Житомирський апеляційний суд
Справа №295/7868/22 Головуючий у 1-й інст. Перекупка І. Г.
Категорія 43 Доповідач Шевчук А. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 вересня 2022 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючої судді Шевчук А.М.,

суддів: Коломієць О.С., Талько О.Б.,

за участі секретаря судового засідання Ковальчук М.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі

справу №295/7868/22 за матеріалами позовної заяви ОСОБА_1 до Департаменту містобудування та земельних відносин Житомирської міської ради про захист порушених конституційних прав

за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на ухвалу Богунського районного суду м.Житомира від 19 серпня 2022 року, яка постановлена під головуванням судді Перекупки І.Г. у м.Житомирі,

в с т а н о в и в:

У серпні 2022 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Департаменту містобудування та земельних відносин Житомирської міської ради. Просить відшкодувати моральну шкоду, заподіяну порушеннями законодавства при складанні відзиву на позовну заяву та відзиву на апеляційну скаргу, у розмірі 102 000 грн, прийняти виклад шістнадцяти порушень законодавства, якими порушені її конституційні права, та прийняти пояснення стосовно розміру відшкодування моральної шкоди, що призвело до погіршення її здоров`я та завдало їй душевних страждань.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що Департаментом містобудування та земельних відносин Житомирської міської ради допущені істотні порушення законодавства при поданні відзивів на позовну заяву (десять порушень) та апеляційну скаргу (шість порушень) в справі №295/3963/22. Порушення при поданні відзиву на позовну заяву від 24 червня 2022 року: поданий через 40 днів та відповідач не порушив питання про поновлення пропущеного процесуального строку для його подання та не надав доказів про дату отримання ухвали суду від 12 травня 2022 року; не містить заперечення щодо наведених нею обставин та правових підстав позову, з якими Департамент містобудування та земельних відносин не погоджується, із посиланням на відповідні докази та норми права; виклад висновку у відзиві не відповідає обставинам позовної заяви; висновки судових рішень Богунського районного суду м.Житомира, Житомирського окружного адміністративного суду, Верховного Суду України не мають відношення до позовної заяви; висновок про закриття провадження у справі не відповідає обставинам позовної заяви; не зазначено жодного заперечення щодо наведених нею восьми порушень законодавства у позовній заяві, з якими відповідач не погоджується; висновок про те, що позовна заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства суперечить частині першій ст.4 ЦПК України; всупереч положень закону з відзивом їй не надано інформації з ЄДР щодо повноважень представника відповідача, а повноваження представника мають підтверджуватися довіреністю юридичної особи, уповноваженої на це установчими документами тощо. Порушення при поданні відзиву на апеляційну скаргу від 28 липня 2022 року: недодержання відповідачем п.5 частини третьої ст.178 ЦПК України; виклад висновків, які не відповідають обставинам апеляційної скарги; незаконна зміна суті її позовної заяви про захист порушених конституційних прав порушеннями законодавства; документи щодо повноважень представника відповідача та направлення їй відзиву на апеляційну скаргу надані з відзивом на апеляційну скаргу лише суду; повноваження представника відповідача не підтверджені довіреністю юридичної особи, уповноваженої на це установчими документами тощо.

Спричинення моральної шкоди аргументує погіршенням здоров`я та душевними стражданнями, що позбавляло її можливостей у реалізації звичок та бажань, сприяло погіршенню відносин із оточуючими людьми та настанню інших наслідків негативного характеру. Порушення її конституційних прав під час розгляду її звернень призвело до погіршення її життєвих зв`язків та вимагало від неї додаткових зусиль для організації свого життя.

Ухвалою Богунського районного суду м.Житомира від 19 серпня 2022 року у відкритті провадження у справі відмовлено.

Не погодившись із ухвалою суду першої інстанції, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу. Посилаючись на порушення норм процесуального права, просить ухвалу, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що суд незаконно відмовив їй у доступі до правосуддя для захисту своїх порушених конституційних прав, які гарантуються Конституцією України. Суд не застосував закони, які підлягають застосуванню при розгляді її позовної заяви та апеляційної скарги, поданих із дотриманням вимог ЦПК України. Суд незаконно відмовив у розгляді вимог позовної заяви, не надав правової оцінки порушенням, допущеним відповідачем при поданні відзиву на позову заяву від 24 червня 2022 року та відзиву на апеляційну скаргу від 28 липня 2022 року в справі №295/3963/22, а також не врахував обставин, на які вона посилалася у позовній заяві та апеляційній скарзі, що призвело до ухвалення незаконних судових рішень.

Відзиву на апеляційну скаргу не надходило. Відповідно до частини третьої ст.360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду ухвали суду першої інстанції.

Учасники справи до суду не з`явилися. Судова повістка вручена ОСОБА_1 19 вересня 2022 року. Клопотань про відкладення розгляду справи учасники справи не спрямовували. Явка до суду апеляційної інстанції не є обов`язковою. Відповідно до частини другої ст.372 ЦПК України неявка сторін та інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції відповідно до положень ст.367 ЦПК України, колегія суддів апеляційного суду доходить висновку, що апеляційна скарга не може бути задоволена з наступних підстав.

