Справа № 677/1712/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 вересня 2022 року м. Старокостянтинів

Старокостянтинівський районний суд Хмельницької області

в складі: головуючої - судді Сагайдак І.М.

секретаря Повзун С.В.

з участю: позивачки ОСОБА_1 та її представника -

адвоката Сидорука Д.В.

представників органу опіки та піклування ОСОБА_2 ,

ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Старокостянтинів цивільну справу №677/1712/19, 2/683/487/2022 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про відібрання дитини, з участю третіх осіб - органу опіки та піклування виконавчого комітету Старокостянтинівської міської ради Хмельницької області, служби у справах дітей Щиборівської сільської ради Хмельницького району Хмельницької області,

в с т а н о в и в:

У вересні 2019 року ОСОБА_1 звернулась до Красилівського районного суду Хмельницької області з позовом до ОСОБА_4 , Красилівської районної державної адміністрації Хмельницької області і просила:

- скасувати висновок Красилівської районної державної адміністрації Хмельницької області №47/22-14-2590/20188 від 18 вересня 2018 року про неналежне виконання нею батьківських обов`язків;

- скасувати рішення Комісії з питань захисту прав дитини при Красилівській районній державній адміністрації №37 від 18 вересня 2018 року про надання висновку про неналежне виконання нею батьківських обов`язків;

- відібрати у ОСОБА_4 малолітнього ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та передати дитину їй.

Обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги вказує, що вона є матір`ю малолітнього ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Окрім ОСОБА_6 у неї є ще двоє дітей: донька ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та син ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

З червня 2010 року по грудень 2016 року вона проживала однією сім`єю із сином ОСОБА_4 - ОСОБА_9 . Спочатку вони проживали у батьків ОСОБА_9 , а з жовтня 2013 року стали проживати окремо. З січня 2015 року по вересень 2016 року ОСОБА_9 проходив військову службу в зоні АТО, не міг їй допомагати у догляді за дітьми, а тому вона змушена була самостійно доглядати дітей. Оскільки молодшому сину на той час був лише один рік і він потребував постійної її уваги, тому вона не мала можливості відводити ОСОБА_6 у дитячий садок та забирати його. У догляді за дітьми їй стала допомагати мати ОСОБА_9 - ОСОБА_4 , яка відводила та забирала ОСОБА_6 з дитячого садочка, а також періодично забирала його до себе, де він проживав по кілька днів. В подальшому, ОСОБА_4 запропонувала їй допомогу у постійному догляді за ОСОБА_6 , а саме, щоб на час перебування ОСОБА_9 в зоні АТО ОСОБА_6 проживав у неї. Оскільки їй одній важко було здійснювати догляд за трьома дітьми, з яких молодшому виповнилось лише рік, тому вона погодилась на тимчасове проживання ОСОБА_6 у сім`ї ОСОБА_4 до повернення ОСОБА_9 із зони АТО.

Після повернення ОСОБА_9 із зони АТО, на її вимогу повернути ОСОБА_6 , ОСОБА_4 заявила, що дитина буде проживати разом із нею, оскільки лише вона зможе створити йому належні умови для виховання та проживання, забезпечити усім необхідним. Після цього ОСОБА_4 у різний спосіб та під різними надуманими приводами почала перешкоджати їй зустрічатись із сином, утримує його у своєму будинку, до якого вона не має доступу, не дає їй можливість зустрітись із сином, проводити з ним час, займатись його вихованням. Єдиним місцем, де вона могла бачити сина, то це у школі на перервах, а також її зустрічі з сином, без відома відповідачки, іноді влаштовував ОСОБА_9 .

Вказує, що ОСОБА_6 знає її та любить, як матір, при зустрічах висловлює бажання жити разом із нею, братом та сестрою, однак ОСОБА_4 перешкоджає цьому, налаштовує ОСОБА_6 проти неї та здійснює на нього психологічний тиск.

Як матір, вона хоче самостійно виховувати свого сина, оскільки має для цього усі належні умови проживання, а також матеріальну можливість, за місцем проживання характеризується позитивно й будь-яких перешкод для виконання нею батьківських обов`язків не має.

Оскільки ОСОБА_4 документально не підтвердила наявність у неї родинних відносин із ОСОБА_6 , а саме, що він є її онуком, через що у правовому розумінні вона не є його бабою й не наділена передбаченими законом відповідними правами баби, утримує у себе її сина ОСОБА_6 незаконно, без будь-яких правових підстав, без відповідного рішення суду чи рішення органу опіки та піклування про визначення місця проживання дитини, тому на підставі ч.1, ч.2 ст.163 СК України просить відібрати сина ОСОБА_6 у ОСОБА_4 та передати їй, як матері дитини, яка має переважне право перед іншими особами на те, щоб син проживав разом із нею.

Ухвалою Красилівського районного суду Хмельницької області від 11 жовтня 2019 року у даній справі було відкрито провадження та призначено справу до розгляду за правилами загального позовного провадження (а.с.31-32).

Ухвалою Красилівського районного суду Хмельницької області від 25 листопада 2020 року позовні вимоги ОСОБА_1 до Красилівської районної державної адміністрації Хмельницької області в частині скасування рішення №37 Комісії з питань захисту прав дитини при Красилівській районній державній адміністрації від 18 вересня 2018 року залишено без розгляду на підставі п.5 ч.1 ст.257 ЦПК України (а.с.71).

Ухвалою Красилівського районного суду Хмельницької області від 21 липня 2021 року до участі в справі залучено правонаступника відповідача Красилівської районної державної адміністрації Хмельницької області - Хмельницьку районну державну адміністрацію Хмельницької області, а також правонаступника третьої особи - органу опіки та піклування Красилівської районної держаної адміністрації Хмельницької області службу у справах дітей Хмельницької районної державної адміністрації Хмельницької області (а.с.107).

Ухвалою Красилівського районного суду Хмельницької області від 27 січня 2022 року провадження у справі в частині позовних вимог ОСОБА_1 до Хмельницької районної державної адміністрації Хмельницької області про скасування висновку Красилівської районної державної адміністрації Хмельницької області від 18 вересня 2018 року №47/22-14-2590/2018 закрито на підставі п.1 ч.1 ст.255 ЦПК України (а.с.147-148).

Ухвалою Красилівського районного суду Хмельницької області від 27 січня 2022 року цивільну справу №677/1712/19 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про відібрання дитини на підставі п.1 ч.1 ст.31 ЦПК України направлено за підсудністю до Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області (а.с.149-150).

Ухвалою Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 21 лютого 2022 року дану справу прийнято до розгляду та призначено підготовче судове засідання.

Цією ж ухвалою на підставі ст.19 СК України, ч.6 ст.56 ЦПК України до участі в справі залучено орган опіки та піклування виконавчого комітету Старокостянтинівської міської ради Хмельницької області (а.с.156-157).

Ухвалою Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 13 липня 2022 року замінено третю особу - службу у справах дітей Хмельницької районної державної адміністрації Хмельницької області на належну - службу у справах дітей Щиборівської сільської ради Хмельницького району Хмельницької області (а.с.203).

Ухвалою Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 07 вересня

2022 року підготовче провадження у дані справі закрито та призначено справу до судового розгляду по суті (а.с.239).

В судовому засіданні позивачка ОСОБА_1 та її представник - адвокат Сидорук Д.В. позов підтримали, просять задовольнити, посилаючись на те, що відповідачка тримає у себе малолітнього сина ОСОБА_1 без будь-яких законних на те підстав, а тому просять відібрати у відповідачки дитину та передати її матері.

Відповідачка ОСОБА_4 , яка належним чином повідомлена про час і місце розгляду справи, до суду не з`явилась, причини неявки не повідомила, будь-яких заяв, клопотань про відкладення розгляду справи не подавала, правом на подачу відзиву не скористалась.

Представник відповідачки ОСОБА_4 - адвокат Тарадай О.Т., яка належним чином повідомлена про час і місце розгляду справи, в судове засідання також не з`явилась, заяв та клопотань про відкладення розгляду справи у порядку, визначеному ЦПК України, не подавала.

Оскільки відповідачка та її представник, які належним чином повідомлені про час і місце розгляду справи, в судове засідання не з`явились і не повідомили про причини неявки, тому на підставі п.1 ч.3 ст.223 ЦПК України суд розглядає справу за їх відсутності.

