_____________________________________________________________________________________________________________________
Провадження № 2-о/947/348/22
УХВАЛА

про відмову у відкритті провадження у справі

29.09.2022 року

Суддя Київського районного суду м.Одеси Гниличенко М.В., розглянувши матеріали цивільної справи за заявою ОСОБА_1 , заінтересовані особи ОСОБА_2 , відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Вінниці Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства Юстиції (м.Хмельницкий) про встановлення факту укладення шлюбу, -

ВСТАНОВИВ:

28.09.2021 року заявник ОСОБА_1 звернулась до Київського районного суду м.Одеси з заявою про встановлення факту укладення шлюбу, посилаючись на те, що 20.12.2003 року громадянка України ОСОБА_1 та громадянин Російської Федерації ОСОБА_2 уклали шлюб, який було зареєстровано Відділом реєстрації актів громадянського стану Гагарінського районного управління юстиції м.Севастополя, про що складено запис № 1080 від 20.12.2003 року. Представник заявниці 15.08.2022 року звернувся до Відділу ДРАЦС у м.Вінниці з метою отримання дубліката свідоцтва про шлюб, однак отримав відповідь про неможливість отримання дублікату у зв`язку із відсутністю у реєстрі запису про укладений шлюб.

Вказана відповідь і стала підставою для звернення ОСОБА_1 до суду з заявою про встановлення факту укладення шлюбу.

Відповідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 28.09.2022 року вказану справу передано судді Гниличенко М.В.

Відповідно до частин першої та другої статті 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Суд розглядає в порядку окремого провадження, зокрема, справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Згідно роз`яснень, викладених у п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України N5 від 31.03.1995р. «Про судову практику у справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» (далі - Постанова Пленуму), в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: - згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; - чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; - заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; - встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.

Як зазначено в п. 3 Постанови Пленуму, у кожному разі суддя зобов`язаний перевірити підвідомчість даної заяви суду. Якщо за законом заява не підлягає судовому розгляду, суддя мотивованою ухвалою відмовляє у прийнятті заяви, а коли справу вже порушено - закриває провадження в ній.

У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 20 червня 2019 року у справі № 632/580/17 (провадження № 61-51сво18) зроблено висновок, що «юридичними фактами є певні факти реальної дійсності, з якими нормою права пов`язується настання правових наслідків, зокрема виникнення, зміна або припинення цивільних прав та обов`язків».

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 10 квітня 2019 року у справі №320/948/18 (провадження № 14-567цс18) зазначено, що у порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, за наявності певних умов. А саме, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Чинне цивільне процесуальне законодавство відносить до юрисдикції суду справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення суб`єктивних прав громадян. Проте не завжди той чи інший факт, що має юридичне значення, може бути підтверджений відповідним документом через його втрату, знищення архівів тощо. Тому закон у певних випадках передбачає судовий порядок встановлення таких фактів.

У постанові Верховного Суду від 10 листопада 2021 року в справі № 295/3547/21 (провадження № 61-10600св21) зазначено, що справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, належать до юрисдикції суду за таких умов:

- факти, що підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них мають залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян.

- для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету встановлення.

- встановлення факту не пов`язується з подальшим вирішенням спору про право. Якщо під час розгляду справи про встановлення факту заінтересованими особами буде заявлений спір про право або суд сам дійде висновку, що у цій справі встановлення факту пов`язане з необхідністю вирішення в судовому порядку спору про право, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює цим особам, що вони вправі подати позов на загальних підставах;

- заявник не має іншої можливості одержати чи відновити документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення. Для цього заявник разом із заявою про встановлення факту подає докази на підтвердження того, що до її пред`явлення він звертався до відповідних організацій за одержанням документа, який посвідчував би такий факт, але йому в цьому було відмовлено із зазначенням причин відмови (відсутність архіву, відсутність запису в актах цивільного стану тощо);

- чинним законодавством не передбачено іншого позасудового порядку встановлення юридичних фактів.

В п.10 Постанови Пленуму надано роз`яснення про те, що суди можуть встановлювати факти реєстрації усиновлення (удочеріння), шлюбу, розірвання шлюбу, народження і смерті, якщо в органах реєстрації актів громадянського стану не зберігся відповідний запис чи відмовлено у його відновленні або ж він може бути відновлений лише на підставі рішення суду про встановлення факту реєстрації акту громадянського стану.

Отже, стаття 315 ЦПК України передбачає встановлення у судовому порядку факту реєстрації шлюбу за умови доведеності того, що шлюб було зареєстровано, але втрачені відповідні документи, які не можливо поновити.

Відповідно до пункту 4 ч. 1 ст.315 ЦПК України суд вправі розглядати справи про встановлення факту реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення за таких умов:

- якщо відповідний запис в органах РАЦСу не зберігся (відсутність архіву або відповідної книги реєстрації, а також за наявності книги, проте за відсутності запису в ній);

- якщо у поновленні такого запису органи РАЦСу відмовили у встановленому порядку;

- запис може бути поновлено лише на підставі рішення суду про встановлення факту реєстрації події.

Відмова зазначеного органу у поновленні запису підтверджується його письмовим висновком, наявність якого є необхідною умовою прийняття судом заяви про встановлення вказаного факту.

Вищевикладене узгоджується з правовою позицією, викладеною в постанові Верховного Суду від 10 грудня 2018 року в справі №2-о-48/10 (провадження № 61-1217св18).

Отже, встановлення в судовому порядку, в тому числі й в порядку окремого провадження, факту реєстрації шлюбу, здійснюється за умови реєстрації шлюбу в передбаченому законом порядку та втрати відповідного документу, який не можливо поновити.

Встановлення фактів є особливою функцією суду, необхідною для підтвердження певної обставини як факту, про що просить заявник. Необхідність цього виникає у зв`язку із прогалиною в інформації або її відсутності, яка не дає змоги дійти остаточного висновку у питанні.

Заявниця просить встановити факт реєстрації шлюбу, проте заявницею не зазначено мету встановлення даного факту, також відсутні умови, передбачені ч.4 ст.315 ЦПК України для розгляду вказаної справи, оскільки відповідний запис в органах РАЦС не зберігся чи відсутній архів, а взагалі не виявлено, заявниця з заявою про поновлення такого запису не зверталась до органу РАЦС та не надавала відповідних доказів в обґрунтування такої заяви, крім того відсутня обґрунтована відмова у поновленні запису, яка підтверджується письмовим висновком органу РАЦС, наявність якого є необхідною умовою прийняття судом заяви про встановлення вказаного факту.

Таким чином, статтею 315 ЦПК України передбачено встановлення у судовому порядку факту укладення шлюбу за умови доведеності того, що шлюб між сторонами було зареєстровано в органах РАЦС, про що є відповідний актовий запис, але втрачено відповідні документи, які неможливо поновити.

Тобто, в судовому порядку підлягають розгляду заяви про встановлення факту реєстрації шлюбу лише за певних умов, проте в даному конкретному випадку актовий запис про шлюб № 1080 від 20.12.2003 року не виявлено, заявницею не дотримано досудовий порядок звернення з заявою про поновлення актового запису, тому наявні підстави для висновку, що подана заява не підлягає розгляду в судовому порядку.

Згідно п.1 ч. 1 ст. 186 ЦПК України, суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Керуючись статтями 10, 186, 260, 293, 315, 353, 354 Цивільного процесуального кодексу України, суд, -

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті провадження у цивільній справі за заявою ОСОБА_1 , заінтересовані особи ОСОБА_2 , відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Вінниці Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства Юстиції (м.Хмельницкий) про встановлення факту укладення шлюбу

Ухвала може бути оскаржена до Одеського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Повний текст ухвали складено та підписано 29.09.2022 року.

Суддя Гниличенко М. В.