Провадження № 4-с/761/72/2022
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 червня 2022 року Шевченківський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді Юзькової О.Л.,

при секретарі Марінченко Л.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві справу за скаргою ОСОБА_1 на бездіяльність державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Огібеніна Леоніда Ігоровича у виконавчому провадженні № 61344253, заінтересована особа (боржник): Подільський районний відділ державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Шевченківського районного суду міста Києва зі скаргою, в якій просить визнати протиправною бездіяльність державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Огібеніна Леоніда Ігоровича у виконавчому провадженні № 61344253 за виконавчим листом від 19 лютого 2020 року на примусове виконання ухвали Шевченківського районного суду міста Києва від 24 січня 2020 року в цивільній справі № 761/13085/14-ц, про зобов`язання Подільського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) вчинити усі необхідні та передбачені законом виконавчі та інші дії у виконавчому провадженні № 45340170, спрямовані на примусове виконання рішення суду в цивільній справі № 761/13085/14-ц; зобов`язати Відділ примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) - вчинити усі необхідні та передбачені законом виконавчі та інші дії у виконавчому провадженні № 61344253, спрямовані на примусове виконання ухвали Шевченківського районного суду міста Києва від 24 січня 2020 року в цивільній справі № 761/13085/14-ц; зобов`язати Відділ примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) в десятиденний строк повідомити Шевченківський районний суд міста Києва та ОСОБА_1 про виконання ухвали, постановленої за результатами розгляду цієї скарги та розподілити судові витрати у справі відповідно до приписів статті 452 ЦПК України.

Свої вимоги скаржник обґрунтовує тим, що на виконанні у Відділі примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) перебуває виконавче провадження № 61344253 за виконавчим листом від 19 лютого 2020 року на примусове виконання ухвали Шевченківського районного суду від 24 січня 2020 року у справі № 761/13085/14-ц про зобов`язання Подільського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) відновити виконавче провадження № 45340170 та вчинити усі необхідні та передбачені законом виконавчі та інші дії у виконавчому провадженні, спрямовані на виконання рішення суду в цивільній справі № 761/13085/14-ц. Постановою державного виконавця Шатохіна Олександра Павловича від 25 листопада 2020 року відновлено виконавче провадження № 61344253 та зобов`язано Шевченківський районний суд міста Києва у місячний строк пред`явити виконавчий документ до виконання. Постановою державного виконавця Шатохіна Олександра Павловича від 02 грудня 2020 року внесено виправлення у постанову від 25.11.2020 про відновлення виконавчого провадження. У грудні 2020 року виконавчий лист направлено судом до відділу для подальшого виконання. Проте, окрім винесення зазначених постанов про відновлення виконавчого провадження та про виправлення описки, у виконавчому провадженні № 61344253 не вчинено жодної виконавчої дії, що свідчить про протиправну бездіяльність державного виконавця у виконавчому провадженні № 61344253. Станом на час звернення до суду зі скаргою, виконавче провадження № 61344253 перебуває у віданні державного виконавця Огібеніна Леоніда Ігоровича. Проте, ухвала Шевченківського районного суду міста Києва від 24.01.2020 у справі № 761/13085/14-ц в частині зобов`язання Подільського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) вчинити усі необхідні та передбачені законом виконавчі та інші дії у виконавчому провадженні № 45340170, спрямовані на виконання рішення Шевченківського районного суду міста Києва у справі № 761/13085/14-ц залишається невиконаною, що свідчить про протиправну бездіяльність державного виконавця у виконавчому провадженні № 61344253. За вказаних обставин стягувач був змушений звернутися до суду зі скаргою.

21.02.2021року скаргу ОСОБА_1 на бездіяльність державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Огібеніна Леоніда Ігоровича у виконавчому провадженні № 61344253, заінтересована особа (боржник): Подільський районний відділ державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) прийнято до розгляду.

ОСОБА_1 просив розглянути скаргу за його відсутності та задовольнити.

Державний виконавець Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Огібенін Леонід Ігорович, Подільський районний відділ державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) в судове засідання не з`явились, про розгляд справи повідомлявся належним чином.

Неявка учасників процесу, відповідно до положень ст. 450 ЦПК України не є перешкодою для розгляду скарги по суті.

Дослідивши надані матеріали, суд приходить до наступних висновків.

Встановлено, що 19 лютого 2020 року Шевченківським районним судом міста Києва видано виконавчий лист на примусове виконання ухвали суду від 24 січня 2020 року у справі № 761/13085/14-ц про зобов`язання Подільського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) вчинити усі необхідні та передбачені законом виконавчі та інші дії у виконавчому провадженні № 45340170, спрямовані на примусове виконання рішення суду в цивільній справі № 761/13085/14-ц.

