МИКОЛАЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 484/1649/22
Провадження № 22-ц/812/739/22
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 вересня 2022 року Миколаївський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах :

головуючого - Темнікової В.І.,

суддів - Крамаренко Т.В., Яворської Ж.М.

із секретарем судового засідання -Ковальським Є.В.,

розглянувши в апеляційному порядку у спрощеному провадженні без повідомлення учасників справи цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 05 липня 2022 року, постановлену під головуванням судді Шикері І.А. в приміщенні того ж суду, за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - Орган опіки та піклування Первомайської міської ради про позбавлення батьківських прав, -

В С Т А Н О В И В :

В червні 2022 року позивачка ОСОБА_1 звернулась до суду із позовом до ОСОБА_3 , в якому просила позбавити батьківських прав ОСОБА_2 відносно сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

В обґрунтування позовних вимог позивачка зазначала, шо з відповідачем перебувала у фактичних шлюбних відносинах з 2012 року по 2015 рік. В період спільного проживання ІНФОРМАЦІЯ_2 в них народився син - ОСОБА_3 , батьком якого є відповідач, що підтверджується даними свідоцтва про народження дитини серії НОМЕР_1 .

Після припинення фактичних шлюбних відносин син залишився проживати з позивачкою.

Відповідач ухиляється від виконання батьківських обов`язків, покладених на нього законом, не приймає матеріальної, трудової участі у вихованні сина, не проявляє зацікавленості його життям, не створює належних умов для забезпечення його всебічного розвитку, навчання та дозвілля.

Питання, пов`язані з вихованням сина вирішуються нею та вітчимом сина, який повністю утримується за їх рахунок без участі та підтримки відповідача.

З моменту припинення відносин відповідач ні разу не бачився з сином, не вітає його з днями народження, святами.

Наведені обставини у своїй сукупності свідчать як про злісне ухилення відповідачем від виконання покладених на нього батьківських обов`язків, так і про нехтування останніми.

Ст. 150 СК України встановлено, що батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини; піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральні розвиток; забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов`язані поважати дитину.

Відповідно до ст. 164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківські прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти.

Викладені обставини підтверджуються даними характеристика на відповідача з місця проживання, характеристики Первомайського ліцею «Ерудит» та будуть підтвердженні у судовому засіданні показаннями свідків.

Тому позивачка просила постановити рішення суду про позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 відносно сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та зобов`язати орган опіки та піклування Первомайської міської ради Миколаївської області надати висновок щодо доцільності позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 .

Ухвалою Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 05 липня 2022 року позовну заяву ОСОБА_1 визнано неподаною та з додатками до неї повернуто позивачці.

Не погоджуючись з вказаною ухвалою суду, позивачка звернулась до суду з апеляційною скаргою, в якій посилалася на те, що ухвала Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 05.07.2022 року постановлена з порушенням норм процесуального права. Вказує, що незгода суду першої інстанції із наведеним у позовній заяві правовим обґрунтуванням щодо спірних правовідносин не є підставою для визнання позовної заяви неподаною та повернення її позивачу.

В позовній заяві позивачкою зазначені обставини, якими вона обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права, охоронюваного законом інтересу, та послалася на докази, якими вона буде підтверджувати свої вимоги в суді. Це характеристика з місця проживання відповідача, характеристика Первомайського ліцею «Ерудит», показання свідків.

Також до позовної заяви позивачка додала письмове клопотання відповідно до ст. 91 ЦПК України про виклик свідків у судове засідання, яким відомі обставини про поведінку відповідача щодо його ухилення від виконання батьківських обов`язків.

Апелянт наголошує, що встановлення обґрунтованості позовних вимог та достатності доказів для задоволення позовних вимог є обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи, а не на стадії відкриття провадження.

Посилаючись на викладене, просила скасувати ухвалу суду від 05 липня 2022 року та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на ухвали суду, зазначені в пунктах 1, 5, 6, 9, 10, 14, 19, 37-40 частини першої ст. 353 ЦПК України, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Згідно ч. 13 ст.7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги; суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Заслухавши доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до положень ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно із вимогами ч. 1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Таким вимогам закону оскаржувана ухвала не відповідає.

Повертаючи позовну заяву суд першої інстанції виходив з того, що позивачка не виконала вимоги ухвали суду про залишення позовної заяви без руху, а тому позовну заяву слід вважати неподаною та повернути її позивачці.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду, виходячи з наступного.

Частина 1 ст.55 Конституції України містить загальну норму, яка означає право кожного звернутися до суду, якщо його права чи свободи порушені або порушуються, створено або створюються перешкоди для їх реалізації або мають місце інші ущемлення прав та свобод.

Пункт 1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод також гарантує кожному право на звернення до суду з позовом щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. Отже, цей пункт втілює в собі «право на суд», яке згідно з практикою Європейського суду з прав людини, включає в себе не тільки право ініціювати провадження, але й право розраховувати на «розгляд» спору судом (рішення у справі «Кутіч проти Хорватії» 2002 рік).

Відповідно до ч.1ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Статтею16 ЦК України встановлено способи захисту цивільних прав та інтересів. При цьому позивач сам обирає способи захисту своїх прав та інтересів та звертається до суду з позовом до конкретної особи відповідача, який, на думку позивача, порушує його права та інтереси.

Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч.1ст.13 ЦПК України).

Постановляючи ухвалу, яка оскаржується, суд виходив з того, що ухвалою суду від 14 червня 2022 року позовна заява ОСОБА_1 була залишена без руху для усунення недоліків в десятиденний строк з дня отримання ухвали, оскільки подана з порушенням вимог п.8 ч. 3 ст. 175 ЦПК України.

При цьому в ухвалі про залишення позовної заяви без руху було зазначено, що у позовній заяві позивачка вказує, що в період з 2012 по 2015 роки вона перебувала з відповідачем у фактичних шлюбних відносинах, від яких ІНФОРМАЦІЯ_3 народився син - ОСОБА_3 , при цьому не додає до позову Витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження дитини, з якого б вбачалось, що запис про батька дитини здійснено за заявою відповідача, тобто відсутня достовірна інформація про батьківство відповідача.

Також в даній ухвалі суд посилався на те, що відповідно до п.16 Постанови Пленуму ВСУ від 30.03.2007 №3 " Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ, про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав", особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Жорстоке поводження полягає у фізичному або психічному насильстві, застосуванні недопустимих методів виховання, приниженні людської гідності дитини тощо. Хронічний алкоголізм батьків і захворювання їх на наркоманію мають бути підтверджені відповідними медичними висновками. Як експлуатацію дитини слід розглядати залучення її до непосильної праці, до заняття проституцією, злочинною діяльністю або примушування до жебракування. Якщо позов про позбавлення батьківських прав заявлений із декількох підстав, суди повинні перевіряти та обґрунтовувати в рішенні кожну з них.

Разом з тим, позивачка, окрім характеристики про те, що відповідач вживає спиртні напої і веде антигромадський спосіб життя, інших письмових доказів того, що він ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків відносно сина ОСОБА_3 , не додає та не посилається на такі докази в позовній заяві.

За даних обставин, суд вважав необхідним залишити позовну заяву без руху з наданням позивачці строку для виправлення недоліків позовної заяви, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.

Копія ухвали без руху отримана позивачкою - 20.06.2022р. Оскільки недоліки, зазначені в ухвалі від 14 червня 2022 року усунуті не були, суд першої інстанції дійшов висновку про необхідність визнання позовної заяви неподаною та повернення її позивачу.

Проте, приймаючи рішення у справі, суд не врахував, що вимоги щодо форми та змісту позовної заяви, передбачені положеннями статей 175,177 ЦПК України. Якщо позов за формою і змістом не відповідає таким вимогам, то застосовуються положення ст.185 ЦПК України.