В судовому засіданні представник служби у справах дітей Щиборівської сільської ради Хмельницького району Хмельницької області Шостацька Л.В. позов підтримала, просить його задовольнити. Вказує, що орган опіки та піклування Щиборівської сільської ради Хмельницького району Хмельницької області не бачить жодних причин, які б забороняли матері виконувати її батьківські обов`язки по відношенню до сина ОСОБА_6 . Пояснила, що на засіданні комісії служби у справах дітей були присутні сторони спору, а також малолітній ОСОБА_10 , який під час засідання кілька разів плакав, що може бути психологічним наслідком конфлікту, який тривалий час існує між його матір`ю ОСОБА_1 та ОСОБА_4 , та в усній формі виявив бажання проживати разом із ОСОБА_4 . Також ОСОБА_6 на засіданні комісії показував свій телефон, де було виявлено відсутність номерів телефону матері, брата та сестри. Також перед засіданням комісії вона відвідувала ОСОБА_6 за місцем проживання в м. Старокостянтинів, де з поведінки ОСОБА_4 вбачалась гіперопіка над дитиною. Коли вона запитала ОСОБА_6 чи хоче він до мами, той відповів, що ні, а на її запитання чому, він відповів, тому що баба купила йому два мобільних телефони. Вказує, що ОСОБА_1 має гарні умови проживання, діти забезпечені усім необхідним, є підсобне господарство, вона є гарною матір`ю, позитивно характеризується за місцем проживання, тому перешкоди для проживання сина із нею відсутні.

Представник органу опіки та піклування виконавчого комітету Старокостянтинівської міської ради Хмельницької області Лубчинська Н.Л. проти позову заперечила, посилаючись на те, що відібрання ОСОБА_6 від ОСОБА_4 є недоцільним, не буде відповідати інтересам дитини та може завдати дитині психологічної травми. Вказує, що такі висновки були зроблені з урахуванням думки дитини, яка хоче проживати із ОСОБА_4 , а також з урахуванням того, що ОСОБА_1 не цікавиться дитиною, не відвідує школу, не надає матеріальної допомоги на утримання сина.

Заслухавши учасників процесу, дослідивши надані докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 є матір`ю малолітнього ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Відомості про батька в актовому записі про народження дитини записано зі слів матері ОСОБА_1 на підставі ч.1 ст.135 СК України.

Зі слів ОСОБА_1 біологічним батьком ОСОБА_5 є син відповідачки ОСОБА_4 - ОСОБА_9 .

Крім того, ОСОБА_1 є матір`ю неповнолітньої доньки ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та малолітнього сина ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Усі троє дітей позивачки зареєстровані разом із нею за адресою: АДРЕСА_1 , однак фактично за цією адресою разом із матір`ю проживають лише двоє дітей: ОСОБА_12 та ОСОБА_13 .

З 29 березня 2014 року за згоди ОСОБА_1 до повернення ОСОБА_9 із зони АТО її малолітній син ОСОБА_10 став проживати в сім`ї ОСОБА_4 за адресою: АДРЕСА_2 .

Після повернення у 2016 році ОСОБА_9 із зони АТО ОСОБА_4 відмовилась повернути дитину матері, чинить перешкоди ОСОБА_1 у спілкуванні з дитиною, не віддає їй сина та не допускає до дитини.

Вказані обставини підтверджуються письмовими доказами, що містяться в матеріалах справи, зокрема, свідоцтвом про народження ОСОБА_5 (а.с.8), свідоцтвами про народження ОСОБА_14 (а.с.6), свідоцтвом про народження ОСОБА_15 (а.с.7), довідкою виконкому Кузьминської сільської ради Красилівського району Хмельницької області №102 від 13 лютого 2019 року про склад сім`ї ОСОБА_1 (а.с.13), актами обстеження умов проживання ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 від 17 листопада 2017 року, від 19 лютого 2019 року (а.с.12, 11).

Допитаний судом в якості свідка ОСОБА_9 показав, що проживає разом із ОСОБА_1 однією сім`єю без реєстрації шлюбу. ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_1 народила сина ОСОБА_6 , а ІНФОРМАЦІЯ_5 - сина ОСОБА_16 . Коли його забрали в АТО, його мати ОСОБА_4 взялась допомагати ОСОБА_1 у вихованні дітей, водила ОСОБА_6 у садочок, привозила продукти харчування, а потім забрала ОСОБА_6 до себе, на період, поки він не повернеться з АТО, щоб було легше за ним доглядати. Коли він повернувся, то ОСОБА_4 відмовилась віддавати дитину, посилаючись на те, що вона звикла до ОСОБА_6 , а потім взагалі перестала давати дитину матері, посилаючись на різні обставини. Вказує, що ОСОБА_4 контролює дитину, не надає можливості бачитись із матір`ю, заблокувала у телефоні ОСОБА_6 номери телефону ОСОБА_1 та інших її дітей. При спілкуванні ОСОБА_6 у присутності ОСОБА_4 , дитина постійно запитує у неї, перед тим як дати відповідь на якесь питання. Коли ОСОБА_4 не має, то ОСОБА_6 виявляє бажання спілкуватись з матір`ю. Вказує, що ОСОБА_1 не має можливості побачитись із сином, оскільки за місцем його проживання ворота постійно замкнені і ОСОБА_1 до будинку не пускають, через дистанційне навчання ОСОБА_6 школу не відвідує, тому побачити його там теж не можливо.

Обставини щодо перешкоджання ОСОБА_1 з боку ОСОБА_4 у спілкуванні із сином та щодо відмови повертати дитину матері були також встановлені рішенням Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 25 листопада 2019 року у цивільній справі №683/3011/18, 2/683/467/2019 за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_1 про позбавлення батьківських прав, стягнення аліментів, з участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача - органу опіки та піклування виконавчого комітету Старокостянтинівської міської ради Хмельницької області, органу опіки та піклування Красилівської районної державної адміністрації Хмельницької області, яке набрало законної сили 12 березня 2020 року.

Вказаним рішенням суду відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_4 до ОСОБА_1 про позбавлення її батьківських прав відносно сина ОСОБА_6 та стягнення аліментів.

Обставини, що встановлені у вказаному рішенні суду також стосуються розгляду справи за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про відібрання дитини, відтак вони в силу положень ч.4 ст. 82 ЦПК України мають преюдиційне значення і доказуванню не підлягають.

Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

У статті 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну

відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування (стаття 18).

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) зауважує, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (рішення ЄСПЛ у справі Mamchur v. Ukraine, № 10383/09, § 100, від 16 липня 2015 року).

За змістом частин четвертої-шостої статті 19 СК України при розгляді судом спорів щодо відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.

Відповідно до ст.3 СК України сім`я є первинним та основним осередком суспільства, дитина належить до сім`ї своїх батьків і тоді, коли спільно з ними не проживає.

Згідно ст.11 Закону України «Про охорону дитинства» сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом із батьками або в сім`ї одного з них та на піклуванні батьків. Право дитини на отримання належного сімейного виховання виникає у неї від народження.

За нормами ст.14 вказаного Закону діти та батьки не повинні розлучатися всупереч їх волі, за винятком випадків, коли таке розлучення необхідне в інтересах дитини і цього вимагає рішення суду, що набрало законної сили.

Відповідно до ч.2 ст.150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

Згідно з ч.2 ст.155 СК України батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

Права батьків, у тому числі тих, хто живе окремо від дитини, на виховання дитини і спілкування з нею можуть бути обмежені лише законом (ст.153 та ст.157 СК України).

Відповідно до ч.1 ст.151 СК України батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини.

Відповідно до ст.163 СК України батьки мають переважне право перед іншими особами на те, щоб малолітня дитина проживала з ними. Батьки мають право вимагати відібрання малолітньої дитини від будь-якої особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду. Суд може відмовити у відібранні малолітньої дитини і переданні її батькам або одному з них, якщо буде встановлено, що це суперечить її інтересам.

За змістом ст.257 СК України баба, дід, прабаба, прадід мають право спілкуватися зі своїми внуками, правнуками, брати участь у їх вихованні. Батьки чи інші особи, з якими проживає дитина, не мають права перешкоджати у здійсненні бабою, дідом, прабабою, прадідом своїх прав щодо виховання внуків, правнуків. Якщо такі перешкоди чиняться, баба, дід, прабаба, прадід мають право на звернення до суду з позовом про їх усунення.

У даній справі спір виник відповідно до статті 163 СК України між матір`ю дитини та особою, яка вважає себе бабою дитини, та яка заперечує проти відібрання від неї дитини.

Разом з тим, судом встановлено, що ОСОБА_4 без законних підстав утримує малолітнього ОСОБА_17 .

Так, згідно свідоцтва про народження малолітнього ОСОБА_5 його батьком є ОСОБА_18 , тобто відомості про батька внесено на підставі ч.1 ст.135 СК України за заявою матері дитини.

Матеріали справи не містять належних та допустимих доказів, які б свідчили про те, що ОСОБА_4 є бабою малолітнього ОСОБА_5 , або підтверджували б факт родинних відносин між відповідачкою та дитиною.

Рішення суду чи рішення органу опіки та піклування про визначення місця проживання дитини разом із ОСОБА_4 не приймалось, також не приймалось рішення про призначення її опікуном малолітнього ОСОБА_5 .

Згідно висновку органу опіки та піклування виконавчого комітету Щиборівської сільської ради Хмельницької області від 29 липня 2022 року встановлено відсутність причин, які б забороняли ОСОБА_1 , як матері, виконувати її батьківські обов`язки.

У зазначеному висновку вказано, що ОСОБА_1 створила усі необхідні умови для проживання та виховання дітей, позитивно характеризується за місцем проживання, на превентивних обліках у поліції не значиться, до адміністративної відповідальності не притягувалась.

Відповідно до акту обстеження умов проживання ОСОБА_5 за адресою АДРЕСА_2 від 20 липня 2022 року, для дитини ОСОБА_4 також створені належні умови та забезпечено усі потреби.

На засіданні комісії з питань захисту прав дитини 22 липня 2022 року ОСОБА_1 та ОСОБА_4 доводили своє бажання брати участь у виховання ОСОБА_6 , піклуватись про нього, забезпечувати матеріально. Також на засіданні було встановлено, що сторони знаходяться у постійному конфлікті між собою, що негативно впливає на дитину. Протягом засідання комісії ОСОБА_6 кілька разів плакав, що наштовхнуло членів комісії на думку про серйозні психологічні наслідки конфлікту для дитини. В усній формі дитина виявила бажання проживати в сім`ї ОСОБА_4 .

Натомість висновком органу опіки та піклування виконавчого комітету Старокостянтинівської міської ради Хмельницької області від 28 липня 2022 року встановлено, що повернення ОСОБА_6 до матері ОСОБА_1 може завдати дитині психологічної травми, а тому таке повернення є недоцільним та таким, що не відповідає інтересам дитини (а.с.217).

Такий висновок було зроблено на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, бесід із матір`ю ОСОБА_1 та ОСОБА_4 , а також на підставі того, що ОСОБА_1 протягом тривалого часу ухиляється від виконання батьківських обов`язків по вихованню та утриманню сина, не піклується про його здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, а ОСОБА_4 забезпечує належне утримання та виховання дитини, створила усі необхідні умови для його фізичного, духовного та морального розвитку, при цьому було враховано думку дитини, а також те, що повернення дитини до матері може завдати дитині психологічної травми.

Разом з тим, суд не погоджується із таким висновком органу опіки та піклування виконавчого комітету Старокостянтинівської міської ради Хмельницької області від 28 липня 2022 року, оскільки рішенням Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 25 липня 2019 року було встановлено, що ОСОБА_1 не ухилялась від виконання батьківських обов`язків щодо сина ОСОБА_6 , а була позбавлена можливості виконувати батьківські обов`язки через перешкоди, які їй здійснювала ОСОБА_4 . При цьому, у висновку органу опіки та піклування не надано оцінку тій обставині, що дитина проживає у сім`ї ОСОБА_4 без згоди матері та без законних на те підстав.

Враховуючи, що під час підготовки вказаних висновків органами опіки та піклування у присутності спеціалістів служби у справах дітей, було заслухано думку дитини щодо її проживання із матір`ю і дитина висловилась, що бажає проживати із ОСОБА_4 , суд вважає за недоцільне викликати дитину в судове засідання та втретє з`ясовувати її думку щодо даного спору.

Крім того, враховуючи вік дитини, а також те, що дитина тривалий час проживає разом із ОСОБА_4 , перебуває під її постійним впливом та не спілкується із матір`ю, у свідомому житті ніколи не проживала разом із матір`ю, тому думка дитини щодо вирішення даного спору є прогнозованою та не потребує додаткового з`ясування судом.

Разом з тим, суд враховує, що малолітній ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , наразі позбавлений материнської любові, турботи, виховання, піклування, догляду та духовного зв`язку із матір`ю, наявність якого передбачає безперервність та носить постійний характер виходячи із віку дитини.

В той же час перешкоди, які створює ОСОБА_4 у спілкування дитини із матір`ю, братом та сестрою, свідчить про те, що вона не діє в інтересах дитини.