Постановою державного виконавця Лозової А.І. від 27 лютого 2020 року за виконавчим листом відкрито виконавче провадження № 61344253.

04 серпня 2020 року постановою державного виконавця Шатохіна Олександра Павловича виконавче провадження № 61344253 закінчено без виконання на підставі п. 9 ч. 1ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження» (повне фактичне виконання).

Постановою державного виконавця Шатохіна Олександра Павловича від 25 листопада 2020 року відновлено виконавче провадження № 61344253 та зобов`язано Шевченківський районний суд міста Києва у місячний строк пред`явити виконавчий документ до виконання. Постановою державного виконавця Шатохіна Олександра Павловича від 02 грудня 2020 року внесено виправлення у постанову від 25.11.2020 про відновлення виконавчого провадження.

Виконавчий лист в грудні 2020 року направлено Шевченківським районним судом м. Києва до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) для подальшого виконання.

Як вбачається з матеріалів справи, в Автоматизованій системі виконавчого провадження (АСВП) відсутні відомості про вчинення виконавчих дій у виконавчому провадженні № 61344253, після винесення постанов про відновлення виконавчого провадження та про виправлення.

Також, на день подання скарги, виконавче провадження № 61344253 перебувало у віданні державного виконавця Огібеніна Леоніда Ігоровича.

Згідно з Положенням про автоматизовану систему виконавчого провадження, затвердженим Наказом Міністерства юстиції України № 2432/5 від 05.08.2016 (зареєстровано в Міністерстві юстиції 12.08.2016 за № 1126/29256) - автоматизована система виконавчого провадження це комп`ютерна програма, що забезпечує збирання, зберігання, облік, пошук, узагальнення, надання відомостей про виконавче провадження, формування ЄРБ та захист від несанкціонованого доступу. Згідно з пунктами 2, 3, 4 Розділу IV цього Положення, виконавцем до Системи обов`язково вносяться відомості про проведення всіх виконавчих дій та прийняття процесуальних рішень. До Системи в обов`язковому порядку вносяться також відомості про всі документи, отримані на запит виконавця, заяви сторін виконавчого провадження, відповіді на них та їх скановані копії. Відомості про проведення виконавчих дій вносяться до Системи одночасно з виготовленням документа, на підставі якого вчиняється виконавча дія, або одночасно з виготовленням документа, яким оформлюється проведення виконавчої дії. У разі здійснення виконавчої дії за межами органу державної виконавчої служби відомості про таку дію вносяться до Системи не пізніше наступного робочого дня після її проведення. Постанови виконавця, а також інші документи виконавчого провадження виготовляються за допомогою Системи. Виготовлення постанов та інших документів виконавчого провадження не в Системі - забороняється.

Отже, автоматизована система виконавчого провадження (АСВП) містить повну та вичерпну інформацію про всі виконавчі дії та про всі документи у виконавчому провадженні.

Разом з тим, з витягу з АСВП про виконавче провадження № 61344253, яке міститься в матеріалах справи вбачається, що останнім записом в системі є запис про виправлення описки відповідно до постанови державного виконавця Шатохіна Олександра Павловича від 02 грудня 2020 року.

В подальшому, у виконавчому провадженні №61344253 виконавчі дії не вчинялись.

Таким чином, доводи заявника (стягувача) про бездіяльність державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) Огібеніна Леоніда Ігоровича у виконавчому провадженні № 61344253 підтверджено належними та допустимими доказами.

Згідно зі статтею 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Відповідно до ч. 1 ст. 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до статті 5 Закону України «Про виконавче провадження» примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Згідно з ч. 1 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

За змістом правового висновку, викладеного у постанові Верховного Суду від 28 травня 2019 року у справі № 905/2458/16, - принцип обов`язковості судового рішення та визначений процесуальним законодавством обов`язок суду із здійснення судового контролю за виконанням судового рішення зобов`язує суди, здійснюючи оцінку тих чи інших обставин, враховувати, чи сприяє вчинення будь-якої процесуальної дії (в тому числі і судом) виконанню остаточного судового рішення, чи навпаки, перешкоджає такому виконанню.

Таким чином, дії та рішення виконавця підлягають оцінці судом з точки зору їх спрямованості на забезпечення виконання остаточного судового рішення; оцінка обставин справи, доводів учасників процесу та висновки, зроблені на підставі такої оцінки, - не можуть бути на користь обставин, які спрямовані на перешкоджання виконанню остаточного судового рішення.

