Номер провадження: 22-ц/813/6918/22
Справа № 514/171/21
Головуючий у першій інстанції Тончева Н. М.
Доповідач Сегеда С. М.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.09.2022 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого Сегеди С.М.,

суддів: Комлевої О.С.,

Цюри Т.В.,

за участю секретаря Хухрова С.В.,

розглянувшив порядку спрощеного позовного провадження, у відсутність учасників, апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Тарутинського районного суду Одеської області від 09 березня 2022 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Євгенівського навчально-виховного комплексу «Загальноосвітня школа І-ІІІ ступенів - дошкільний навчальний заклад» Бородінської селищної ради Болградського району Одеської області про поновлення на роботі, стягнення середньої заробітної плати за період вимушеного прогулу,

встановив:

16.02.2021 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Євгенівського навчально-виховного комплексу «Загальноосвітня школа І-ІІІ ступенів дошкільний навчальний заклад» Бородінської селищної ради Болградського району Одеської області (далі Євгенівський НВК), в якому просила суд:

- скасувати наказ № 15-К від 29.01.2021 року про звільнення, поновити її на роботі на посаді вчителя історії та правознавства, російської мови в Євгенівському НВК;

- зобов`язати Євгенівський НВК виплатити на її користь середньомісячну заробітну плату за період вимушеного прогулу, а саме: з 29.01.2021 року по час фактичного поновлення на роботі.

Позовні вимоги були обгрунтовані тим, що ОСОБА_1 працювала на посаді вчителя історії та правознавства, російської мови в Євгенівському НВК з 15.01.1992 року по 29.01.2021 року.

За весь час роботи з боку батьків та керівництва школи з приводу її поведінки у спілкуванні з дітьми не було жодних нарікань.

Відповідно до атестаційних висновків та характеристики ОСОБА_1 відповідає займаній посаді та присвоєній кваліфікаційній категорії «спеціаліст 1 категорії». Діти, яких вона навчала, беруть учать в олімпіадах з російської мови та літератури та займають призові місця.

Однак, наказом № 15-К від 29.01.2021 року ОСОБА_1 була звільнена з посади за вчинення працівником, який виконує виховні функції, аморального проступку не сумісного з продовженням даної роботи.

З цим наказом ОСОБА_1 не погодилась та вважає звільнення незаконним, оскільки аморальний проступок не вчиняла.

Більше того, позивач зазначила, що з підставами, що додані до наказу № 15-К, окрім Акту виїзної комісії за фактами, викладеними у зверненні на урядову «Гарячу лінію» ОСОБА_2 від 09.12.2020 року, а також заяви ОСОБА_2 від 03.12.2020 року та поданням директора Євгенівського НВК Катаман Г.Г. до профспілкового комітету щодо надання згоди на її звільнення від 28.12.2020 року, її ніхто не знайомив та жодних пояснень в порушення п. 4.3 розділу ІV Посадової інструкції вчителя історії і правознавства № 172 від 30.09.2020 року, яка завірена підписом і печаткою директора, та якою передбачено, що вона має право знайомитись зі скаргами та іншими документами, які містять оцінку її діяльності та надавати відповідні пояснення, не відбирав.

16.01.2021 року позивачка звернулася до керівника Євгенівського НВК ОСОБА_3 із заявою про надання копій документів, на які ОСОБА_3 посилається в наказі про звільнення № 15-К від 29.01.2021року, а саме:

заяви ОСОБА_2 від 03.12.2020 року;

заяви мешканців та батьків Євгенівського НВК від 07.12.2020 року;

заяви батьків 5 класу від 14.12.2020 року;

заяви матері ОСОБА_4 від 16.10.2020 року;

заяви ОСОБА_5 від 23.09.2020 року;

заяви ОСОБА_6 від 02.11.2020 року;

заяви членів профкому, а саме медичної сестри ОСОБА_6 , кухарів ОСОБА_7 та ОСОБА_8 до профспілкового комітету від 01.12.2020 року;

Акту по факту недотримання ОСОБА_1 педагогічної етики в шкільній їдальні від 02.12.2020року;

виписки з протоколу засідання профкому від 02.12.2020року.

Однак, позивач ОСОБА_1 зазначила, що станом на час звернення до суду, вона не отримала вищевказаних документів.

Після другого засідання профспілкового комітету щодо розгляду подання про звільнення ОСОБА_1 , на якому керівник Євгенівського НВК ОСОБА_3 не була присутня, відносно позивачки було складено Акт № 4 від 19.01.2021року «Про відмову від надання пояснень», хоча ніяких пояснень з неї ніхто не брав.

З Актом виїзної комісії за фактами викладеними у зверненні на урядову «Гарячу лінію» ОСОБА_2 від 09.12.2020 року, вона не погоджується, оскільки об`єктивної перевірки проведено не було.

Посилалась на те, що в акті зазначено, що в деяких учнів виникають соматичні та психологічні проблеми, такі як страх, нервовість, порушення сну, підвищений тиск, головний біль, біль у серці. Проте, не вказано у яких конкретно дітей виникають такі проблеми, немає медичних довідок, які б підтверджували цей факт та відсутні докази вживання нею ненормативної лексики.

Позивачка вважає, що її звільнення є наслідком неприязного ставлення до неї директора Євгенівського НВК ОСОБА_3 , оскільки між нею та ОСОБА_3 існує тривалий конфлікт, у зв`язку з тим, що за її повідомленням до правоохоронних органів було розпочато кримінальне провадження № 0000186 щодо розтрати бюджетних коштів шляхом зловживання службовим становищем директором Євгенівського НВК Катаман Г.Г., та кримінальне провадження № 0000038 за фактом самовільного зайняття земельної ділянки ОСОБА_3 , а також нею були подані заяви до Тарутинської районної державної адміністрації Одеської області та до відділу освіти з приводу незаконного проходження медичних оглядів під час карантину та за власний рахунок.

Рішенням Тарутинського районного суду Одеської області від 09 березня 2022 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено (т.2 а.с.206-221).

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 ставить питання про скасування рішення Тарутинського районного суду Одеської області від 09.03.2022 року, ухвалення нового рішення, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права (т.3, а.с.1-10).

У відзиві на апеляційну скаргу Євгенівський НВК просить рішення Тарутинського районного суду Одеської області від 09.03.2022 року залишити без змін, апеляційну скаргу без задоволення, посилаючись на законність та обґрунтованість судового рішення (т.3, а.с.61-63).

Вирішуючи питання про слухання справи в прядку спрощеного позовного провадження, у відсутність учасників справи, колегія суддів виходить із того, що всі учасники справи належним чином повідомлені про час і місце судового засіання, у тому числі представник позивача - адвокат Озкаринська В.В. через свого довірителя ОСОБА_1 , яка то дого ж не вказала зазначеного адвоката в своїй апеляційній скарзі (т. 3, а.с. 56-58).

При цьому колегією суддів також враховано, що 19.09.2022 року від заявника апеляційної скарги ОСОБА_1 надійшла заява про розгляд справи без її учсті (т.3, а.с.73).

Також слід зазначити, що у відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене).

Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Таким чином, розгляд даної справи здійснений 21.09.2022 року в порядку спрощеного позовного провадження за наявними у справі матеріалами, у відсутність учасників справи, оскільки учасники справи повідомлені про час і місце судового засідання належним чином, про що вказано вище. Повний текст судового рішення складений 27.09.2022 року.

Крім того, відповідно до ст. 10 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» у період воєнного стану не можуть бути припинені повноваження Президента України, Верховної Ради України, Кабінету Міністрів України, Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини, а також судів, органів прокуратури України, органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, та органів, підрозділи яких здійснюють контррозвідувальну діяльність. Згідно зі ст. 12-2 вказаного Закону в умовах правового режиму воєнного стану суди, органи та установи системи правосуддя діють виключно на підставі, в межах повноважень та в спосіб, визначені Конституцією України та законами України. Повноваження судів, органів та установ системи правосудді, передбачені Конституцією України, в умовах правового режиму воєнного стану не можуть бути обмежені. Згідно зі ст. 26 вказаного Закону правосуддя на території, на якій введено воєнний стан, здійснюється лише судами. На цій території діють суди, створені відповідно до Конституції України. Скорочення чи прискорення будь-яких форм судочинства забороняється. Явка сторони до суду апеляційної інстанції не є обов`язковою, а тому перешкоди для розгляду справи в даному випадку відсутні.

