Справа № 715/2313/22
Провадження № 2/715/476/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 вересня 2022 року смт. Глибока

Глибоцький районний суд Чернiвецької області в складі:

судді Григорчак Ю.П.

секретар судового засідання Ткач О.М.

за участі представника позивача ОСОБА_1

відповідачки ОСОБА_2

представника третьої особи Заіць М.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт. Глибока справу за позовною заявою ОСОБА_3 до ОСОБА_2 , третя особа служба у справах дітей Глибоцької селищної ради Чернівецької області, про визначення місця проживання малолітньої дитини, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про визначення місця проживання малолітньої дитини, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що 20 червня 2008 року він та ОСОБА_2 уклали шлюб у відділі реєстрації актів цивільного стану Глибоцького районного управлінні юстиції Чернівецької області, актовий запис № 46. Від їхнього шлюбу народились двоє дітей: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . 01 грудня 2021 року між ним та ОСОБА_2 заочним рішенням Глибоцького районного суду Чернівецької області шлюб було розірвано. До теперішнього часу він та його колишня дружина не дійшли згоди щодо місця проживання їхніх дітей. Зараз малолітній ОСОБА_5 проживає разом з ним, за його місцем реєстрації та проживання. Він самостійно утримує та виховує свого сина. ОСОБА_6 малолітня дитина - ОСОБА_5 залишилась проживати разом із матір`ю за її місцем реєстрації та проживання. На сьогоднішній час він та відповідачка проживають окремо та не ведуть спільне господарство. Просить суд визначити місце проживання малолітньої дитини ОСОБА_5 із батьком ОСОБА_3 за адресою: АДРЕСА_1 .

В судовому засіданні представник ОСОБА_3 адвокат Боднарюк К.В. підтвердив обставини, викладені в позові, просив суд позов задовольнити в повному обсязі.

Відповідачка ОСОБА_2 в судовому засіданні підтвердила обставини, викладені в позові, не заперечувала проти задоволення позову.

Представник органу опіки та піклування в особі Глибоцької селищної ради Чернівецького району Чернівецької області Заіць М.М. в судовому засіданні не заперечувала проти задоволення позову.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 та ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі з 20 червня 2008 року по 01 листопада 2021 року. В шлюбі у них народилося двоє дітей: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Відповідно до акту обстеження умов проживання від 21 липня 2022 року №530, виданого Глибоцькою селищною радою Чернівецького району Чернівецької області, ОСОБА_3 проживає за адресою: АДРЕСА_1 , разом з ним проживає: син ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Як вбачається з характеристики №531 від 21 липня 2022 року, виданої Глибоцькою селищною радою Чернівецького району Чернівецької області, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , розлучений, проживає разом з неповнолітнім сином ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . Особливістю його характеру є добросовісність, цілеспрямованість, вихованість, зібраність, дисциплінованість в стосунках з оточуючими, людяний, чуйний, ввічливий, правдивий. Фізично розвинений. Військовослужбовець. З боку селищної ради зауважень немає, правопорушень не скоював, до адміністративної відповідальності не притягувався.

Згідно висновку органу опіки та піклування від 23 серпня 2022 року №19/160, третя особа без самостійних вимог щодо предмета спору Глибоцька селищна рада Чернівецького району Чернівецької області вважає за доцільне визначити місце проживання малолітньої дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 з батьком ОСОБА_3 , за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського Суду з прав людини як джерело права.

У статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питанням соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів.

Відповідно до частини першої статті 18, частини першої статті 27 Конвенції про права дитини держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.

У частині першій статті 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в найкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.

До інших обставин, що мають істотне значення, можна віднести, зокрема: особисті якості батьків; відносини, які існують між кожним з батьків і дитиною (як виконують батьки свої батьківські обов`язки по відношенню до дитини, як враховують її інтереси, чи є взаєморозуміння між кожним з батьків і дитиною); можливість створення дитині умов для виховання і розвитку.

Судом встановлено, що після розірвання шлюбу, укладеного між позивачем та відповідачем, ОСОБА_5 залишився проживати з батьком.

Згідно статті 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов`язані поважати дитину. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї.

Статтею 161 СК України визначено правила вирішення спору між матір`ю та батьком щодо місця проживання малолітньої дитини.

Місцем проживання фізичної особи, згідно ч.1 ст.29 ЦК України є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово.

За змістом статей 160-161 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків, а місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом.

Таким чином, у разі спору місце проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років визначається органом опіки та піклування або судом, проте при вирішенні вказаного питання, що стосується дитини, яка досягла 14 років, слід керуватися частиною третьою статті 160 СК України та положеннями статті 29 ЦК України.

Аналогічний правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 25 січня 2018 року у справі № 537/5119/15-ц.

Відповідно до частини третьої статті 160 СК України якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. Вказана норма узгоджується з положеннями статті 29 ЦК України, зокрема, її частиною другою, відповідно до якої фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років, вільно обирає собі місце проживання.

Після досягнення дитиною чотирнадцяти років, відповідно до ч.3 ст.160 СК України, якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини визначається нею самою, а тому суд при вирішення даного спору враховує дану норму, й вважає, що при досягненні дитиною ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , чотирнадцяти років, останній вправі визначати самостійно місце свого проживання.

Відтак, на даний час відсутні правові підстави для визначення місця проживання неповнолітнього ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , в судовому порядку.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 4-13, 19, 76-81, 89, 259, 263-265, ЦПК України, суд,-

У Х В А Л И В :

У задоволенні позову ОСОБА_3 відмовити.

Повний текст судового рішення виготовлено 29 вересня 2022 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана безпосередньо до Чернівецького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя