ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/4895/22 Справа № 932/3903/21 Суддя у 1-й інстанції - Кондрашов І. А. Суддя у 2-й інстанції - Барильська А. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 вересня 2022 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді: Барильської А.П.,

суддів: Деркач Н.М., Куценко Т.Р.

секретар судового засідання: Астатурян А.В.

сторони:

позивач: Акціонерне товариство Комерційний банк ПриватБанк

відповідач: ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпрі, відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України, без фіксації судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу, без участі учасників справи, апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк ПриватБанк на рішення Бабушкінського районного суду міста Дніпропетровська від 24 лютого 2022 року, яке постановлено суддею Кондрашовим І.А. в місті Дніпро, відомості про дату складання повного тексту рішення суду в матеріалах справи відсутні,-

ВСТАНОВИВ:

У травні 2021 року позивач Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

В обґрунтування позовних вимог посилалися на те, що відповідно до укладеного договору № б/н від 08.05.2008 року ОСОБА_2 отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, який було збільшено до 15 000 грн., зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 22,8% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. ОСОБА_2 підтвердила свою згоду на те, що підписана анкета-заява № б/н від 08.05.2008 року разом із запропонованими АТ КБ «ПриватБанк» Умовами та Правилами, Тарифами складають між нею та Банком Кредитний договір, що підтверджується підписом відповідача у заяві.

Позивач свої зобов`язання за кредитним договором виконав у повному обсязі, а саме надав відповідачу кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку в розмірі, визначеному Договором. Відповідач умови договору належним чином не виконала, внаслідок чого у останньої утворилась заборгованість перед позивачем у розмірі 8 212, 13 грн., яка складається із заборгованості за простроченим тілом кредиту.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть.

Відповідач ОСОБА_1 проживав разом з ОСОБА_2 на момент смерті, а отже в силу положень ч. 3 ст. 1268 ЦК України вважається таким, що прийняв спадщину. Позивач звернувся до Сьомої дніпровської державної нотаріальної контори із претензією, щодо стягнення боргу померлого спадкодавця.

Позивач вважає, що зобов`язання відносно померлої особи припиняються лише тоді, коли таке зобов`язання не може бути виконано іншою особою, зокрема, близьким родичем померлого. Оскільки ОСОБА_1 був зареєстрований і постійно проживав за однією адресою зі спадкодавцем, позивач вважає, що останній повинен відповідати за зобов`язаннями померлого та сплати борг банку.

Виходячи з вищевикладеного, позивач просить суд ухвалити рішення, яким стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором № б/н від 08.05.2008 року у розмірі 8 212, 13 грн. та судовий збір.

Рішенням Бабушкінського районного суду міста Дніпропетровська від 24 лютого 2022 року позов Акціонерного товариства Комерційний банк Приватбанк до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості залишено без задоволення.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції АТ Комерційний банк ПриватБанк звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, ставить питання про скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення про задоволення позовних вимог АТ Комерційний банк ПриватБанк в повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що померла ОСОБА_2 , за життя отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, який було збільшено до 15 000 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 22,8% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Внаслідок невиконання зобов`язань щодо повернення кредиту утворилась заборгованість за простроченим тілом кредиту в сумі 8212.13грн.

Відповідач ОСОБА_1 , який постійно проживав разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом 6 місячного строку з часу відкриття спадщини не заявив про відмову, жодних доказів, що відповідач не мешкав разом з позичальником за адресою своєї реєстрації на момент відкриття спадщини, матеріали справи не містять.

Відзив на апеляційну скаргу не подано.

Пунктами 10, 11 частини 2 статті 2 ЦПК України визначено, що одними із основних принципів цивільного судочинства є розумність строків розгляду справи судом та неприпустимість зловживання процесуальними правами.

Згідно ч. 1 ст. 371 ЦПК України, апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції має бути розглянута протягом шістдесяти днів із дня постановлення ухвали про відкриття апеляційного провадження, а апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції - протягом тридцяти днів з дня постановлення ухвали про відкриття апеляційного провадження.

Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року, суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду, як джерело права.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) встановлено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Згідно з нормами ст. 17 Конвенції, жодне з положень цієї Конвенції не може тлумачитись як таке, що надає будь-якій державі, групі чи особі право займатися будь-якою діяльністю або вчиняти будь-яку дію, спрямовану на скасування будь-яких прав і свобод, визнаних цією Конвенцією, або на їх обмеження в більшому обсязі, ніж це передбачено в Конвенції.

Ратифікуючи зазначену Конвенцію Україна взяла на себе зобов`язання гарантувати кожній особі права та свободи, закріплені в Конвенції, включаючи право на справедливий судовий розгляд протягом розумного строку.

У своєму рішенні у справі «Калашников проти Росії» Європейський суд зазначив, що розумність тривалості провадження визначається залежно від конкретних обставин справи, враховуючи критерії, визначені у прецедентній практиці Суду, зокрема, складність справи, поведінка заявника та поведінка компетентних органів влади.

Виходячи з вищенаведених норм Конвенції та практики Європейського суду, вимог п.11 частини 3 статті 2 ЦПК України, статті 371 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку про можливість розгляду справи за відсутності не зявившихся сторін по справі.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, з наступних підстав.

Судом встановлено та з матеріалів справи вбачається, що 08.05.2008 року ОСОБА_2 підписала Анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в ЗАТ КБ ПриватБанк, у теперішній час Акціонерне товариство Комерційний Банк ПриватБанк.(а.с.26)

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_2 померла. ( а.с.41). За життя ОСОБА_2 була зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 .( а.с. 39 зворот).

Відповідно до розрахунку заборгованості, станом на дату смерті, заборгованість за кредитним договором становить 8212.13 грн, та складається з заборгованість за простроченим тілом кредиту

Згідно відомостей про місце реєстрації ОСОБА_1 , останній зареєстрований у АДРЕСА_1 з 21.03.1989 року. (а.с. 60)

Позивачем на адресу Сьомої Дніпровської державної нотаріальної контори було направлено претензію кредитора від 09.06.2020 року (а.с.44).

Згідно відповіді Сьомої Дніпровської державної нотаріальної контори на претензію позивача, після смерті ОСОБА_2 відкрита спадкова справа. Відомості про коло спадкоємців, про наявність спадкового майна, його склад, місцезнаходження та вартість, у нотаріуса на день відповіді відсутні. При зверненні спадкоємців ОСОБА_2 дана претензія буде доведена до відома (а.с45).

Позивачем було направлено лист-претензія відповідачу ОСОБА_1 за місцем реєстрації (а.с.46).

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем по справі не надано належних та допустимих доказів того, що відповідач ОСОБА_1 отримав у спадщину будь-яке майно, що належало померлій ОСОБА_2 , яке б належало їй за життя.

Колегія суддів погоджується з висновком суду, з огляду на наступне.

Відповідно до статті 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

За змістом статті 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до частини другої статті 1220 ЦК України, часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою.

Відповідно до ч. 1 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Дії, які свідчать про прийняття спадщини спадкоємцем, визначені у частинах третій, четвертій статті 1268, статті 1269 ЦК України.

Згідно з частиною третьою статті 1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Відповідно до частини першої статті 1296 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину.

Частиною 5 ст. 1268 ЦК України передбачено, що незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Згідно з частиною першою статті 1297 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.

Оскільки після смерті боржника зобов`язання з повернення кредиту входять до складу спадщини, то умови кредитного договору щодо строків повернення кредиту чи сплати його частинами не застосовуються, а підлягають застосуванню норми статті 1282 ЦК України щодо обов`язку спадкоємців задовольнити вимоги кредитора у порядку, передбаченому частиною другою цієї статті.

Згідно з частиною першою статті 1282 ЦК України, спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині.

Відповідно до абзацу 2 частини другої статті 1282 ЦК України, у разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора накладає стягнення на майно, яке було передане спадкоємцям у натурі.

Таким чином, у разі смерті спадкодавця спадкоємці, які прийняли спадщину і не відмовились від її прийняття, замінюють його особу у всіх правовідносинах, що існували на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок смерті спадкодавця.

Отже, за правилами статей 1281, 1282 ЦК України, спадкоємці зобов`язані повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо їм відомо про його борги. Кредиторові спадкодавця належить протягом шести місяців від дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, пред`явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, незалежно від настання строку вимоги. Якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про відкриття спадщини, він має право пред`явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, протягом одного року від настання строку вимоги. Кредитор спадкодавця, який не пред`явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки, встановлені частинами другою і третьою цієї статті, позбавляється права вимоги.

Спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Вимоги кредитора спадкоємці зобов`язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями та кредитором інше не встановлено. У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора накладає стягнення на майно, яке було передане спадкоємцям у натурі.

У будь-якому випадку підлягає з`ясуванню коло осіб, які не лише визначені в законі або в заповіті як спадкоємці, але й прийняли спадщину у спосіб, визначений законом. Такий висновок зумовлений застереженням статті 1281 ЦК України щодо пред`явлення кредитором вимог лише до тих спадкоємців, які прийняли спадщину.

Такі ж правові висновки зроблені Верховним Судом у Постановах від 13 лютого 2019 року у справі № 336/5443/16, провадження № 61-34319св18, від 17 липня 2019 року у справі № 562/2411/16-ц, провадження № 61-34931св18, від 06 листопада 2019 року у справі № 279/7765/15-ц, провадження № 61-28853св18, підстав відступити від яких не встановлено.

Відповідно до ст. 129 Конституції України, реалізація принципу змагальності в цивільному процесі та доведення перед судом переконливості своїх вимог є конституційною гарантією.

Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 62 цього Кодексу.

Відповідно до ч.6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може грунтуватись на припущеннях.

Відмовляючи у задоволенні позову з підстав не доведеності прийняття відповідачем ОСОБА_1 у спадщину будь-якого майна, що належало померлій ОСОБА_2 , суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що позивачем по справі не надано належних та допустимих доказів того, що відповідач ОСОБА_1 отримав у спадщину будь-яке майно, що належало померлій ОСОБА_2 за життя, оскільки як вбачається з відповіді Сьомої Дніпровської державної нотаріальної контори від 30.07.2020 року, після померлої ОСОБА_2 була заведена спадкова справа за претензією кредитора з вимогами до спадкоємця після смерті ОСОБА_2 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с45), що свідчить про те, що відповідач ОСОБА_1 не звертався до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини після померлої ОСОБА_2 ..

Слід зауважити, що при вирішенні спору про стягнення з спадкоємця коштів для задоволення вимог кредитора встановленню підлягають обставини, пов`язані із з`ясуванням кола спадкоємців, належності спадкодавцю будь-якого рухомого чи нерухомого майна, вартості отриманого спадкоємцями майна та дотримання кредитором законодавчо визначеного строку пред`явлення вимоги до спадкоємців боржника.

Як вбачається із матеріалів справи, позивачем по справі не було подано ні до суду першої інстанції, ні до суду апеляційної інстанції, доказів наявності спадкового майна, яке залишилось після смерті позичальника та клопотань про встановлення обсягу спадкового майна суду апеляційної інстанції не заявлялось.

При цьому реєстрація боржника ОСОБА_2 та відповідача ОСОБА_1 за однією адресою не є безумовною підставою для висновку про обов`язок відповідача задовольнити вимоги кредитора, оскільки сам факт реєстрації не підтверджує належність квартири, в якій зареєстровані боржник ОСОБА_2 та відповідач ОСОБА_1 , боржнику ОСОБА_2 ..

У спадкоємця виникає зобов`язання задовольнити вимоги кредитора лише в межах майна, одержаного у спадщину.

Враховуючи недоведеність факту прийняття відповідачем у спадщину будь-якого майна після смерті боржника ОСОБА_2 в межах якого спадкоємець несе відповідальність перед кредитором, колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції про необґрунтованість позову Банку до спадкоємця боржника.

Не можуть бути підставою для задоволення позовних вимог доводи апеляційної скарги про те, що відповідач прийняв спадщину боржника, оскільки постійно проживав із спадкодавцем на час відкриття спадщини, тому він має відповідати перед кредитором, оскільки, в матеріалах справи відсутні докази на підтвердження зазначених обставин та позивачем не надано доказів неможливості отримання таких відомостей.

Суд, дотримуючись принципу диспозитивності розглядає справи не інакше як за зверненням фізичних та юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін, що позбавляє його за власною ініціативою збирати докази.

Обов`язок доведення обставин, на які особа посилається, як на підставу своїх вимог покладається саме на цю особу.

Натомість, не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції АТ КБ «ПриватБанк» не вказував про те, що суд першої інстанції не роз`яснив йому право заявити клопотання про витребування доказів.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, тому апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, рішення суду без змін.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381, 382, 384 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк Приватбанк - залишити без задоволення.

Рішення Бабушкінського районного суду міста Дніпропетровська від 24 лютого 2022 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складений 22 вересня 2022 року.

Головуючий: А.П.Барильська

Судді: Н.М.Деркач

Т.Р.Куценко