Враховуючи вищенаведене, а також те, що дана справа перебуває на розгляді суду апеляційної інстанції понад чотирьох місяців (т.3, а.с.50 ), від учасників справи не надходило заяв або клопотань про відкладення слухання справи, колегія суддів вирішила дану справу розглядати судом апеляційної інстанції в порядку спрощеного позовного провадження за наявними матеріалами, у відсутність учасників справи.

Перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про необхідність відмови в задоволенні апеляційної скарги, виходячи з наступних підстав.

Вирішуючи даний спір, суд першої інстанції виходив із того, що у відповідності до п. 3 ч.1 ст. 41 КЗпП України вчинення працівником, який виконує виховні функції, аморального проступку, не сумісного з продовженням даної роботи, є підставою для розірвання трудового договору з працівником.

До суб`єктів, які можуть бути звільнені за цією підставою, належать учасники освітнього процесу, зазначені у статті 52 Закону України «Про освіту», а саме: педагогічні, науково-педагогічні та наукові працівники; фізичні особи, які провадять освітню діяльність; інші особи, передбачені спеціальними законами та залучені до освітнього процесу у порядку, що встановлюється закладом освіти.

Термін «аморальний проступок» є оціночним поняттям, оскільки не конкретизований законодавцем, а тому суду як правозастосовному органу надано можливість на свій розсуд надавати оцінку на підставі встановлених обставин справи, чи є ті чи інші діяння аморальним проступком. Зокрема, аморальним проступком можна вважати діяння, що суперечить загальноприйнятим нормам і правилам, порушує моральні устої суспільства, моральні цінності, які склалися в суспільстві, і суперечить змісту трудової функції конкретного працівника.

Зі змісту ч.2 ст. 54 Закону України «Про освіту» витікає, що працівники, які виконують виховну функцію, - вчитель, педагог, вихователь зобов`язані бути людьми високих моральних переконань та бездоганної поведінки.

Такі правові висновки також містяться в постановах Верховного Суду, а саме: від 30 січня 2018 року у справі № 713/265/15-ц (провадження № 61-135св17), від 16 травня 2018 року у справі № 1519/2-667/11 (провадження № 61-13895св18), від 07 травня 2018 року у справі № 243/8522/17 (провадження № 61-13316св18), від 02 жовтня 2019 року у справі № 495/47/18 (провадження № 61-44378св18).

Найважливішими складовими розвитку суспільства та держави є Морально-духовне становлення дітей, учнівської молоді, їх підготовка до активної, творчої, соціально значущої, сповненої особистісного сенсу життєдіяльності.

Особи, трудовим обов`язком яких є виховання, повинні бути не тільки висококваліфікованими спеціалістами, а й людьми високої духовності та моральних переконань. Особистий приклад викладача, його авторитет і високоморальна поведінка мають виключно важливе значення у формуванні впливу на молодь, становлять ту виховну силу, яку не можна замінити підручниками. Працівник, який виконує виховні функції, повинен постійно дивитися за собою, відчувати, що його поведінка перебуває під контролем тих, кого він виховує, а також суспільства в цілому.

При цьому слід зазначити, що звільнення працівника, який виконує виховні функції та який вчинив аморальний проступок, допускається за наявності двох умов:

1) аморальний проступок повинен бути підтверджений фактами;

2) вчинення проступку несумісне з продовженням роботи, що має виховну функцію.

Звільнення допускається за вчинення аморального проступку як при виконанні трудових обов`язків, так і не пов`язаного з ними (вчинення такого проступку в громадських місцях або в побуті).

Разом з тим, підставою для звільнення за п.3 ч.1 ст. 41 КЗпП України є не будь-який аморальний проступок, а такий, що несумісний із продовженням цієї роботи. Оскільки законодавцем не визначено критеріїв визначення межі між проступками, сумісними і не сумісними з продовженням роботи, тому суд зобов`язаний з метою виконання завдання цивільного судочинства самостійно надати оцінку і встановити, чи є аморальний проступок, за який звільнено працівника, таким, що сумісний із продовженням роботи з урахуванням конкретних обставин справи.