Відповідно до ч.1ст.185 ЦПК України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

В силу ч.3 ст.175 ЦПК України позовна заява повинна містити: 1) найменування суду першої інстанції, до якого подається заява; 2) повне найменування (для юридичних осіб) або ім`я (прізвище, ім`я та по батькові - для фізичних осіб) сторін та інших учасників справи, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), поштовий індекс, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України (для юридичних осіб, зареєстрованих за законодавством України), а також реєстраційний номер облікової картки платника податків (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серію паспорта для фізичних осіб - громадян України (якщо такі відомості позивачу відомі), відомі номери засобів зв`язку, офіційної електронної адреси та адреси електронної пошти; 3) зазначення ціни позову, якщо позов підлягає грошовій оцінці; обґрунтований розрахунок сум, що стягуються чи оспорюються; 4) зміст позовних вимог: спосіб (способи) захисту прав або інтересів, передбачений законом чи договором, або інший спосіб (способи) захисту прав та інтересів, який не суперечить закону і який позивач просить суд визначити у рішенні; якщо позов подано до кількох відповідачів - зміст позовних вимог щодо кожного з них; 5) виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини; 6) відомості про вжиття заходів досудового врегулювання спору, якщо такі проводилися, в тому числі, якщо законом визначений обов`язковий досудовий порядок урегулювання спору; 7) відомості про вжиття заходів забезпечення доказів або позову до подання позовної заяви, якщо такі здійснювалися; 8) перелік документів та інших доказів, що додаються до заяви; зазначення доказів, які не можуть бути подані разом із позовною заявою (за наявності); зазначення щодо наявності у позивача або іншої особи оригіналів письмових або електронних доказів, копії яких додано до заяви; 9) попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які позивач поніс і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи; 10) підтвердження позивача про те, що ним не подано іншого позову (позовів) до цього ж відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав.

Згідно ч.5 ст. 177 ЦПК України позивач зобов`язаний додати до позовної заяви всі наявні в нього докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги (якщо подаються письмові чи електронні докази позивач може додати до позовної заяви копії відповідних доказів).

Відсутність посилання у позовній заяві на певні обставини і недодання певних доказів ст. ст.175 і 177 ЦПК України не віднесені до таких підстав, що дають право для застосовування наслідків, передбачених ст. 185 ЦПК України, і повернення позовної заяви позивачеві. Встановлення обставин, які суд вважає необхідним для правильного вирішення спору, можливе під час підготовчого засідання, відповідно до вимог ст. 189 ЦПК України.

Відповідно до змісту статей 12, 13, 81, 175 ЦПК України позивач самостійно визначає зміст позовних вимог, зазначає сторони та інших учасників спору, викладає зміст обставин, якими обґрунтовуються вимоги, та зазначає докази на підтвердження цих обставин.

Суддя згідно статей 175, 177, 185-187 ЦПК України перевіряє, чи має особа відповідно до ст. 4 ЦПК України право на звернення до суду за захистом відповідного права чи інтересу, чи відповідає форма та зміст заяви вимогам закону, чи дотримані правила підсудності та чи немає інших установлених законом перешкод для відкриття провадження у справі.

Не звернув суд належної уваги і на те, що позивач має право на обґрунтування своїх вимог саме тими обставинами, які він вважає за потрібне вказати в позовній заяві. Встановлення фактичних обставин справи, а також відповідності викладених в тексті позовної заяви обставин фактичним обставинам за діючим цивільно - процесуальним законодавством віднесено не до стадії відкриття провадження по справі, а до стадії судового розгляду.

Оцінка достатності доказів на стадії відкриття провадження недопустима. Подання доказів можливе на наступних стадіях цивільного процесу, зокрема, під час підготовчого провадження, а у визначених законом випадках і під час розгляду справи в судовому засіданні.

Оскільки згідно законодавства України кожна особа наділена правом на звернення до суду за захистом своїх прав та свобод, а на суд, в свою чергу, покладено обов`язок повного та всебічного розгляду виниклих спорів, що можливо лише під час розгляду справи по суті, суддя при вирішенні питання щодо відкриття провадження у справі не має права давати оцінку наведеним позивачем доказам, їх достатності, вимагати надання додаткових доказів, встановлювати наявність чи відсутність обставин, якими обґрунтовуються вимоги.

Визнаючи позовну заяву неподаною, суд не врахував, що позивачкою в позовній заяві зазначено, що викладені в позові обставини вона буде підтверджувати в суді характеристикою з місця проживання відповідача, характеристикою Первомайського ліцею «Ерудит», показаннями свідків.