Відповідно до п.1 частини першої ст.186 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду в судах у порядку цивільного судочинства.

Із матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Департаменту містобудування та земельних відносин Житомирської міської ради про відшкодування моральної шкоди в сумі 102 000 грн., яку обґрунтовує заподіянням Департаментом містобудування та земельних відносин Житомирської міської ради при поданні ним відзивів на її позовну заяву від 24 червня 2022 року та її апеляційну скаргу від 28 липня 2022 року в справі №295/3963/22.

Суд першої інстанції відмовив ОСОБА_1 у відкриті провадження у цій справі з тих мотивів, що позовна заява не підлягає розгляду як в порядку цивільного судочинства, так і взагалі не підлягає судовому розгляду.

Колегія суддів апеляційного суду погоджується з висновком суду першої інстанції з наступних підстав.

Відповідно до ст.55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

За положеннями ст.124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі.

Частиною першою ст.4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства (частина перша ст.19 ЦПК України).

Відповідно до частини першої ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорення. За таких обставин, у розумінні закону, суб`єктивне право на захист це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право.

Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

Способи захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють як закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав, як вплив на правопорушника.

Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів визначено в статті 16 ЦК України.

Відповідно до частини першої ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, а частиною другою цієї статті визначено способи здійснення захисту цивільних справ та інтересів судом.

Частиною другою ст.16 ЦК України встановлено способи захисту цивільних прав та інтересів судом. До них належать: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.

Правом звернення до суду із позовом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання її прав, свобод чи законних інтересів та, відповідно, таке цивільне право або інтерес може бути захищено судом у спосіб, який, зокрема, не суперечить чинному законодавству, договору та має бути ефективним.

Як вбачається зі змісту позовної заяви, ОСОБА_1 вимоги про відшкодування шкоди обґрунтовує допущеними порушеннями законодавства щодо оформлення і подання відповідачем відзивів на її позовну заяву та її апеляційну скаргу в справі №295/3963/22.

Порядок подання відзивів на позовну заяву та апеляційну скаргу визначений нормами ЦПК України.

У відповідності до частин першої та другої ст.174 ЦПК України, при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом.

Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву.

Подання заяв по суті справи є правом учасників справи (частина четверта ст.174 ЦПК України).

Відповідно до частини першої ст.178 ЦПК України у відзиві відповідач викладає заперечення проти позову.

Положеннями статей 178, 191 ЦПК України також врегульовано форму, зміст, порядок подання відзиву на позовну заяву.

Із аналізу наведених норм випливає, що правом на подання відзиву на позовну заяву наділений відповідач у позовному провадженні під час розгляду конкретної справи судом, та подання відзиву на позовну заяву є формою реалізації відповідачем свого процесуального права на висловлення правової позиції щодо змісту позовної заяви, її вимог.

У відповіді на відзив позивач викладає свої пояснення, міркування і аргументи щодо наведених відповідачем у відзиві заперечень і мотиви їх визнання або відхилення (ст.179 ЦПК України).

Окрім того, нормами ст.182 ЦПК України врегульовано процесуальне право учасників справи подавати при розгляді справи судом заяви, клопотання і заперечення проти заяв і клопотань, в яких вони викладають свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення, міркування щодо процесуальних питань.

Згідно з частиною другою та третьою ст.182 ЦПК України, заяви, клопотання і заперечення подаються в письмовій або усній формі. У випадках, визначених цим Кодексом, заяви і клопотання подаються тільки в письмовій формі.

Заяви, клопотання і заперечення подаються та розглядаються в порядку, встановленому цим Кодексом. У випадках, коли цим Кодексом такий порядок не встановлено - він встановлюється судом.

Отже, позивач, у відповідності до наведених приписів, має право під час розгляду справи викласти свою правову позицію або ж міркування щодо процесуальних питань. Інша обставина, що документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються судом без розгляду, якщо суд не поновить або не продовжить процесуальних строків, у разі їх пропуску.

Також ст.360 ЦПК України унормовано, що учасники справи мають право подавати до суду апеляційної інстанції відзив на апеляційну скаргу в письмовій формі протягом строку, встановленого судом апеляційної інстанції в ухвалі про відкриття апеляційного провадження. Відзив на апеляційну скаргу має містити: найменування суду апеляційної інстанції; ім`я (найменування), поштову адресу особи, яка подає відзив на апеляційну скаргу, а також номер засобу зв`язку, адресу електронної пошти, за наявності; обґрунтування заперечень щодо змісту і вимог апеляційної скарги; у разі необхідності - клопотання особи, яка подає відзив на апеляційну скаргу; перелік матеріалів, що додаються.

Як вже зазначалося вище відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду судового рішення суду першої інстанції, оскільки подання відзиву на апеляційну скаргу є правом, а не обов`язком учасника справи.

