Справа № 202/1112/22
Провадження № 2/202/1258/22
14 вересня 2022 року Індустріальний районний суд м. Дніпропетровська
у складі: головуючого судді - Кухтіна Г.О.
за участю секретаря судового засідання Калантаєнка Д.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Дніпрі цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа без самостійних вимог на предмет спору Товарна біржа «Січеславська правова» про витребування майна, визнання права власності в порядку спадкування за законом, -
І. Стислий виклад позиції позивача.
ОСОБА_1 (далі-позивач) звернувся до суду із позовом за результатом розгляду якого просив витребувати квартиру від ОСОБА_2 ; визнати за позивачем право власності на 1/2 частину квартири в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_4 . Заявлені вимоги заявлені щодо нерухомого майна, а саме: квартири АДРЕСА_1 (далі-квартира).
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивачу та померлому ОСОБА_4 (батьку позивача) на праві власності належала спірна квартира. ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_4 , який залишив заповіт на ім`я позивача. У 2019 році позивачу стало відомо, що спірна квартира була придбана через товарну біржу невідомими особами. В той же час, позивач зазначає що ні він, ні його батько ніколи не вчиняли жодних дій з приводу відчуження спірної квартири. Позивач вказує, що квартира вибула з володіння позивача без його відома та у незаконний спосіб.
Відповідачі в судове засідання не з`явились, про розгляд справи були повідомлені належним чином, причини неявки суду не повідомили, відзиву, заяв, заперечень до суду не надали, у зв`язку з чим, враховуючи, що позивач не заперечував проти ухвалення заочного рішення, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності відповідача та ухвалити заочне рішення, відповідно до вимог ст. ст. 280-282 ЦПК України на підставі наявних у справі доказів.
ІІ. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин.
У відповідності до копії свідоцтва про право власності на житло від 14 травня 1997 року, виданого Виконкомом міської Ради народних депутатів квартира АДРЕСА_1 належить ОСОБА_4 та ОСОБА_1 .
1 червня 1999 року ОСОБА_4 склав заповіт, на випадок своєї смерті, на ім`я ОСОБА_1 , якому заповів усе належне йому майно, де б воно не знаходилось та з чого б воно не складалось. Заповіт складено на бланку АВА №748943, посвідчено державним нотаріусом Шостої дніпропетровської державної нотаріальної контори, номер в реєстрі 2-2808.
ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_4 свідоцтво про смерть серії НОМЕР_1 .
У відповідності до довідки Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради за наявними даними картотеки з питань реєстрації фізичних осіб, за адресою спірної квартири зареєстрованими значаться: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , була зареєстрована з 13 листопада 1987 року по 10 серпня 1990 року; ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , була зареєстрована з 13 листопада 1987 року по 20 грудня 1996 року; ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , зареєстрований з 13 листопада 1987 року по теперішній час, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , зареєстрований з 13 листопада 1987 року по теперішній час.
15 червня 2016 року Шостою дніпропетровською державною нотаріальною конторою відкрито спадкову справу №387/2016 до майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 .
15 червня 2016 року позивач звернувся до Шостої дніпропетровської державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини після смерті свого батька ОСОБА_4 .
У відповідності до інформаційної довідки із спадкового реєстру №44186130 від 15 червня 2016 року заповіт ОСОБА_4 , складений на бланку АВА №748943, посвідчений державним нотаріусом Шостої дніпропетровської державної нотаріальної контори, номер в реєстрі 2-2808, стан - чинний.
В той же час, відповідно до листа КП «ДМБТІ» ДМР №318 від 25 травня 2018 року станом на 31 грудня 2012 року право власності на частину спірної квартири зареєстровано за ОСОБА_3 на підставі свідоцтва про право власності на житло від 1 грудня 1999 року.
На запит адвоката позивача, КП «ДМБТІ» ДМР листом №762 від 21 січня 2022 року надало лист, що відповідь №318 від 25 травня 2018 року щодо права власності ОСОБА_3 на спірне нерухоме майно КП «ДМБТІ» ДМР не видавалась.
Згідно свідоцтва на право власності на житло від 1 грудня 1999 року спірна квартира належить ОСОБА_3 на праві приватної власності. Свідоцтво видане виконкомом Дніпропетровської міської ради взамін Договору купівлі-продажу від 13 вересня 1999 року.