Оскільки ОСОБА_1 , як мати, не може самостійно вирішити спір із відповідачкою щодо повернення їй дитини, за відсутності доказів на підтвердження того, що повернення дитини матері поставить дитину під загрозу заподіяння фізичної або психічної шкоди або іншим шляхом створить для дитини нетерпиму обстановку, суд дійшов висновку про відібрання дитини у ОСОБА_4 , яка не тільки за відсутності згоди матері, а й без будь-яких законних підстав тримає дитину у себе та створила умови, при яких дитина проживає з нею.

При цьому, суд враховує, що ОСОБА_1 батьківських прав не позбавлена, має належні для проживання дитини умови, працевлаштована, позитивно характеризується за місцем проживання, в тому числі і як мати, яка виховує двох інших неповнолітніх дітей, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, а тому має переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини і спільне проживання із нею.

Обставин, які б свідчили, що відібрання малолітньої дитини і передання її матері буде суперечити інтересам дитини, судом не встановлено.

Висновок психолога ОСОБА_19 від 06 вересня 2022 року (а.с.227-229), згідно якого між ОСОБА_1 та сином ОСОБА_6 відсутній тісний емоційний контакт та не налагоджено будь-якого контакту загалом, та що відібрання дитини від ОСОБА_4 та передача її матері призведе до травматизації дитини та виникнення у неї проблем зі здоров`ям, а можливо і асоціальних проявів, таких як втеча з дому та суїцидальні наміри, суд оцінює критично, оскільки вказаний висновок містить лише припущення щодо можливої поведінки дитини у разі передачі її матері.

При цьому, причиною відсутності емоційного контакту між матір`ю та дитиною, на думку суду, є протиправна поведінка відповідачки ОСОБА_4 , яка чинить перешкоди матері у виконанні батьківських обов`язків, утримує у себе дитину без згоди матері та без законних на те підстав.

Бажання дитини проживати разом із ОСОБА_4 , на думку суду, обумовлено тим, що дитина іншої сім`ї, окрім ОСОБА_4 не знає, оскільки остання умисно створила такі умови, щоб дитина не спілкувалась із матір`ю, братом та сестрою, боялась свою матір.

З огляду на викладене, беручи до уваги висновок органу опіки та піклування виконавчого комітету Щиборівської сільської ради Хмельницької області від 29 липня 2022 року, яким встановлено відсутність причин, які б забороняли ОСОБА_1 , як матері, виконувати її батьківські обов`язки, а також враховуючи, що відповідачка ОСОБА_4 утримує дитину у себе без згоди матері, без законних підстав та за відсутності відповідного рішення суду, перешкоджає матері виконувати батьківські обов`язки, внаслідок чого малолітній ОСОБА_10 тривалий час позбавлений материнської любові, турботи, виховання, піклування, догляду та духовного зв`язку із матір`ю, втратив зв`язок із своєю сім`єю, що явно не відповідає інтересам дитини, тому суд дійшов висновку, що для збереження зв`язків дитини із сім`єю та забезпечення розвитку дитини у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, без конфліктів та впливу з боку ОСОБА_4 , у якнайкращих інтересах для дитини слід відібрати її у ОСОБА_4 та передати матері ОСОБА_1 .

В той же час ОСОБА_4 , у разі підтвердження належним чином її родинних відносин із дитиною, а саме, що вона є для ОСОБА_6 рідною бабою, не позбавлена можливості порушувати питання щодо участі у вихованні дитини, у тому числі в порядку передбаченому статтею 257 СК України.

При вирішенні питання про судові витрати, суд враховує, що ОСОБА_4 є особою з інвалідністю ІІ групи, що підтверджується довідкою МСЕ №167692 (а.с.15), тому судові витрати з неї на користь позивачки стягненню не підлягають.

Керуючись ст.ст.12, 13, 81, 141, 263-265 ЦПК України, суд

в и р і ш и в:

Позов ОСОБА_1 задовольнити.

Відібрати у ОСОБА_4 малолітнього ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та передати дитину матері ОСОБА_1 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Позивач: ОСОБА_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 .

Відповідач: ОСОБА_4 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_4 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 .

Третя особа: орган опіки та піклування виконавчого комітету Старокостянтинівської міської ради Хмельницької області, місце знаходження: вул. К. Острозького,41 м. Старокостянтинів Хмельницької області, 31100, .

Третя особа: служба у справах дітей Щиборівської сільської ради Хмельницького району Хмельницької області, місце знаходження: вул. Центральна,12 с. Щиборівка Хмельницького району Хмельницької області, 31070, .

Повний текст рішення складено 03 жовтня 2022 року.

Суддя: