Справа № 484/5432/19 Головуючий у першій інстанції Паньков Д. А.
Провадження №22-ц/812/691/22 Доповідач в апеляційній інстанції Ямкова О. О.

П О С Т А Н О В А

Іменем України

28 вересня 2022 року м. Миколаїв

Миколаївській апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючої: Ямкової О. О.,

суддів: Колосовського С. Ю., Локтіонової О. В.,

із секретарем: Ковальським Є. В.,

за участю: представника позивача - ОСОБА_1 ,

представника відповідача ОСОБА_2 ,

відповідача ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу

за апеляційною скаргою

ОСОБА_3

На рішення Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 4 травня 2022 року, ухваленого під головуванням судді Панькова Д. А. в залі суду в місті Первомайськ Миколаївської області о 9 годині 30 хвилин зі складанням його повного тексту 13 травня 2022 року, по справі

за позовом

Приватного сільськогосподарського підприємства «Кумари»

(далі - ПСГП «Кумари»)

до ОСОБА_3 ,

Товариства з обмеженою відповідальністю «Агрофірма Корнацьких»

(ТОВ «Агрофірма Корнацьких»)

про визнання недійсним договору оренди земельної ділянки,

В С Т А Н О В И Л А:

29 листопада 2019 року ПСГП «Кумари» звернулось до суду з позовною заявою до ОСОБА_3 , ТОВ «Агрофірма Корнацьких» про визнання недійсним договору оренди земельної ділянки, укладеного між відповідачами 19 травня 2015 року.

В обґрунтування позову зазначало, що 1 жовтня 2010 року між ПСГП «Кумари» та ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , спадкоємицею якого є відповідачка ОСОБА_3 укладено договір оренди земельної ділянки сільськогосподарського призначення площею 4,95 га, розташованої в межах території Кумарівської сільської ради Первомайського району Миколаївської області строком 49 років, який зареєстровано у Книзі записів державної реєстрації договорів оренди землі по Кумарівській сільській раді Первомайського району 9 грудня 2010 року за №30, та до наступного часу не розірвано.

В листопаді 2019 року ПСГП «Кумари» довідалось, що 19 травня 2015 року відповідачка ОСОБА_3 , яка успадкувала спірну земельну ділянку після смерті первісного орендодавця ОСОБА_4 , уклала з ТОВ «Агрофірма Корнацьких» договір оренди земельної ділянки, яка знаходиться в користуванні позивача на підставі договору від 1 жовтня 2010 року.

Відтак, передавши ту ж саму земельну ділянку в оренду за іншим договором, орендодавець порушила права ПСГП «Кумари», як первісного орендаря, який отримав спірну земельну ділянку в оренду раніше товариства.

Просило визнати вказаний договір недійсним, оскільки ОСОБА_3 передала земельну ділянку в оренду ТОВ «Агрофірма Корнацьких» в порушення обов`язків за діючим договором оренди з ПСГП «Кумари», а також вимог статтей 27, 32 Закону України «Про оренду землі».

У відзиві на позовну заяву відповідач ТОВ «Агрофірма Корнацьких» вважало позов ПСГП «Кумари» не обґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню, посилалося також на пропуск позивачем позовної давності.

Одночасно товариство звернулося з заявами про зупинення провадження по справі за цим позовом до розгляду цивільної справи №484/5561/19 за позовом ОСОБА_3 до ПСГП «Кумари» про розірвання договору оренди, зобов`язання повернути земельну ділянку та стягнення заборгованості по орендній платі, та про застосування позовної давності.

Ухвалою Первомайського районного суду Миколаївської області від 22 вересня 2020 року провадження по справі за цим позовом зупинено до набрання законної сили рішенням суду по цивільній справі 2/484/384/20 (справа №484/5561/19).

Рішенням Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 18 листопада 2020 року, залишеним без змін постановою Миколаївського апеляційного суду від 21 береня 2021 року в частині відмови, судами відмовлено в задволенні позовних вимог про розірвання договору оренди та зобов`язання повернути земельну ділянку. В частині стягнення заборгованості зі сплати орендної плати, рішення скасовано та ухвалено нове рішення.

Ухвалою Первомайського районного суду Миколаївської області від 17 січня 2022 року провадження по справі відновлено.

Рішенням Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 4 травня 2022 року позов ПСПГ «Кумарі» задоволено, визнано недійсним з моменту укладення договір оренди земельної ділянки площею 4, 9478 га, кадастровий номер :01:000:0394, який укладено 19 травня 2015 року між ОСОБА_3 та ТОВ «Агрофірма Корнацьких», та зареєстровано державним реєстратором Первомайського міськрайонного управління юстиції Миколаївської області 24 вересня 2015 року, номер запису про речове право 11410305.