На ухвалу суду КП «ДМБТІ» ДМР повідомило, що договір купівлі-продажу від 13 вересня 1999 року та свідоцтво про право власності від 1 грудня 1999 року на ім. ОСОБА_3 щодо спірної квартири, також, не видавалось.
На запит адвоката позивача Департаментом житлового господарства ДМР №3/12-589 від 1 лютого 2022 року повідомлено, що інформація щодо передачі у власність ОСОБА_3 шляхом приватизації спірної квартири відсутня.
23 листопада 2018 року між ОСОБА_7 та ОСОБА_2 підписано договір купівлі-продажу спірної квартири на аукціоні, за участю Товарної біржі «Січеславська, правова».
23 листопада 2018 року між ОСОБА_7 та ОСОБА_2 підписано акт приймання передачі спірної квартири відповідно до протоколу №10 про проведення аукціону від 23 листопада 2018 року. Організатор Товарна біржа «Січеславська, правова».
За заявою позивача 25 листопада 2019 року у ЄРДР внесено відомості щодо вчинення кримінального правопорушення передбаченого ч.2 ст. 190 КК України, що спірної квартири.
ІІІ. Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування.
Правилом частини першої статті 15 ЦК України, визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Статтею 387 ЦК України визначено, що власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.
Витребування власником свого майна з чужого незаконного володіння здійснюється шляхом подання віндикаційного позову.
Віндикаційний позов - це позов власника про повернення йому майна, що вибуло з його володіння, який пред`являється до особи, у незаконному володінні якої знаходиться це майно.
Предметом віндикаційного позову є не будь-яке майно. А лише те, яке визначене індивідуальними ознаками, і це випливає із сутності даного позову, спрямованого на повернення власнику того самого майна, що вибуло з його володіння.
Об`єктом віндикаційного позову може бути індивідуально визначене майно, яке існує в натурі на момент подання позову.
Таким чином, із чужого незаконного володіння може бути витребувано лише індивідуально визначена річ.
Відповідно до положень ч. 1ст. 184 ЦК України річ є визначеною індивідуальними ознаками, якщо вона наділена тільки їй властивими ознаками, що вирізняють її з поміж інших однорідних речей, індивідуалізуючи її. Речі, визначені індивідуальними ознаками, є незмінними.
Позивачем у віндикаційному позові може бути власник майна (фізична особа), або особа, яка хоч і не є власником майна, але володіє ним на підставах, встановлених законом чи договором.
Відповідачем за таким позовом є особа, яка незаконно володіє майном (незалежно від того, чи заволоділа вона майном незаконно сама, чи придбала його у особи, яка не мала права його відчужувати), тобто заволоділа ним без відповідної правової підстави.
Незаконність володіння майном відповідачем повинна бути доведена позивачем у суді, оскільки законодавство презюмує добросовісне (правомірне) володіння чужим майном, якщо інше не випливає з закону або не встановлено за рішенням суду.
Отже, за таким позовом позивач має підтвердити своє право власності на витребуване майно, факт вибуття майна з його володіння, наявність майна у незаконному володінні відповідача, відсутність у відповідача правових підстав для володіння майном.
Пунктом 19 Постанови Пленуму ВССУ № 5 від 07 лютого 2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» застосовуючи положення статті 387 ЦК, суди повинні виходити з того, що власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним і в якої майно фактично знаходиться та є індивідуально визначеним.
У системному аналізі наведених вище норм чинного законодавства, особа, яка звернулася до суду з позовом про витребування майна із чужого незаконного володіння, повинна довести своє право власності на майно, що знаходиться у володінні відповідача.
В ході розгляду справи достовірно встановлено та підтверджено відповідними доказами законність набуття у власність позивача та ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , спірного нерухомого майна, а саме квартири АДРЕСА_1 .
Крім того, можливо з точністю стверджувати, що воно вибуло з їхнього володіння поза їх волею, іншим шляхом, а саме на підставі підроблених документів, адже після отримання з суду дійсних документів виявилось незаконність набуття у власність відповідачами такого майна.
Відповідно до частини першої статті 388 ЦК України, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: 1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; 2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; 3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.
Право власника на витребування майна від добросовісного набувача на підставі частини першої статті 388ЦК України залежить від того, у який спосіб майно вибуло з його володіння.
Ця норма передбачає вичерпне коло підстав, коли за власником зберігається право на витребування свого майна від добросовісного набувача.
Однією з таких підстав є вибуття майна з володіння власника або особи, якій він передав майно, не з їхньої волі іншим шляхом.
Відповідно до висновку Верховного Суду України, викладеного у постанові від 17 грудня 2014 року у справі № 6-140цс14, власник майна може витребувати належне йому майно від будь-якої особи, яка є останнім набувачем майна та яка набула майно з незаконних підстав, незалежно від того, скільки разів це майно було відчужене попередніми набувачами, та без визнання попередніх угод щодо спірного майна недійсними.
Право власника згідно з частиною першою статті 388ЦК України на витребування майна від добросовісного набувача пов`язане з тим, в який спосіб майно вибуло з його володіння.
Перелік підстав, коли за власником зберігається право на витребування майна від добросовісного набувача, є вичерпним. Й однією з таких підстав є вибуття майна з володіння власника або особи, якій він передав майно, не з їхньої волі іншим шляхом (пункт 3 частини першої статті 388).
За змістом статті 388 ЦК України випадки витребування майна власником від добросовісного набувача обмежені й можливі за умови, що майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно, поза їх волею.
Положення статті 388 ЦК України застосовується як підстава позову про повернення майна від добросовісного набувача, якщо майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно, не з їхньої волі іншим шляхом, яке було відчужене третій особі, якщо між власником та володільцем майна не існує жодних юридичних відносин.
Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
Згідно із ч.1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним.
Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
При цьому відповідно до ст.391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.
Велика Палати Верховного Суду у пунктах 146, 147 постанови від 14 листопада 2018 року у справі № 183/1617/16 (провадження № 14-208цс18) зробила висновок, що задоволення вимоги про витребування майна з незаконного володіння особи, за якою воно зареєстроване на праві власності, відповідає речово-правовому характеру віндикаційного позову та приводить до ефективного захисту прав власника.
У тих випадках, коли має бути застосована вимога про витребування майна з чужого незаконного володіння, вимога власника про визнання права власності чи інші його вимоги, спрямовані на уникнення застосування приписів статей 387 і 388 ЦК України, є неефективними.
Власник з дотриманням вимог статей 387 і 388 ЦК України може витребувати належне йому майно від особи, яка є останнім його набувачем, незалежно від того, скільки разів це майно було відчужене до того, як воно потрапило у володіння останнього набувача.
Для такого витребування оспорювання наступних рішень органів державної влади чи місцевого самоврядування, договорів, інших правочинів щодо спірного майна і документів, що посвідчують відповідне право, не є ефективним способом захисту права власника.
При цьому суд звертає увагу на той факт, що позивач та померлий були співвласниками спірної квартири. ОСОБА_4 на випадок своєї смерті склав заповіт, щодо належних йому прав на момент смерті.
Статтями 1217-1218, 1233, 1236 ЦК України передбачено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Чинність заповіту щодо складу спадщини встановлюється на момент відкриття спадщини.
Частинами 3,5 ст. 1268 ЦК України встановлено, що спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.
Дослідивши матеріали справи, в тому числі копію спадкової справи після померлого ОСОБА_4 суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позову в частині визнання права власності за позивачем на 1/2 частини спірної квартири, в порядку спадкування за заповітом.
Керуючись тим, що позивач довів належним чином, що спірна квартира вибула з володіння поза волею власників (позивача та померлого ОСОБА_4 ) та встановивши відсутність волевиявлення у них на відчуження спірної квартири, виявивши незаконність набуття у власність за відповідачами, за неіснуючими документами, суд приходить до висновку про наявність підстав, передбачених статтею 388 ЦК України, для задоволення позову повністю.
Відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 10, 57, 60, 61, 79, 88, 169, 197, 209, 212-215 ЦПК України, суд, -
Визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Витребувати квартиру АДРЕСА_1 від ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 .
Стягнути з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі по 1 832, 45 грн. з кожного.
Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його оголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку.
Рішення може бути оскаржено в Дніпровський апеляційний суд протягом 30 днів з дня його проголошення.

Повний текст рішення складено 26 вересня 2022 року.

Суддя Г.О. Кухтін