Згідно з пунктом 9 частини третьої статті 129 Конституції України основними засадами судочинства є, зокрема, обов`язковість судового рішення. Статтею 129-1 Конституції України визначено, що суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Конституційний Суд України, беручи до уваги ст.ст. 3, 8, ч.ч. 1, 2 ст. 55, ч.ч. 1, 2 ст. 129-1 Конституції України, свої юридичні позиції щодо визначення виконання судового рішення складовою конституційного права на судовий захист, вважає, що держава, створюючи належні національні організаційно-правові механізми реалізації права на виконання судового рішення, повинна не лише впроваджувати ефективні системи виконання судових рішень, а й забезпечувати функціонування цих систем у такий спосіб, щоб доступ до них мала кожна особа, на користь якої ухвалене обов`язкове судове рішення, у разі, якщо це рішення не виконується, у тому числі державним органом (Рішення Конституційного Суду України від 15 травня 2019 року № 2-рп(ІІ)/2019). Конституційний Суд України у зазначеному Рішенні також наголошує, що визначений у законі порядок забезпечення державою виконання судового рішення має відповідати принципам верховенства права та справедливості, гарантувати конституційне право на судовий захист; невиконання державою позитивного обов`язку щодо забезпечення функціонування запроваджуваної нею системи виконання судових рішень призводить до обмеження конституційного права на судовий захист та нівелює його сутність.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Європейський суд з прав людини вказує, що національні суди мають вибирати способи такого тлумачення, які зазвичай можуть включати акти законодавства, відповідну практику, наукові дослідження тощо ("Volovik v. Ukraine", № 15123/03, 06.12.2007, § 45).

Відповідно до ст.ст. 17, 19 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права. Міністерства, інші центральні органи виконавчої влади забезпечують систематичний контроль за додержанням у рамках відомчого підпорядкування адміністративної практики, що відповідає Конвенції та практиці Суду.

Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод не гарантує захист теоретичних та ілюзорних прав, а гарантує захист прав конкретних та ефективних (рішення ЄСПЛ у справі «Артіко проти Італії»). Особливо це стосується права на доступ до правосуддя, а саме: гарантується не сподівання, що справа буде розглянута, але й те, що державна влада буде дотримуватися прийнятого судом у відповідній справі остаточного рішення, буде діяти з урахуванням встановлених в ньому юридичних фактів і прав осіб, та забезпечуватиме таким чином виконання рішення суду.

При цьому в рішенні у справі «Шмалько проти України» ЄСПЛ наголошує, що пункт 1 статті 6 Конвенції гарантує кожному право на звернення до суду або арбітражу з позовом стосовно будь-яких його цивільних прав та обов`язків. Таким чином, ця стаття проголошує «право на суд», одним з аспектів якого є право па доступ, тобто право подати позов з приводу цивільно-правових питань до суду. Однак це право було б ілюзорним, якби правова система держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося на шкоду одній зі сторін. Було б незрозуміло, якби стаття 6 детально описувала процесуальні гарантії, які надаються сторонам у спорі, а саме: справедливий, публічний і швидкий розгляд, - і, водночас, не передбачала виконання судових рішень. Якщо тлумачити статтю 6 як таку, що стосується виключно доступу до судового органу та судового провадження, то це могло б призводити до ситуацій, що суперечать принципу верховенства права, який договірні держави зобов`язалися поважати, ратифікуючи Конвенцію. Отже, для цілей ст. 6 виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина «судового розгляду» (рішення у справі «Горнсбі проти Греції» від 19 березня 1997 року). У справі «Войтенко проти України» ЄСПЛ знову повторює, що ефективний доступ до суду включає право на те, щоб рішення суду було виконане без невиправданих затримок (див. також справу «Іммобільяре Саффі проти Італії»).

У рішенні від 19 лютого 2009 року «Христов проти України» зазначено, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули цієї Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права, одним з основоположних аспектів якого є принцип юридичної визначеності, згідно з яким у разі остаточного вирішення спору судами рішення, що набрало законної сили, не може ставитися під сумнів (див. також кейс «Брумареску проти Румунії»). Принцип юридичної визначеності вимагає поваги до принципу res judicata, тобто поваги до остаточного рішення суду.

Ефективний доступ до суду включає право на виконання судового рішення, отже виконання рішення слід розглядати як невід`ємну складову судочинства, як цього вимагають приписи статті 6 Конвенції, зазначав ЄСПЛ у рішеннях у справах "Ромашов проти України" (№ 67534/01, 27.07.2004, § 42); "Дубенко проти України" (№ 74221/01, 11.01.2005, § 44); "Шаренок проти України" (№ 35087/02, 22.02.2005 § 25); "Іммобільяре Саффі проти Італії" (№ 22774/93, 28.07.1999, § 66); "Горнсбі проти Греції" (№ 18357/91, 19.03.1997, § 40).

