Справа № 716/1190/22
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
20.09.2022 Заставнівський районний суд Чернівецької області у складі:
головуючого судді - Пухарєвої О.В.,
за участю секретаря - Кульки О.М. ,
позивачки - ОСОБА_1 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Заставна в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,
Позивачка ОСОБА_1 звернулася до суду із позовною заявою до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням. Посилається на те, що на вона являється власницею житлового будинку, що по АДРЕСА_1 . Відповідач ОСОБА_2 у вказаному будинковолодінні не проживає тривалий час, однак в ньому зареєстрований. Реєстрація відповідача у вказаному будинку перешкоджає їй користуватися та розпоряджатися своєю власністю, а тому просить визнати ОСОБА_2 таким, що втратив право користування житловим будинком з господарськими будівлями і спорудами, що знаходиться по АДРЕСА_1 .
Позивачка ОСОБА_1 в судовому засіданні позов підтримала повністю. Вказала, що відповідач ОСОБА_2 був зареєстований в її будинку, однак ніколи в ньому не проживав. З вересня 2012 року відповідача вона не бачила і їй не відомо де він зараз перебуває.
Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився, причини неявки суду не вказав, заяви про відкладення розгляду справи та заперечення до суду від нього не надходило. Про розгляд справи повідомлявся належним чином - судовою повісткою, однак до суду повернувся конверт із відміткою Укрпошти «Адресат відсутній за вказаною адресою».
Оскільки відповідно до приписів ч.8 ст.128, ч.2 ст.130 ЦПК України відповідач вважається таким, що належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, про причини неявки суд не повідомив, клопотань про розгляд справи у його відсутності та відзиву на позов від нього також не надходило, а тому справу, зі згоди представника позивача розглянуто в порядку заочного розгляду та ухвалено заочне рішення на підставі наявних у ній доказів, що відповідає положенням ст.ст. 280, 281 ЦПК України.
Заслухавши пояснення позивачки, показання свідків, дослідивши матеріали справи в їх сукупності, суд вважає, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню.
Судом встановлено, що позивачці ОСОБА_1 на праві власності належить житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що розташований в АДРЕСА_1 . Вказане вбачається із копії Свідоцтва про право особистої власності на житловий будинок від 01.10.1991, яке зареєстровано в Чернівецькому ОБТІ і записано в реєстрову книгу №1 стр.№84 за реєстровим №84 01.10.1991, копії технічного паспорту (а.с.12, 10-11).
Згідно довідки Веренчанської сільської ради Чернівецького району Чернівецької області № 1039 від 30.08.2022 в будинку, що по АДРЕСА_1 зареєстровані: ОСОБА_1 , 1951 року народження, ОСОБА_3 , 1970 року народження, ОСОБА_4 , 1974 року народження, ОСОБА_5 , 2004 року народження, ОСОБА_6 , 2010 року народження, ОСОБА_7 , 2017 року народження, ОСОБА_2 , 1975 року народження (а.с.13).
Згідно Акту від 30.08.2022 , ОСОБА_2 , 1975 року народження не проживає в АДРЕСА_1 більше десяти років, а саме із вересня 2012 по даний час (а.с.14).
Свідок ОСОБА_8 в судовому засіданні вказала, що ОСОБА_2 не являється жителем с.Веренчанка. Їй відомо, що останній був зареєстрований в будинку позивачки ОСОБА_1 , однак він ніколи не проживав там, не допомагав по господарству. Більше десяти років вона його в селі не бачила.
Свідок ОСОБА_9 вказала суду, що являється сестрою позивачки. ОСОБА_2 вона знала, оскільки він приходив іноді до позивачки, однак він ніколи не ночував у неї, там не було його особистих речей. Більше десяти років вона його не бачила, про його місцеперебування їй нічого невідомо.
Встановлено, що на сьогоднішній день позивачка ОСОБА_1 не може в повній мірі користуватися та розпоряджатися своїм майном через реєстрацію відповідача ОСОБА_2 у її будинковолодінні, що по АДРЕСА_1 .
Оскільки об`єктом власності особи може бути, зокрема, житловий будинок, садиба, квартира, а права власника житлового будинку, квартири визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд, то обмеження чи втручання в право власника можливе лише з підстав, передбачених законом.
Статтею 41 Конституції України та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997 року відповідно до вимог Закону «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», ст.ст. 319, 321 ЦК України закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами ст. ст. 16, 386, 391 ЦК України. Зокрема, власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.
Таким чином суд вважає, що вимога позивачки про визнання відповідача таким, що втратив право користування житловим будинком з господарськими будівлями і спорудами, що по АДРЕСА_1 обґрунтована та підлягає задоволенню.
На підставі ст. 41 Конституції України, ст.ст. 150, 156 ЖК України, ст.ст. 16, 319, 321, 383, 386, 391 ЦК України, керуючись ст.ст. 258-259, 263-265, 274, 279, 280-284 ЦПК України, суд,-
Визнати ОСОБА_2 таким, що втратив право користування житловим будинком з господарськими будівлями і спорудами, що знаходиться по АДРЕСА_1 .
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано відповідачем протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його складання, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту рішення суду до Чернівецького апеляційного суду.
Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Повне найменування сторін по справі :
позивачка - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІНП НОМЕР_1 , жителька АДРЕСА_1 ;
відповідач - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , місце реєстрації АДРЕСА_1 .
Повний текст рішення складено 26.09.2022
Суддя О.Пухарєва