У відповідності до роз`яснень, викладених у п. 28 Постанови Пленуму Верховного суду України від 06.11.1992року «Про практику розгляду трудових спорів», з підстав вчинення аморального проступку, несумісного з продовженням даної роботи (п.3 ч.1 ст.41 КЗпП), можуть бути звільнені лише ті працівники, які займаються виховною діяльністю, наприклад, вихователі, вчителі, викладачі, практичні психологи, соціальні педагоги, майстри виробничого навчання, методисти, педагогічні працівники позашкільних закладів. Таке звільнення допускається як за вчинення аморального проступку при виконанні трудових обов`язків, так і не пов`язаного з ними (вчинення такого проступку в громадських місцях або в побуті). Проте, звільнення не може бути визнано правильним, якщо воно проведено лише внаслідок загальної оцінки поведінки працівника, не підтвердженої конкретними фактами.

При вирішенні справ про звільнення з підстав, передбачених п.п. 2 та 3 ч. 1 ст. 41 КЗпП України, суди мають брати до уваги відповідно час, що пройшов з моменту вчинення винних дій чи аморального проступку, наступну поведінку працівника й інші конкретні обставини, що мають значення для правильного вирішення спору.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач ОСОБА_1 працювала в Євгенівському НВК з 15.01.1992 року по 29.01.2021року, із яких на посаді вчителя історії і правознавства - з 2001року ( т.1, а.с. 5-6 зв.).

Таким чином, позивач у цій справі належить до категорії працівників, які можуть бути звільнені на підставі п. 3 ч.1 ст. 41 КЗпП України.

Відповідно до наказу начальника відділу освіти Тарутинської державної адміністрації Одеської області М. Паулеску від 31 серпня 2010 року № 220 з 31.08.2010 року ОСОБА_3 переведено на посаду директора Євгенівського НВК с. Євгенівка (т.1, а.с. 52).

Із Атестаційного листа від 08.04.2020року вбачається, що ОСОБА_1 на час атестації відповідала займаній посаді та раніше присвоєній кваліфікації «спеціаліст першої категорії» (т.1, а.с. 11-12).

Згідно Посадової інструкції вчителя історії і правознавства, затвердженої директором Євгенівського НВК ОСОБА_3 30.09.2020року вчитель історії і правознавства відповідно до п. 4.3 вказаної Інструкції має право знайомитись зі скаргами та іншими документами, які містять оцінку його діяльності та на надання відповідних пояснень, а відповідно до п.5.3 Інструкції за застосування, в тому числі одноразове, методів виховання, пов`язаних з фізичним чи психічним насиллям над особистістю учня, а також скоєння іншого аморального вчинку вчитель історії і правознавства може бути звільнений з посади у відповідності з трудовим законодавством і Законом України «Про освіту» ( т.1, а.с. 15-16зв.).

Доказами вчинення ОСОБА_1 аморальних вчинків є наступне:

Як вбачається з реєстраційної картки звернення (ЛЮ -11665356), 01.12.2020 року на «Гарячу лінію» звернулась ОСОБА_2 , яка є багатодітною матір`ю, зі скаргою на некоректну поведінку вчителя історії Євгенівського НВК ОСОБА_1 та перевірку відповідності останньої займаній посаді. Так, в заяві-зверненні заявниця зазначила, що її діти є учнями зазначеної вище школи і неодноразово ставали свідками неадекватної поведінки вчителя історії та правознавства, російської мови ОСОБА_1 по відношенню до педагогічного колективу та адміністрації школи. На уроках вчитель не займається своїми прямими обов`язками, а саме: не проводить заняття, а вирішує особисті питання, спілкуючись по телефону в присутності учнів, залишає учнів самих в кабінеті, необ`єктивно оцінює учнів, спілкується некоректно та дозволяє собі нецензурні висловлювання. Більше того, ОСОБА_2 вказала, що ОСОБА_1 використовує учнів в своїх власних інтересах, а саме: відправляє дітей з покупками до себе додому, а також купувати для неї продукти харчування, відносити зошити за межі школи, зокрема такі доручення виконували і діти заявниці (т.1, а.с. 59).