До позовної заяви нею були надані певні докази, а саме ксерокопії свідоцтва про народження дитини, довідки про склад сім`ї, характеристики на відповідача з місця проживання та на сина ОСОБА_3 , заява про виклик свідків.

Більш того, судом не було вирішено у передбаченому законом порядку з винесенням окремого процесуального документу з цього приводу клопотання позивачки про витребування доказів, а саме про зобов`язання орган опіки та піклування Первомайської міської ради Миколаївської області надати висновок щодо доцільності позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 .

Аналіз зазначених обставин свідчить про те, що повертаючи позовну заяву як неподану, суд в порушення наведених положень процесуального права вдався до оцінки, як обставин, якими обґрунтовувались вимоги позову, так і наведеним позивачкою доказам, їх достатності.

Слід також зауважити, що питання стосовно доступу особи до правосуддя неодноразово було предметом судового розгляду Європейського суду з прав людини.

Так, Європейський суд з прав людини у своїй практиці наголошує на тому, що право на розгляд справи означає право особи звернутися до суду та право на те, що його справа буде розглянута та вирішена судом. При цьому, особі має бути забезпечена можливість реалізувати вказані права без будь-яких перепон чи ускладнень. Здатність особи безперешкодно отримати судовий захист є змістом поняття доступу до правосуддя. Перешкоди у доступі до правосуддя можуть виникати як через особливості внутрішнього процесуального законодавства, так і через передбачені матеріальним правом обмеження. Для ЄСПЛ природа перешкод у реалізації права на доступ до суду не має принципового значення.

З тексту ст. 6 Конвенції прямо випливає, що доступність правосуддя є невід`ємним елементом права на справедливий суд. У рішенні по справі «Голдер проти Великої Британії» від 21 лютого 1975 року, ЄСПЛ дійшов до висновку, що сама конструкція ст. 6 Конвенції була би безглуздою та неефективною, якби вона не захищала право на те, що справа взагалі буде розглядатися. У рішенні по цій справі Суд закріпив правило, що ч. 1 ст. 6 Конвенції містить у собі й невід`ємне право особи на доступ до суду.

За такого, зміст права на захист полягає в тому, що кожен має право звернутися до суду, якщо його права чи свободи порушені або порушуються, створено або створюються перешкоди для їх реалізації або мають місце інші ущемлення прав та свобод.

З аналізу вищевикладеного вбачається, що позивачка фактично була позбавлена гарантованого Конституцією України, законами та Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод, права на доступ до правосуддя, що полягає у безперешкодному отриманні судового захисту.

На думку колегії суддів, суд першої інстанції, повертаючи позовну заяву з зазначених підстав, виявив надмірний формалізм та непропорційність між застосованими засобами та поставленою метою, наслідком чого стало порушення права скаржника на судовий захист.

За таких обставин, доводи апеляційної скарги дають підстави для висновку, що ухвала суду першої інстанції постановлена без додержання норм процесуального права.

Відповідно до п. 6 ч.1ст.374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати ухвалу суду першої інстанції, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Згідно з п. 4 ч.1ст.379 ЦПК України у випадку порушення судом першої інстанції норм процесуального права, ухвала суду першої інстанції, яка перешкоджає провадженню у справі, підлягає скасуванню з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

За таких обставин колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції були порушені норми процесуального права, що призвели до постановлення помилкової ухвали, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі та порушує права заявника на гарантії захисту у суді своїх інтересів, а тому вона підлягає скасуванню з передачею справи до суду першої інстанції для продовження розгляду, а саме вирішення питання про відкриття провадження у справі у передбаченому законом порядку.

Керуючись ст. ст.367,368,374,379,381,382 ЦПК України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 05 липня 2022 року скасувати, справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Постанова набирає законної сили негайно з дня її прийняття, але може бути оскаржена протягом 30 днів з дня складання її повного тексту до Верховного Суду у порядку та випадках, передбачених ст.389 ЦПК України.

Головуючий В.І. Темнікова

Судді Т.В. Крамаренко

Ж.М. Яворська

Повний текст постанови складено 29 вересня 2022 року.