Додатковим рішення Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 24 травня 2022 року з ТОВ «Агрофірма Корнацьких» стягнуто на користь ПСГП «Кумари» 960 грн 50 коп. судового збору.

При ухвалені рішення суд виходив з того, що орендодавець не мала права укладати договір оренди земельної ділянки з іншим орендарем за наявності діючого договору оренди з позивачем, який є чинним.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 посилаючись на те, що рішення суду ухвалене з порушенням норм процесуального права та неправильним застосування норм матеріального права просить скасувати його та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову.

Обґрунтовула свої доводи тим, що суд не дослідив належним чином доказів державної реєстрації договору оренди земельної ділянки укладеного між ОСОБА_4 та позивачем, вважаючи, що наявий запис реєстрації у відповідній книзі не може бути належним доказом державної реєстрації такого договору, оскільки на її думку книги реєстрації не могли зберігатись в Кумарівській сільській раді, через те, що державна реєстрація договорів оренди земельних ділянок здійснювалась структурними підрозділами Держкомзему України. Тому посилаючись виключно на неналежність реєстрації первісного договору оренди, вважала відсутніми умови для визнання недійсним договору оренди, який укладено відповідачами.

Вказувала не безпідставність посилання суду на постанову Миколаївського апеляційного суду від 22 березня 2021 року по справі № 484/5561/19, оскільки під час вирішення цієї справи обставини державної реєстрації договору оренду, укладеного в 2010 році не розглядались.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач вважав, її доводи необґрунтованими та такою, що не підлягає задоволенню.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши наведені в скарзі доводи та дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення із наступних підстав.

Суд першої інстанції, задовольняючи позов виходив з того, що що спірний договір укладено між відповідачами та зареєстровано державним реєстратором з порушенням чинного законодавства, оскільки на момент його укладання існував договір, який не був розірваний та земельна ділянка не була витребувана з володіння орендаря.

З такими висновками суду першої інстанції слід погодитися, так як вони відповідають нормам матеріального права та обставинам справи.

Судом встановлено, що відповідачка ОСОБА_3 успадкувала земельну ділянку площею 4,95 га, що розташована на території Кумарівської сільської ради Первомайського району Миколаївської області, та призначена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, після смерті свого батька ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 17, 112-114).

За життя батька відповідача, 1 жовтня 2010 року між ним, як орендодавцем, та позивачем ПСГП «Кумари», як орендарем, підписано договір оренди земельної ділянки загальною площею 4, 95га строком на 49 років з моменту його реєстрації. Цей договір зареєстровано 9 грудня 2010 року за номером 30 в Первомайському міськрайонному відділі Миколаївської регіональної філії Держкомзему України у відповідності до положень Порядку державної реєстрації договорів оренди землі, затвердженого постановою КМУ від 25 грудня 1998 року №2073 з відповідними змінами та доповненнями (а.с. 13-14). За актом про передачу та прийом земельної ділянки в натурі (б/д) ОСОБА_4 передав земельну ділянку, належну йому на підставі державного акту про право приватної власності на землю ЯГ № 597750, в натурі орендарю ПСГП «Кумари» в розмірі 4,95 га (а.с.15).

Незважаючи на дію договору оренди від 1 жовтня 2010 року, новим орендадавцем, яким стала відповідачка ОСОБА_3 , 19 травня 2015 року укладено договір оренди з відповідачем ТОВ «Агрофірма Корнацьких» строком на сім років та стосовно земельної ділянки, яка на час його укладання перебуває в користуванні позивача (а.с.17).

За постановою Миколаївського апеляційного суду від 22 березня 2021 року, ухваленою по справі №484/5561/19 встановлено, що договір оренди, укладений 1 жовтня 2010 року виконується у відповідності до його умов та підстави для його дострокового розірвання за позовном нового орендодавця немає ( а.с. 112-117).

Вимог про визнання договору оренди земельної ділянки, укладеного між позивачем по цій справі та померлим ОСОБА_4 , його донькою, як спадкоємицею не заявлялось, а підстави для його розірвання, як вставлено вищевказаною постановою відсутні.

Посилання відповідачки на неукладіність договору оренди від 1 жовтня 2010 року, як підставу для укладення нею нового договору є помилковим тлумаченням нею діючого на той час законодавства, яке у 2010 році регулювалося виключно положеннями Порядку державної реєстрації договорів оренди землі, затвердженого постановою КМУ від 25 грудня 1998 року №2073 з відповідними змінами та доповненнями, та передбачало ведення Книги записів державної реєстрації договорів оренди землі по кожній сільської, селищної ради тощо.

В той же час предметом дослідження суду у цій справі є договір від 2015 року, а не договір оренди від 2010 року, так як позов пред`явлено ПСГП «Кумари» у зв`язку з порушенням його права орендаря на вільне володіння та користування предметом оренди, та укладенням орендодавцем іншого договору, за яким право оренди передано іншій особі в період дії первісного договору.

Так, за правилами пункту 1 частини 2 статті 11 ЦК України однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини.

Відповідно до частини 1 статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Відповідно до вимог статті 124 ЗК України передача землі в оренду здійснюється на підставі цивільно-правової угоди.

В силу частини 2 статті 792 ЦК України відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом.

Спеціальним законом, яким регулюються відносини, пов`язані з орендою землі, є Закон України «Про оренду землі» від 6 жовтня 1998 року №161-XIV.

Згідно з положеннями статей 13, 15 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі укладається в письмовій формі.

Змістом цього договору є права та обов`язки сторін договору, щодо використання земельної ділянки, визначення розміру орендної плати, порядок і умови її сплати, припинення договору та відшкодування збитків.

Відповідно до статті 13 Закону України «Про оренду землі» (далі - Закон) договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Договір оренди землі укладається у письмовій формі та за бажанням сторін може бути посвідчений нотаріально. Договір оренди землі (у редакції Закону, чинного на момент укладення спірного договору та додаткових договорів до нього) набирає чинності з моменту його державної реєстрації (статті 14, 18, 20 Закону).

За змістом статями 18, 20 Закону України «Про оренду землі» укладений договір оренди землі підлягає державній реєстрації.

Державна реєстрація договорів оренди землі проводиться у порядку, встановленому законом.

Згідно до частини 2 статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмові формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Відповідно до частини 3 статті 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Відповідно до частини 3 статті 409, пункту 2 частини 1 статті 412 ЦК України передбачено, що право користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб припиняється у разі спливу строку, на якій було надано право користування, та на протязі якого власник зобов`язується не перешкоджати землекористувачу в здійсненні його прав.

За змістом статті 396 ЦК України особа, яка має речове право на чуже майно, має право на захист цього права, у тому числі і від власника майна, відповідно до положень глави 29 цього Кодексу.

За такого, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції повно дослідив зазначені обставини справи, дав належну юридичну оцінку наданим доказам та дійшов правильного висновку щодо наявності підстав для визнання недійсним договору оренди від 19 травня 2015 року, так як строк попереднього договору, укладеного між померлим ОСОБА_4 , спадкоємцем якого є відповідачка ОСОБА_3 , та ПСГП «Кумари» не закінчився, і позивач має право на належне володіння та користування землею, оскільки укладення договору оренди між відповідачами суперечить вимогам законодавства.

Оскільки такий висновок відповідає дійсним обставинам справи та вимогам закону, то не вбачається підстав для скасування чи зміни судового рішення.

Щодо застосування до позовних вимог позовної давності, то посилання відповідачки на направлення позивачу 18 червня 2015 року листа про небажання продовжувати правовідносини з оренди через укладення іншого договору, але з подальшим оспорюванням розрахунків за оренду земельної ділянки за діючим договором, не може вважатись подією, коли особа дізналась про порушення її права, оскільки лист не містить посилань на конкретний договір із зазначенням його реквізитів та осіб, з якими його було укладено.

Натомість, як вбачається з витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, то він сформований 13 листопада 2019 року, повністю підтверджує факт укладення спірного договору та містить конкретні відомості, з яких може слідувати висновок про порушення права, а за такого дата формування цього витягу є часом, з якого позивач дізнався про порушення свого права, а тому, виходячи з наведеного, відсутні підстави для відмови у задоволенні позову за спливом позовної давності.

Інші доводи апеляційної скарги відповідачки не спростовують висновків суду та зводяться до помилкового розуміння норм матеріального і процесуального права, переоцінки обставин, вірно встановлених та оцінених судом першої інстанції, і на законність судового рішення у справі не впливають.

Враховуючи викладене, перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення, в межах доводів апеляційної скарги, як того вимагає стаття 367 ЦПК України, колегія суддів не вбачає підстав для його зміни чи скасування, та перерозподілу витрат.

Керуючись статтями 367, 374, 375, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 - залишити без задоволення, а рішення Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 4 травня 2022 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів, у випадках, передбачегних статтею 389 ЦПК України.

Головуючої О. О. Ямкова

Судді С. Ю. Колосовський

О. В. Локтіонова