА_2 аліментів було завершено за письмовою заявою стягувача.

Задовольняючи позов в частині стягнення пені за прострочення сплати аліментів за період з листопада 2019 року по травень 2021 року місцевий суд виходив з доведеності вказаних вимог, оскільки виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа № 2-1598/06 відкрито постановою від 23.10.219 року № 60308610 про стягнення з ОСОБА_2 аліментів на користь ОСОБА_4 , а в матеріалах справи відсутні докази, що відповідач вжив всіх залежних від нього заходів щодо належного виконання зобов`язання.

Апеляційний суд вважає такий висновок місцевого суду вірним з наступних підстав.

Відповідно до статті 51 Конституції України та статті 180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язанні утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття.

За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Згідно з ч. 1 ст. 196 СК України у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості.

Неустойка (пеня) - це спосіб забезпечення виконання зобов`язання. Її завдання - сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Однак таку функцію неустойка виконує до моменту порушення зобов`язання боржником. Після порушення боржником свого обов`язку неустойка починає виконувати функцію майнової відповідальності. Це додаткові втрати боржника, майнове покарання його за невиконання або невчасне виконання обов`язку сплатити аліменти.

Стягнення неустойки є санкцією за ухилення від сплати аліментів.

Ухиленням від сплати аліментів слід вважати дії або бездіяльність винної особи, спрямовані на невиконання рішення суду про стягнення з неї на користь стягувача визначеної суми аліментів. Вони можуть виразитисьяк у прямій відмові від сплати встановлених судом аліментів, так і в інших діях (бездіяльності), які фактично унеможливлюють виконання вказаного обов`язку (приховуванні заробітку (доходу), що підлягає обліку при відрахуванні аліментів, зміні місця роботи чи місця проживання з неподанням відповідної заяви про необхідність стягування аліментів тощо).

Тлумаченнястатті 196 СК України свідчить про те, що відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи.

На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин.

Перелік причин з яких утворилась заборгованість не з вини платника аліментів не є вичерпним і може встановлюватись судом у кожному випадку окремо на підставі поданих доказів.

Вказаний висновок підтверджується наступним.

Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства (частина дев`ятастатті 7 СК України).

Згідно зістаттею 8 СК України, якщо особисті немайнові та майнові відносини між подружжям, батьками та дітьми, іншими членами сім`ї та родичами не врегульовані цим Кодексом, вони регулюються відповідними нормамиЦК України, якщо це не суперечить суті сімейних відносин.

Відповідно до частини першої статті 9 ЦК України положення цього Кодексу застосовуються до врегулювання відносин, які виникають у сферах використання природних ресурсів та охорони довкілля, а також до трудових та сімейних відносин, якщо вони не врегульовані іншими актами законодавства.

Тлумаченнястатті 8 СК Українита частини першоїстатті 9 ЦК Українидозволяє зробити висновок, що положенняЦК Українисубсидіарно застосовуються для регулювання сімейних відносин.

Особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання (частини перша та другастатті 614 ЦК України).

Тлумачення вказаних норм свідчить, що стягнення пені, передбаченої абзацом 1 частини першоїстатті 196 СК України, можливе лише у разі виникнення заборгованості з вини особи, зобов`язаної сплачувати аліменти.

Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду (справа № 661/905/19) уточнила висновок, викладений у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 29 серпня 2018 року у справі № 572/1689/16-ц (провадження № 61-311 св 17), зазначивши, що відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи, а не у всіх випадках, крім несвоєчасної виплати заробітної плати, затримки або неправильного перерахування аліментів банками.

Із матеріалів справи вбачається, що 21.03.2007 виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа № 2-1598 від 13.10.2006 про стягнення з ОСОБА_2 аліментів завершено за письмовою заявою стягувача.

Згідно з п. 1 ч. 1, ч. 5 ст. 40 ЗУ «Про виконавче провадження» (в редакції чинній станом на 21.03.2007) виконавчий документ, прийнятий державним виконавцем до виконання, за яким стягнення не провадилося або було проведено частково, повертається стягувачеві за письмовою заявою стягувача. Повернення виконавчого документа стягувачеві з підстав, передбачених пунктами 2-6 ч.1 цієї статті, не позбавляє його права повторно пред`явити виконавчий документ до виконання в межах строків, встановлених статтею 21 цього Закону.

Крім того, позивач 31.07.2009 надала відповідачу письмову розписку, зі змісту якої убачається, що вона відмовляється від сплати аліментів її дитині (а.с. 85), факт написання саме позивачем такої розписки було нею підтверджено у судовому засіданні.

Із матеріалів справи вбачається, що 15 жовтня 2019 року позивач звернулася до ВДВС з заявою про відкриття виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого листа № 2-1598/06 та постановою від 23.10.2019 відкрито виконавче провадження №60308610 про стягнення з ОСОБА_2 аліментів на користь ОСОБА_4 (а.с. 96-97).

Враховуючи той факт, що позивач добровільно відмовилася від отримання аліментів від ОСОБА_2 , подавши відповідну заяву до ВДВС, з 2007 до 2019 року не зверталася ні до відповідача ні до виконавчої служби з приводу примусового виконання рішення суду, матеріали справи не містять доказів виникнення заборгованості саме з вини відповідача, місцевий суд дійшов вірного висновку про відмову в задоволенні позовних вимог про стягення пені за період до 23.10.2019 року.

Згідно з частиною першоюстатті 196 СК України у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості.

Правило про стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення полягає в тому, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів враховується розмір несплачених аліментів за кожний місяць та кількість днів прострочення за кожним платежем окремо.

Аліменти нараховуються щомісячно, тому строк виконання цього обов`язку буде різним, а отже, кількість днів прострочення сплати аліментів за кожен місяць також буде різною.

Законодавець встановив розмір пені - 1 відсоток за кожен день прострочення та період, за який нараховується пеня - за кожен день, починаючи з наступного, в який мала бути здійснена сплата аліментів за відповідний місяць, але таке зобов`язання не було виконане, і до дня, в який проведена сплата заборгованості чи до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені.

Таке правило застосовується в разі прострочення виконання зобов`язання зі сплати аліментів за місяць, у який вони мали бути сплачені.

Розмір пені за місячним платежем розраховується наступним способом: заборгованість зі сплати аліментів за конкретний місяць (місячний платіж) необхідно помножити на кількість днів заборгованості, які відраховуються з першого дня місяця, наступного за місяцем, в якому мали бути сплачені, але не сплачувалися аліменти, до дня їх фактичної виплати (при цьому день виконання зобов`язання не включається до строку заборгованості), та помножити та один відсоток.

Тобто формулою нарахування пені є: заборгованість за місяць х кількість днів прострочення х 1 %.

За цим правилом обчислюється пеня за кожним простроченим місячним платежем.

Загальний розмір пені становить суму розмірів пені, обчисленої за кожним місячним (періодичним) платежем.

У разі виплати аліментів частинами, необхідно зазначити, що якщо такі часткові платежі вчинені протягом місяця, в якому повинні сплачуватися аліменти, і їх загальна сума становить місячний платіж, визначений у рішенні суду про стягнення аліментів, вважається, що той з батьків, який повинен сплачувати аліменти, виконав ці зобов`язання.

У разі, якщо місячний платіж сплачено не у повному розмірі, то пеня буде нараховуватися з першого дня місяця, наступного за місяцем сплати чергового платежу, на різницю між розміром, який мав бути сплачений на утримання дитини, та розміром фактично сплачених аліментів з урахуванням строку прострочення та ставки пені - 1 %.

Строк прострочення обчислюється з урахуванням раніше зазначеного правила і починає перебіг з першого дня місяця, наступного за місяцем внесення періодичного платежу, до дня, який передує дню сплати заборгованості.

У разі, якщо заборгованість зі сплати аліментів погашено частково в іншому місяці, то визначення пені на заборгованість зі сплати аліментів розраховується з урахуванням розміру несплаченої частки аліментів за певний місяць з дня сплати частки місячного платежу і до дня, який передує дню погашення заборгованості за відповідним місячним платежем, помножену на 1 %.

Таких правових висновків щодо порядку обчислення пені у разі виникнення заборгованості зі сплати аліментів дійшла Велика Палата Верховного Суду в постанові від 03 квітня 2019 року у справі №333/6020/16-ц (провадження №14-616цс18).

З розрахунку державного виконавця встановлено, що ОСОБА_2 не в повному обсязі сплачував призначені судом аліменти, внаслідок чого, починаючи з листопада 2019 року по травень 2021 року утворилася заборгованість, загальний розмір якої становить 24898,50 грн., при цьому в матерілах справи міститься квитанція про сплату відповідачем аліментів за червень 2021 року у розмірі 3000 грн.

Здійснюючи розрахунок пені за вказаний період, суд першої інстанції, з урахуванням положень ст.196 СК України та правової позиції Верховного Суду від 03 квітня 2019 року дійшов обґрунтованого висновку, що загальний розмір неустойки (пені) за прострочення сплати ОСОБА_2 аліментів становить 7693,54 грн.

Цей розмір судом розрахований шляхом множення заборгованості зі сплати аліментів за конкретний місяць (місячний платіж) на кількість днів заборгованості та помножено на 1%.

Отже пеня за несвоєчасну сплату аліментів за період з листопада 2019 року по травень 2021 року в загальній сумі становить 7693,54 грн, а саме: листопад 2019 року 2756,25 грн х 1% х 30 днів = 826,88 грн; грудень 2019 року 1256,25 грн х 1% х 31 день = 389,44 грн; січень 2020 року 2536,75 грн х 1% х 31 день = 786,39 грн; березень 2020 року 206,75 грн х 1% х 31 день = 64,09 грн; квітень 2020 року 996,50 грн х 1% х 30 днів = 298,95 грн; травень 2020 року 996,5 грн х 1% х 31 день = 308,92 грн; червень 2020 року 996,50 грн х 1% х 30 днів = 298,95 грн; липень 2020 року 1292,75 грн х 1% х 31 день = 400,75 грн; серпень 2020 року 1292,75 грн х 1% х 31 день = 400,75 грн; вересень 2020 року 1292,75 грн х 1% х 30 днів = 387,83 грн; жовтень 2020 року 1467,25 грн х 1% х 31 день = 454,85 грн; листопад 2020 року 1467,25 грн х 1% х 30 днів = 440,18 грн; грудень 2020 року 1467,25 грн х 1% х 31 день = 454,85 грн; січень 2021 року 1467,25 грн х 1% х 31 день = 454,85 грн; лютий 2021 року 2967,25 грн х 1% х 28 днів = 830,83 грн; квітень 2021 року 1467,25 грн х 1% х 30 днів = 440,18 грн; травень 2021 року 1467,25 грн х 1% х 31 день = 454,85 грн.

Всього за період з листопадав 2019 року по травень 2021 року сума пені за порушення відповідачем зобов`язань по сплаті аліментів складає 7693,54 грн.

З урахуванням викладеного, колегія суддів погоджується з розрахунком неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, здійснений судом першої інстанції та вважає його обґрунтованим.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 щодо невірного розрахунку заборгованості не заслуговують на увагу та спростовуються висновками які викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 квітня 2019 року у справі №333/6020/16-ц (провадження №14-616цс18).

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 щодо відсутності в його діях вини з приводу порушення зобов`язання щодо сплати аліментів не заслуговують на увагу з огляду на наступне.

Статтями 12,81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Матеріали справи свідчать про те, що відповідач був обізнаний про необхідність утримувати дитину, у тому числі і на підставі відповідного судового рішення. Проте свої зобов`язання вчасно не виконував.

Відповідно до частини п`ятої статті 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України. У пункті 9 частини третьої статті 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов`язковість рішень суду.

Отже, відповідач зобов`язаний сплачувати аліменти, що свідчить про наявність презумпції вини платника аліментів у виникненні заборгованості з їх сплати та є підставою для застосування до відповідача відповідальності, передбаченої частиною першою статті 196 СК України.

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та порушення норм процесуального права, а зводяться лише до переоцінки доказів.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, й міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення («Серявін та інші проти України» (Seryavin and Others v.Ukraine) від 10.02.2010 року, заява №4909/04).

Таким чином, апеляційні скарги підлягають залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 374,375, 381, 384 ЦПК України, апеляційний суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційні скарги ОСОБА_1 та ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Дергачівського районного суду Харківської області від 20 жовтня 2021 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя Л.М. Хіль

Судді Ю.В. Дряниця

Л.І. Пилипчук

Повний текст постанови складено 30.09.2022 року