Відповідно до Акту від 09.12.2020 року виїзної комісії за фактами, викладеними в зверненні на урядову «Гарячу лінію» за реєстраційним номером ЛЮ-11665356 ОСОБА_2 , комісія у складі голови комісії методиста РМК відділу освіти - Кушнір О.І.; членів комісії - ОСОБА_9 методиста РМК відділу освіти; ОСОБА_10 - методиста РМК відділу освіти; Дімітрічака С.І. - головного спеціаліста з питань правової роботи апарату Тарутинської районної державної адміністрації Одеської області на виконання наказу виконуючого обов`язки начальника відділу освіти Тарутинської державної районної адміністрації Одеської області від 08.12.2020року № 168-аг, розглянувши письмові заяви працівників школи та вислухавши усні пояснення ОСОБА_11 - учениці 8класу; ОСОБА_12 - учениці 8 класу; ОСОБА_13 учениці 8 класу; ОСОБА_14 - учня 9 класу Євгенівського НВК, та дослідивши надану заяву, комісія встановила, що дійсно учні підтвердили факти, що вчитель ОСОБА_1 відправляла їх за дорученням купити їй їжу в магазині, відносити зошити з російської мови та продукти до її матусі на перервах та уроках. Магазин та домівка її матері знаходяться досить далеко від навчального закладу, учні під час цих завдань мали проходити дорогою, якою проїжджає багато транспорту, що дуже небезпечно. Саме через такі завдання учні запізнюються на уроки, пропускають перерви (свій вільний час), які відведені для відпочинку та підготовки до наступного уроку. Адміністрація Євгенівського НВК дійсно склала Акт про порушення та зафіксувала випадок коли учні були у магазині та робили покупки для вчительки історії ОСОБА_1 , тим самим запізнилися на урок біології, що підтвердила вчителька біології ОСОБА_15 .

Зі слів колег, а саме ОСОБА_2 , ОСОБА_5 , ОСОБА_16 та інших підтвердились факти, що вчителька постійно розмовляє на уроці з кимось по телефону, вирішує при цьому особисті питання; нетактовно розмовляє з колегами, учнями, підвищує голос, застосовує висловлювання з натяками інтимного характеру для приниження честі учня; у розмовах з учнями дозволяє собі висловлювати погрози на їх адресу, через це у багатьох дітей немає бажання відвідувати уроки вчительки, а після її уроків у деяких учнів виникають соматичні та психологічні проблеми, такі як страх, нервовість, порушення сну, підвищений тиск, головний біль, біль у серці та інше.

У зв`язку з цим, комісією було рекомендовано керівнику Євгенівського НВК Катаман Г.Г. підготувати письмове подання до профспілки Євгенівського НВК про звільнення вчителя історії та правознавства, російської мови ОСОБА_1 за вчинення нею аморального проступку відповідно до ч. 2 ст. 43 КЗпП України та обов`язково у присутності вчителя історії та правознавства ОСОБА_1 розглядати подання про звільнення відповідно до п.3 ч. 1 ст. 43 КЗпП України. Після отримання позитивного рішення профспілки Євгенівського НВК видати наказ про звільнення вчителя історії та правознавства Євгненівського НВК ОСОБА_1 за вчинення нею аморального проступку відповідно до п. 3 ч.1 ст. 41 КЗпП України (т.1, а.с. 56-58).

Таким чином, директор Євгенівського НВК ОСОБА_3 28.12.2020 року надала подання голові профспілкового комітету Євгенівського НВК, яким довела до відома голови профспілкового комітету вищевикладені обставини та просила надати згоду на звільнення вчителя історії та правознавства ОСОБА_1 за вчинення аморального проступку відповідно до п.3 ст. 41 КЗпП України (т.1, а.с. 81).

Відповідно до Акту від 16.01.2021року про передачу листа запрошення ОСОБА_1 від профспілкового комітету на засідання профспілкового комітету, директор школи ОСОБА_3 , заступник директора з навчально - виховної роботи ОСОБА_16 , голова профспілкового комітету ОСОБА_17 , голова ради школи ОСОБА_18 , підтвердили, що 16.01.2021 року о 09:21 год. вчитель історії ОСОБА_1 дійсно була ознайомлена з листом -запрошенням на засідання профспілкової комісії, яке мало відбутися 16 січня 2021року о 10:00 год., але підписати лист та чітко визначитись буде чи не буде на засіданні згоди не дала ( т.1, а.с.82, 83).

Із протоколу № 3 засідання Первинної профспілкової організації Євгенівського НВК від 16.01.2021року вбачається, що в ході розгляду подання директора Євгенівського НВК від 28.12.2020 року, за ініціативою власника з підстав, передбачених п.3 ст.41 КЗпП України, ухвалили доручити голові Профспілкового комітету Чебан Н.П. вдруге письмово запросити ОСОБА_1 на засідання, яке відбудеться 19 січня 2021 року о 14:00 год. (т.1, а.с.84-84 зв.).

У зв`язку з цим, листом-запрошенням від 16.01.2021року вчителя Євгенівського НВК ОСОБА_1 вдруге було запрошено на засідання профспілкового комітету, яке відбудеться 19.01.2021 року о 14:00 год., та на якому буде розглядатись подання директора від 28.12.2020 року (т.1, а.с.85).

В свою чергу, позивач ОСОБА_1 16.01.2021 року надала відповідачу заяву, яка адресована на ім`я директора Євгенівського НВК ОСОБА_3 , та просила надіти їй копії документів, які пов`язані зі скаргою ОСОБА_2 та Акт виїзної комісії (т.1 а.с. 13).

Актом № 3 від 16.01.2021року підтверджується факт отримання позивачем ОСОБА_1 копії вищевказаних документів (т.1, а.с.87, 90, 91-92 зв.).

З підстав викладеного, слід зазначити, що доводи заявника апеляційної скарги щодо неотримання нею на час звернення до суду з даним позовом копій документів, зазначених в заяві від 16.01.2021 року, адресованій директору Євгенівського НВК ОСОБА_3 , не знайшли свого підтвердження в матеріалах справи.

Як наслідок, наказом директора Євгенівського НВК ОСОБА_3 від 29 січня 2021 року № 15-К ОСОБА_1 була звільнена з посади вчителя історії та правознавства, російської мови на підставі п. 3 ст. 41 КЗпП України за вчинення аморального проступку не сумісного з виконанням виховних функцій, а саме: залишення учнів під час уроків без нагляду для відповідей на телефонні дзвінки і розмов по мобільному телефону; нетактовних розмов з учнями та колегами; створення конфліктних ситуацій в колективі; висловлювання погроз на адресу учнів із застосуванням слів які принижують їх гідність; примушування учнів під час проведення уроків виконувати завдання, які стосуються її особистих справ, що не сумісно з виховною діяльністю, не відповідає вимогам педагогічної етики, дискредитує високе звання «Вчитель».

Із вказаним наказом ОСОБА_1 ознайомилась 29.01.2021року, про що поставила свій підпис та не погодилась з ним (т.1, а.с. 7-7зв.).

Крім того, Актом № 6 від 03.02.2021року профспілкового комітету Євгенівського НВК задокументовано факт отримання ОСОБА_1 витягу із протоколу №4 засідання Профспілкової організації яке відбулось 19.01.2021року (т.1, а.с.99).

Суд першої інстанції виходив із того, що факт вчинення аморальних проступків позивачкою ОСОБА_1 підтверджується на лише письмовими доказами, які маються в матеріалах справи, а і показаннями свідків ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_9 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , ОСОБА_23 , ОСОБА_24 , ОСОБА_2 , ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_25 , ОСОБА_26 , які були допитані в суді першої інстанції.

Що стосується доводів заявника апеляційної скарги ОСОБА_1 про те, що її звільнення відбулось на грунті особистих неприязних стосунків із керівництвом навчального закладу Євгенівського НВК, з посиланням на постанову Одеського апеляційного суду від 23.02.2021 року, відповідно до якої було скасовано постанову Тарутинського районного суду Одеської області від 14.01.2021року, про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст.173-4 КУпАП - за вчинення булінгу відносно учениці 5-го класу ОСОБА_27 про застосування адміністративного стягнення у виді штрафу у розмірі 850 грн., провадження у справі закрито (т.1, а.с. 111-113).

Заявник апеляційної скарги посилалась на те, що у вищевказаному судовому рішенні апеляційний суд зробив висновок, що згідно матеріалів справи, останні вказують на її звернення з червня 2020року до правоохоронних органів з заявами на дії директора школи ОСОБА_3 , що на думку апеляційного суду свідчить про достовірність пояснень ОСОБА_1 щодо наявного між нею та директором школи конфлікту. Більш того, апеляційним судом прийняті до уваги долучені під час апеляційного розгляду заяви матері учня Євгенівського НВК ОСОБА_28 - ОСОБА_29 про надання неправдивих пояснень відносно ОСОБА_1 щодо домагання останньою інтимних стосунків з її сином та в тому числі надання зазначених пояснень під тиском з боку директора школи ОСОБА_3 .

На думку ОСОБА_1 ці обставини беззаперечно вказують на наявність реального конфлікту інтересів між вчителем ОСОБА_1 та директором Євгенівського НВК ОСОБА_3 , у тому числі з огляду на ініціювання проведення перевірки викладених в заяві бабусі ОСОБА_27 - ОСОБА_26 фактів та безпосереднього керівництва директором школи роботи зазначеної комісії, що в подальшому мало наслідком звільнення вчителя ОСОБА_1 з займаної посади.

Разом з тим, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що в зазначеній вище постанові апеляційний суд вказав, що апеляційним судом не надавалась правова оцінка поясненням учнів школи та виявлених в ході проведення виїзної комісії фактів, які були викладені у звернені ОСОБА_2 , оскільки вони не мають жодного відношення до складеного відносно ОСОБА_1 протоколу про притягнення останньої до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 173-4 КУпАП і не були предметом перегляду апеляційним судом.

З огляду на викладене, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції стосовно того, що при звільненні позивача ОСОБА_1 із займаної посади вчителя історії та правознавства, російської мови Євгенівського НВК за вчинення аморального проступку, несумісного з продовженням цієї роботи (п.3 ст.41 КЗпП України) є правомірним, її трудові права адміністрацією цього навчального закладу порушені не були, наказ про звільнення відповідає нормам чинного законодавства, звільнення погоджено з профспілковим органом, в наказі конкретизовано причину звільнення, яка відповідає фактичним обставинам, тому позовні вимоги є необґрунтованими і задоволенню не підлягають.

Що кримінальних проваджень № 0000186 щодо розтрати бюджетних коштів шляхом зловживання службовим становищем директором Євгенівського НВК Катаман Г.Г., та № 0000038 за фактом самовільного зайняття земельної ділянки ОСОБА_3 , на які ОСОБА_1 посилається як на доказ неприязних стосунків з директором Євгенівського НВК Катаман Г.Г., то колегія суддів зазначає, що матеріали справи не мають доказів щодо закінчення розслідування по вказаним кримінальним провадженням (т.2, а.с.42-43).

Згідно ч.ч. 1,5,6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Колегія суддів зазначає, що заявник апеляційної скарги не надала суду достатніх, належних і допустимих доказів існування обставин, на які вона посилається як на підставу своїх позовних вимог, оскаржуваного судового рішення та доводів апеляційної скарги.

За змістом ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотримання норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданням цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог або заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів також зазначає, що Європейський суд з прав людини (далі ЄСПЛ) вказав, що п. 1 статті 6 Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод» (далі Конвенція) зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Суд апеляційної інстанції враховує положення практики ЄСПЛ про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справа «Гірвісаарі проти Фінляндії», п.32.)

Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burg and others v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no.2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення суду, доводи апеляційної скарги його не спростовують, рішення ухвалено у відповідності до вимог матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, оскаржуване рішення суду - залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п.1 ч.1 ст. 374, ст.ст. 375, 381 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Тарутинського районного суду Одеської області від 09 березня 2022 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції України протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 27.09.2022 року.

Судді Одеського апеляційного суду: С.М. Сегеда

О.С. Комлева

Т.В. Цюра