Саме на державу покладається обов`язок вжиття усіх необхідних заходів для того, щоб виконати остаточне рішення суду, та діючи таким чином, забезпечити ефективне залучення усього її апарату. Не зробивши цього, держава не виконає вимог статті 6 Конвенції, як вказано у рішеннях ЄСПЛ: "Comingersoll S.A. проти Португалії" (№ 35382/97, 06.04.2000, § 23); "Глоба проти України" (№ 15729/07, 05.07.2012, § 27).

Таким чином, бездіяльність державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Огібеніна Леоніда Ігоровича, яка полягає у невчиненні виконавчих дій у виконавчому провадженні № 61344253, слід визнати протиправною.

За змістом ч. 2 ст. 451 ЦПК України у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).

За обставин, встановлених під час розгляду справи суд приходить до висновку, що скарга підлягає задоволенню в частині визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання усі необхідні та передбачені законом виконавчі та інші дії у виконавчому провадженні № 61344253, спрямовані на примусове виконання ухвали Шевченківського районного суду міста Києва від 24 січня 2020 року в цивільній справі № 761/13085/14-ц.

У відповідності до статті 453 ЦПК України про виконання ухвали, постановленої за результатами розгляду такої скарги, відповідний орган державної виконавчої служби, приватний виконавець повідомляють суд і заявника не пізніше ніж у десятиденний строк з дня її одержання.

Разом з тим, суд не вбачє підстав для встановлення органу державної виконавчої служби обов`язку повідомити про виконання ухвали, постановленої у даній скарзі, оскільки він є не способом поновлення порушеного права в розумінні вимог ст. 451 ЦПК України, а засобом повідомлення про виконання ухвали суду, якою зобов`язано поновити порушені права учасника виконавчого провадження.

Судові витрати, пов`язані з розглядом скарги, покладаються судом на заявника, якщо було постановлено рішення про відмову в задоволенні його скарги, або на орган державної виконавчої служби чи приватного виконавця, якщо було постановлено ухвалу про задоволення скарги заявника, відповідно до положень ст. 253 ЦПК України.

Судові витрати, за приписами ст. 133 ЦПК України, складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

До витрат, пов`язаних із розглядом справи належать, серед іншого витрати на правову допомогу.

За вимогами ч.ч. 3,4 ст. 137 ЦПК України, для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Згідно ч. 3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Як свідчать матеріали справи, ОСОБА_3 на підтвердження понесених витрат на професійну правову допомогу надано копію договору про надання правничої (правової) допомоги № 5302/21 від 30.03.2021; копію додаткової угоди № 21 від 13.10.2021 до договору правової допомоги № 5302/21 від 30.03.2021; копію детального опису (акту) від 29.10.2021 виконаних та оплачених послуг за додатковою угодою № 21; копію квитанції № 5302/21-021 від 29.10.2021 про сплату за додатковою угодою № 20 коштів у сумі 2400 грн; копію свідоцтва адвоката Маринушкіна А. Г. про право на заняття адвокатською діяльністю.

Беручи до уваги вищенаведене, суд вважає за можливе стягнути з Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) на користь стягувача ОСОБА_1 понесенні витрати на професійну правову допомогу.

Керуючись ст.ст. 19, 129, 129-1 Конституції України; ст. ст. 2, 3, 10, 18, 141, 258-261, 447-453 ЦПК України; ст. ст. 1, 4, 18 Закону України «Про виконавче провадження», суд, -

УХВАЛИВ:

Скаргу ОСОБА_1 на бездіяльність державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Огібеніна Леоніда Ігоровича у виконавчому провадженні № 61344253, заінтересована особа (боржник): Подільський районний відділ державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Огібеніна Леоніда Ігоровича у виконавчому провадженні № 61344253 за виконавчим листом від 19 лютого 2020 року на примусове виконання ухвали Шевченківського районного суду міста Києва від 24 січня 2020 року в цивільній справі № 761/13085/14-ц, про зобов`язання Подільського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) вчинити усі необхідні та передбачені законом виконавчі та інші дії у виконавчому провадженні № 45340170, спрямовані на примусове виконання рішення суду в цивільній справі № 761/13085/14-ц.

Зобов`язати Відділ примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) вчинити усі необхідні та передбачені законом виконавчі та інші дії у виконавчому провадженні № 61344253, спрямовані на примусове виконання ухвали Шевченківського районного суду міста Києва від 24 січня 2020 року в цивільній справі № 761/13085/14-ц.

Стягнути з Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) (03056, м. Київ, вул. Олекси Тихого, 32 ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 )судові витрати у розмірі 2400 (дві тисячі чотириста) грн.

В задоволенні іншої частини скарги відмовити.

Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення, якщо інше не передбачено цим Кодексом.

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до вказаного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня його проголошення, з урахуванням п. 15.5. Перехідних положень ЦПК України.

Якщо у судовому засіданні було проголошено лише вступну і резолютивну частину судового рішення або у разі розгляду (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, цей строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Суддя: