1 ЗАОЧНЕ РІШЕННЯСправа № 335/1487/22 2/335/1541/2022
26 вересня 2022 року м.Запоріжжя
Орджонікідзевський районний суд м.Запоріжжя у складі головуючого судді Алєксєєнка А.Б., за участю секретаря судового засідання Товстоус Т.В., позивача ОСОБА_1 , розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: Орган опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Вознесенівському району, Орган опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Олександрівському району, про позбавлення батьківських прав,-
ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 , треті особи: Орган опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Вознесенівському району, Орган опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Олександрівському району, про позбавлення батьківських прав.
В обґрунтування позову зазначивши, що 03.05.2014 року між нею, ОСОБА_1 , та ОСОБА_2 було зареєстровано шлюб.
Від шлюбу сторони мають сина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
З травня 2016 року шлюбні відносини між сторономи було припинено та вони стали проживати окремо, дитина залишилася проживати з позивачем за місцем реєстрації за адресою: АДРЕСА_1 . Відповідач не заперечував стосовно того, що дитина буде проживати з позивачем.
Після фактичного припинення шлюбних відносин відповідач у добровільному порядку від надання матеріальної допомоги на утримання дитини відмовився, хоча на той час позивач перебувала у відпустці по догляду за дитино, відповідно не працювала та не отримувала заробітної плати за місцем роботи та потребувала матеріальної допомоги.
Рішенням Жовтневого районного суду м.Запоріжжя від 19.09.2016 шлюб було розірвано. Також рішенням Жовтневого районного суду м.Запоріжжя від 19.09.2016 з ОСОБА_2 стягнуто аліменти на її користь позивача на утримання сина ОСОБА_3 та на її утримання до досягнення дитиною трьохрічного віку.

Після розірвання шлюбу відповідач повідомив, що більше не має наміру бачитись з позивачем та їх сином, відмовився від надання будь-якої допомоги та виконання батьківських обов`язків. З того часу відповідач з дитиною не спілкується, не бере участь у вихованні сина, не цікавиться ні навчанням дитини ні його станом здоров`я.

Останній раз відповідач бачив сина п`ять років потому, після цього вони жодного разу ні спілкувалися, відповідач за ці роки навіть ні разу не привітав дитину з днем народження та іншими святами. Враховуючи той факт, що спілкування відповідача з дитининою припинилося коли йому було 2 роки, дитина взагалі не пам`ятає батька та не має до нього ніяких почуттів, оскільки у свідомому віці жодного разу його не бачив та не спілкувався з ним.

Враховуючи викладені обставини вважає, що формальне існування батька, який самоусунувся від виконаення своїх батьківських обов`язків, психлогічно травмує дитину, заважає його правильному самоусвідомленню, створює у дитини помилкове уявлення про сімейний уклад та родинні цінності, а тому позивач просить суд позбавити ОСОБА_2 батьківських прав по відношенню до сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Ухвалою суду від 21.03.2022 року позовну заяву прийнято до розгляду в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання.

Цією ж ухвалою витребувано у Органу опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Вознесенівському району висновок щодо розв`язання спору та доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 батьківських прав відносно сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який надано на адресу суду 11.07.2022 року.

Ухвалою суду від 11.07.2022 закрито підготовче провадження та справу призначено до судового розгляду по суті у відкритому судовому засіданні на 08.08.2022 року. Задоволено клопотання позивача про виклик свідків.

Судове засідання призначене на 08.08.2022 року було відкладено на 26.09.2022, через неявку в судове засідання відповідача у справі.

Позивач у судовому засіданні позовні вимоги підтримала у повному обсязі та просила суд їх задовольнити.

Відповідач належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи у судове засідання повторно не з`явився, причини неявки суду не повідомив, заяв про відкладенняч розгляду справи а також відзиву не подав.

Представник третьої особи Органу опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Вознесенівському району в судове засідання не з`явився, суду надав письмову заяву про розгляд справи у його відсутність, вказав, що висновок районної адміністрації Запорізької міської ради по Вознесенівському району про доцільність позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав по відношенню до малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 підтримує та просить прийняти рішення з урахуванням прав та інтересів дитини.

Представник третьої особи Органу опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Олександрівському району в судове засідання не з`явився, разом з цим, в матеріалах справи наявна заява представника Орагану опіки та піклування районної адміністрації ЗМР по Олександрівському району Єфімової Т.С. про розгляд справи за її відсутності у якій зазначає, що просить ухвалити рішення з урахуванням прав та інтересів малолітньої дитини та з урахуванням висновку орагу опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Вознесенівському району.

Відповідно до ч.4 ст.223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).

Дослідивши та проаналізувавши наявні в матеріалах справи письмові докази, суд встановив наступне.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду.

Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Судом встановлено, що сторони у справі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 з 03.05.2014 року перебували у зареєстрованому шлюбі та є батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 , актовий запис № 279, виданим Міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Запорізького міського управління юстиції.

Рішенням Жовтневого районного суду м.Запоріжжя від 19.09.2016 року, шлюб між позивачем та відповідачем розірвано.

Рішенням Жовтневого районного суду м.Запоріжжя від 19.09.2016 року стягнуто з ОСОБА_2 аліменти на користь ОСОБА_1 на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі ј частини всіх видів доходів щомісячно, але не менше наж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення дитиною повнолітті та аліменти на користь ОСОБА_1 на її утримання у розмірі 1/6 частини всіх доходів починаючи з 01.08.2016 і до досягнення дитиною ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , трьохрічного віку.

Дитина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований та проживає разом із матір`ю ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується довідкою про реєстрацію місця проживання Департаменту реєстраційних послуг № 01/1-1433 від 23.05.2016.

Як вбачається з довідки дошкільного навчального закладу (дитячий садок) №108 «Теремок» від 02.04.2021 №01-10/39 ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , відвідував дошкільний навчальний заклад з 06 червня 2017 року по 31 липня 2020 року. Дитину приводила і забирала з дошкільного закладу мати ОСОБА_1 , яка і опікувалась розвитком і навчанням сина, була членом батьківського самоврядування дошкільного закладу. Батько ОСОБА_2 участь у вихованні сина не приймав, в дошкільий заклад його не приводив і не забирав, на батьківські збори та масові заходи за участі батьків в дитячий садок не приходив.

Згідно довідки Запорізької гімназії №2 імені Лесі Українки від 18.01.2022 №01-48/03 ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , навчається в 2-А класі Запорізької гімназії №2 імені Лесі Українки Запорізької міської ради Запорізької області. Батьк дитини, ОСОБА_2 , протягом навчання сина в гімназії участі в його вихованні не бере, школу не відвідує, навчанням дитини не цікавиться.

Також, відповідно до інформації наданої на адвокатьський запит КНП «Запорізький центр первинної медико-санітарної допомоги №1» від 21.01.2022 №128/01-11 за даними медичної карти дитини «Історія розвитку дитини» ОСОБА_3 регулярно проводяться профілактичині огляди, лікування та проведені профілактичні щеплення відповідно до його віку. За медичною домогою до медичного закладу дитину супроводжує мати ОСОБА_1 .

Відповідно до ст.19 СК України при розгляді судом спорів щодо позбавлення батьківських прав обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

Питання щодо доцільності позбавлення відповідача ОСОБА_2 батьківських прав по відношенню до малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , розглянуто на засіданні комісії з питань захисту прав дитини районної адміністрації міської ради 30.06.2022 та 07.07.2022.

За підсумками засідань, враховуючи наявні документи по справі, думку малолітнього ОСОБА_3 , комісія дійшла висновку про наявність підстав для позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав по відношенню до малолітнього ОСОБА_3 , про що складено відповідний висновок 07.07.2022 №01-10/595.

Статтею 51 Конституції України визначено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Відповідно до частини першої статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки зобов`язані виховувати дітей, піклуватися про їх здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку їх природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Згідно зі ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Право дитини на належне батьківське виховання, відповідно до ст.152 СК України, забезпечується системою державного контролю, що встановлена законом.

Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Чсною другою статті 157 СК України передбачено, щ той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дітей.

Відповідно до ст.165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.

Пленум Верховного Суду України у абзаці другому п. 16 постанови «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» від 30.03.2007 року № 3 роз`яснив, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

У п. 15 цієї ж Постанови роз`яснено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Згідно із ст. 9 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 року № 789-ХІІ, (далі - Конвенція) держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.

Відповідно до статті 3 Конвенції, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини.

Частиною 1 ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Практика Європейського суду з прав людини свідчить про те, що питання позбавлення батьківських прав мають ґрунтуватись на оцінці особистості відповідача та його поведінки.

Відповідно до ст. 165 СК України, право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.

У справі «Мамчур проти України» (заява № 10383/09) від 16 липня 2015 року Європейський суд з прав людини зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; подруге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (параграф 100).

Аналіз зазначених положень закону, практики Європейського суду з прав людини дає можливість зробити висновок, що підставою позбавлення батьківських прав батьків є виникнення в сім`ї обставин, коли батьки внаслідок свідомої, винної поведінки не виконують своїх обов`язків щодо виховання, утримання, розвитку дітей, їх навчання та лікування і коли таку ситуацію неможливо виправити іншими заходами.

З`ясувавши повно, всебічно та об`єктивно усі обставини справи, оцінивши за своїм внутрішнім переконанням наявні в матеріалах справи докази з точки зору їх належності, допустимості, достовірності, достатності і взаємозв`язку, виходячи з вищевикладених вимог діючого законодавства, суд вважає, що дійсно ОСОБА_2 ухиляється від виконання своїх обов`язків щодо виховання сина ОСОБА_3 , про що свідчить той факт, що тривалий час відповідач не бачив дитину, не спілкується з нею, добровільно не надає будь-якої допомоги на утримання дитини, не проявляє інтересу до життя дитини, її здоров`я та розвитку, про що зазначила позивач у своєму позові та безпосередньо у судовому засіданні, та це не спростовано відповідачем. У діях відповідача проявляється саме винна та пасивна поведінка по відношенню до дитини, відповідач не вживає будь-яких дій щодо забезпечення та виховання сина.

Матеріали справи містять належні та допустимі докази, в розумінні ст.ст. 12, 81 ЦПК України, на підтвердження того, що відповідач байдужливо ставиться до дитини, на які позивач посилається, як на підставу задоволення позовних вимог про позбавлення батьківських прав.

В судовому засіданні не встановлені об`єктивні перешкоди для відповідача у належному вихованні дитини, що свідчить про свідоме нехтування відповідачем своїми батьківськими обов`язками. Емоційний зв`язок між відповідачем та дитиною фактично відсутній, відповідач тривалий час не виявляє до сина батьківського піклування, його не відвідує, долею сина не цікавиться, ні в телефонному режимі, ні в інших формах спілкування.

Крім цього, обставини викладені позивачем при зверненні до суду із позовом підтвердили допитанні в судовому засіданні свідки ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , які зазначили, що відповідач у справі ОСОБА_2 дійсно не спілкується зі своїм сином ОСОБА_6 з 2016 року після того як сторони фактично припинили шлюбні відносини, будь-якого інтересу до дитини не проявляє, не бере участі у вихованні сина, не відвідує його, долею дитни не цікавиться, ні в телефонному режимі, ні в інших формах спілкування.

За викладених обставин, враховуючи, що матеріали справи містять достатньо належних доказів на підтвердження свідомого нехтування відповідачем своїх обов`язків відносно дитини, суд вважає, що позовні вимоги є законними, обґрунтованими, підтвердженими матеріалами справи, у зв`язку з чим, з метою захисту прав та інтересів неповнолітньої дитини, суд приходить до висновку про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 по відношенню до малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Виходячи з вищевикладеного, позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі.

Разом з цим, суд вважає за необхідне роз`яснити сторонам по справі, що відповідно до положень ст. 169 СК України, мати, батько, позбавлені батьківських прав, мають право на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав у разі зміни поведінки особи, позбавленої батьківських прав, та обставин, що були підставою для позбавлення батьківських прав.

Відповідно до статті 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати зі сплати судового збору, що документально підтверджені у розмірі 992,40 грн.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 76-82, 89, 141, 263-265, 280-283 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: Орган опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Вознесенівському району, Орган опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Олександрівському району, про позбавлення батьківських прав - задовольнити.

Позбавити ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , батьківських прав по відношенню до малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 992 (дев`ятсот дев`яносто дві) гривні 40 копіок.

Копію заочного рішення не пізніше двох днів з дня його складання надіслати відповідачеві рекомендованим листом із повідомленням.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Заочне рішення може бути оскаржене позивачем до Запорізького апеляційного суду через суд першої інстанції шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом вищезазначених строків, не подані заяви про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Рішення складено в повному обсязі 26 вересня 2022 року.

Інформація про учасників справи відповідно до п.4 ч.5 ст.265 Цивільного процесуального кодексу України:

Позивач - ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , ІПН НОМЕР_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ).

Відповідач - ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , ІПН НОМЕР_3 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 ).

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимг на предмет спору 1 - Орган опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Вознесенівському району (, адреса: м.Запоріжжя, вул.Сєдова, буд.5).

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимг на предмет спору 2 - Орган опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Олександрівському району (, адреса: м.Запоріжжя, вул.Олександрівська, буд.26).

Суддя: А.Б.Алєксєєнко