Пояснення, міркування, аргументи та заперечення з приводу порушення норм цивільного процесуального законодавства, пов`язаних із поданням відповідачем відзиву на позовну заяву та у даному випадку й відзиву на апеляційну скаргу, мали бути викладені позивачем у формі, передбаченій ЦПК України, під час розгляду цивільної справи, в межах якої подані відзиви на позовну заяву та апеляційну скаргу.

Порушення порядку подання відповідачем відзиву на позовну заяву або у даному випадку й відзиву на апеляційну скаргу не можна вважати шкодою у розумінні положень цивільного законодавства України і така шкода не може бути стягнута за позовною вимогою в іншому провадженні.

Колегія суддів погоджується із твердженням суду першої інстанції, що приписами чинного законодавства не передбачено такого способу захисту, як подання позовної заяви з вимогами про відшкодування шкоди, завданої внаслідок подання відзиву в справі, оскільки незгода з відзивом на позовну заяву або з відзивом на апеляційну скаргу має бути реалізована учасником справи у відповідній процесуальній формі в межах розгляду такої позовної заяви судом першої інстанції або апеляційної скарги судом апеляційної інстанції.

Відсутність спору, у свою чергу, виключає можливість звернення до суду, оскільки відсутнє право, що підлягає судовому захисту.

Відповідно до частини четвертої ст.263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 30 червня 2020 року в справі №333/6816/17 зроблено висновок, що «ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів позивача у цивільному процесі можливий за умови, що такі права, свободи чи інтереси справді порушені, а позивач використовує цивільне судочинство саме для такого захисту, а не з іншою метою. Не відповідатиме завданням цивільного судочинства звернення до суду з позовом, спрямованим на оцінювання доказів, зібраних в інших справах, на предмет їх належності та допустимості, або з метою створення підстав для звільнення від доказування в іншій справі (для встановлення у судовому рішенні обставин, які би не потрібно було надалі доказувати під час розгляду іншої справи). Недопустимим з огляду на завдання цивільного судочинства є ініціювання позовного провадження з метою оцінки обставин, які становлять предмет доказування у кримінальному провадженні, чи з метою створення поза межами останнього передумов для визнання доказу, отриманого у такому провадженні, неналежним або недопустимим. Такі позови не підлягають судовому розгляду.[…] Приписи «суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду в судах у порядку цивільного судочинства» (пункт 1 частини першої статті 186 ЦПК України), «суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства» (пункт 1 частини першої статті 255 ЦПК України) стосуються як позовів, які не можна розглядати за правилами цивільного судочинства, так і тих позовів, які суди взагалі не можуть розглядати. […] Право на доступ до суду не є абсолютним. Воно може підлягати дозволеним за змістом обмеженням, зокрема, щодо умов, за яких суд повноважний розглядати позовну заяву. Такі обмеження не можуть шкодити самій суті права доступу до суду, мають переслідувати легітимну мету, а також має бути обґрунтована пропорційність між застосованими засобами та поставленою метою».

Зі змісту ст.2 ЦПК України вбачається, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави .Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання цивільного судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо (частина перша ст.11 ЦПК України).

Тлумачення вказаних норм свідчить, що завданням цивільного судочинства є саме ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Такий захист можливий за умови, що права, свободи чи інтереси власне порушені, а учасники використовують цивільне судочинство для такого захисту.

ОСОБА_1 при зверненні з позовною заявою про відшкодування моральної шкоди обґрунтовує заподіяння їй моральної шкоди допущеними порушеннями законодавства при поданні відповідачем відзивів на позовну заяву та апеляційну скаргу в справі №295/3963/22.

Разом з тим, питання щодо прийняття відзивів на позовну заяву або апеляційну скаргу вирішується судом, у провадженні якого перебуває конкретна справа. Тому, питання щодо прийняття до розгляду відзиву на позовну заяву та відзиву на апеляційну скаргу не може досліджуватися в іншій справі за позовною вимогою однієї із сторін, оскільки це суперечить завданню цивільного судочинства, а виникнення цивільного процесу в цьому випадку буде неправомірним.

Згідно зі статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

За усталеною практикою Європейського суду з прав людини право на доступ до суду, закріплене у статті 6 вказаної Конвенції, не є абсолютним: воно може підлягати дозволеним за змістом обмеженням. Такі обмеження не можуть шкодити самій суті права доступу до суду, мають переслідувати легітимну мету, а також має бути обґрунтована пропорційність між застосованими засобами та поставленою метою (рішення у справі "Peretyaka And Sheremetyev v. Ukraine" від 21 грудня 2010 року).

Отже, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відмову у відкритті провадження у справі за позовом ОСОБА_1 на підставі п.1 частини першої ст.186 ЦПК України.

Решта доводів апеляційної скарги ґрунтується на помилковому розумінні норм процесуального права та з огляду на вищевикладене додаткового правового обґрунтування не потребує.

Відповідно до змісту ст.375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують. Ухвала відповідає вимогам чинного процесуального законодавства та залишається без змін.

Керуючись ст.ст.259,268,367-368,374-375,381-384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Богунського районного суду м.Житомира від 19 серпня 2022 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуюча Судді:

Повний текст постанови складений 03 жовтня 2022 року.