Справа № 274/7765/21
Провадження № 2/0274/674/22
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

"28" вересня 2022 р. м. Бердичів

БЕРДИЧІВСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД ЖИТОМИРСЬКОЇ ОБЛАСТІ

в складі: головуючого судді Хуторної І.Ю.,

з участю секретаря Дерманської О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Бердичеві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , в інтересах якого діє законний представник ОСОБА_4 , третя особа без самостійних вимог на предмет спору - ОСОБА_5 , з участю органу опіки та піклування - виконавчого комітету Бердичівської міської ради Житомирської області

про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням, шляхом зняття з реєстрації місця проживання, -

в с т а н о в и в :

1. Описова частина

10.12.2021 ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, у якому просить визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 такими, що втратили право користування квартирою, шляхом зняття з реєстрації місця проживання, що за адресою: АДРЕСА_1

Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 12.01.1995 позивачка та ОСОБА_2 є співвласниками квартири АДРЕСА_2 .

У вищевказаній спірній квартирі зареєстровані: ОСОБА_2 - дочка позивачки та онук позивачки - малолітній ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Відповідачі не проживають у квартирі з лютого 2011 року. Вони проживають за межами України у Чехії. Оскільки відповідачка не має наміру повертатись назад в Україну, сторони узгодили питання щодо продажу квартири. Проте у ОСОБА_2 виникли труднощі із зняттям з реєстрації її сина, а виїхати з Чехії на даний час вони не мають можливості.

Позивачка у позові зазначає, що вона позбавлена можливості вільно володіти, користуватися та розпоряджатися житлом. Через реєстрацію відповідачів у квартирі вона змушена сплачувати за комунальні послуги з розрахунку кількості зареєстрованих осіб.

Заяви, клопотання, інші процесуальні дії у справі

Ухвалою суду від 30.12.2021 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито загальне позовне провадження (а.с. 28).

Ухвалою від 31.05.2022 підготовче засідання закрито та призначено справу до судового розгляду

Позивачка та відповідачі, будучи належним чином повідомленими про судовий розгляд, у судове засідання не прибули, будь-яких заяв до суду не надходило.

У зв`язку із неявкою в судове засідання учасників справи, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального пристрою не здійснювалося.

2. Мотивувальна частина

Фактичні обставини, встановлені судом

Судом встановлено, що на відповідно до копії свідоцтва про право власності на житло від 12.01.1995 виданого згідно розпорядження (наказу) від 11.01.1995 № 5701 квартирно-експлуатаційної частини району, що за адресою: АДРЕСА_1 належить на праві приватної, спільної сумісної власності ОСОБА_1 та ОСОБА_7 (а.с. 10, 19).

Із копії паспорта ОСОБА_2 та довідки про реєстрацію місця проживання вбачається, що вона зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 19, 20).

Реєстрація малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 за адресою: АДРЕСА_1 доводиться повідомленням виконавчого комітету Бердичівської міської ради від 21.12.2021 (а.с. 27).

Із копії акта від 20.09.2021, затвердженого комісією ОСББ "Є Д Н І С Т Ь - 64", вбачається, що зі слів сусідів ОСОБА_2 , 1980 р.н. та ОСОБА_3 , 2016 р.н. у квартирі АДРЕСА_2 зареєстровані, але не проживають більше десяти років (а.с. 16).

Орган опіки та піклування надав суду висновок про недоцільність визнання ОСОБА_3 таким, що втратив право на користування квартирою АДРЕСА_2 . У висновку зазначено, що ОСОБА_8 не надала документів для підтвердження місця проживання та навчання ОСОБА_3 (а.с. 34).

Норми права, які застосовані судом

Частиною четвертою статті 41 Конституції України передбачено, що ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Відповідно до статті 47 Конституції України кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше, як на підставі закону за рішенням суду.

Відповідно до частини першої статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Відповідно до статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом.

За положеннями частини першої статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до статті 405 ЦК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Відповідно до статті третьої Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

За положеннями ст. 29 ЦК України місцем проживання місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає.

Дитина належить до сім`ї своїх батьків і тоді, коли спільно з ними не проживає (частина друга статті 3 СК України).

Частиною другою статті 11 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків.

Відповідно до частини другої статті 18 Закону України «Про охорону дитинства» діти - члени сім`ї наймача або власника жилого приміщення мають право користуватися займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем.

Висновки суду

Суд відмовляє повністю у задоволенні позову із таких підстав.

Право користування майном є однією із складових права власності, яке є непорушним.

Матеріалами справи доводиться, що відповідачка ОСОБА_2 є співвласником квартири АДРЕСА_2 .

Таким чином, ОСОБА_2 як власнику частки квартири, належить право користування цим житлом і таке право не може бути втрачено у разі її непроживаюча у житлі, навіть понад 10 років.

Суд також погоджується із висновком орану опіки та піклування про недоцільність визнання неповнолітнього ОСОБА_3 таким, що втратив користування спірним житлом.

Місцем проживання дитини, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає. Право користування житловим приміщенням дитини, віком до 10 років є похідним від права користування житловим приміщенням батьків. З втратою права користування житловим приміщенням батьками припиняється і право користування житловим приміщенням їх дітьми.

Крім того, права дитини є похідними від прав батьків (або одного з них). Причини не проживання неповнолітньої дитини за місцем реєстрації не залежать від волі дитини, а тому неможливо встановити їх характер (поважні або неповажні) окремо для неповнолітньої дитини, незалежно від причин відсутності батьків.

Оскільки неповнолітній ОСОБА_3 не наділений правом визначати своє місце проживання, відсутність його більше року у квартирі АДРЕСА_2 , співвласником якої до того ж є його мати, суд вважає такою, що має поважні причини.

Отже підстави для визнання ОСОБА_3 таким, що втратив право на користування квартирою АДРЕСА_2 - відсуні.

Заяви ОСОБА_5 та ОСОБА_2 про їх згоду на зняття із реєстрації сина ОСОБА_3 з квартири АДРЕСА_2 , що долучені до позову суд відхиляє, оскільки такі заяви не мають правового значення для визнання неповнолітньої дитини такою, що втратила право на користування житлом. У разі досягнення домовленості батьків щодо місця реєстрації їх дитини, вони не позбавлені можливості звернутися до відповідного органу реєстрації місця проживання для зняття дитини із реєстрації місця проживання.

Керуючись статтями 263, 265 Цивільного процесуального кодексу України, суд

у х в а л и в :

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , в інтересах якого діє законний представник ОСОБА_4 , третя особа без самостійних вимог на предмет спору - ОСОБА_5 про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення рішення суду безпосередньо до Житомирського апеляційного суду.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його складення має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому рішення суду.

Позивачка: ОСОБА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_1 .

Відповідачі:

- ОСОБА_9 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ;

- ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 в інтересах якого діє законний представник ОСОБА_11 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП невідомий.

Третя особа: ОСОБА_12 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_4 , РНОКПП НОМЕР_3 .

Суддя І.Ю. Хуторна