КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер апеляційного провадження: №22-ц/824/5179/2022
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 вересня 2022 року м. Київ

Справа № 757/221/21-ц

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді-доповідача Ящук Т.І.,

суддів Махлай Л.Д., Немировської О.В.,

за участю секретаря судового засідання Кравченко Н.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Печерського районного суду м. Києва від 02 листопада 2021 року, ухвалене у складі судді Батрин О.В.,

у справі за позовом ОСОБА_1 до Держави України в особі Державної казначейської служби України, Львівської обласної прокуратури про відшкодування моральної шкоди,

встановив:

У січні 2021 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Держави України в особі Державної казначейської служби України, Львівської обласної прокуратури та просив стягнути з Державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку на свою користь 950 000 грн. у відшкодування моральної шкоди.

Свої вимоги обґрунтовував тим, що слідчим відділом Шевченківського ВП ГУНП у Львівській області проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0001476 від 16.04.2013 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 364, ч. 1ст. 364, ч. 1 ст. 191, ч. 5 ст. 191, ч. 1 ст. 194, ч. 2 ст. 298, ч. 1 ст. 384, ч. 1 ст. 255, ч. 2 ст. 256, ч. 2 ст. 366, ч. 2 ст. 194 КК України щодо злочинів вчиненого групою осіб, якій сприяли посадові особи органів державної влади в Україні та інші особи по захопленню (заволодінню) державного майна, що стало причиною захоплення його особистого рухомого та нерухомого майна, та інших злочинів вчинених групою осіб, в тому числі в діючому кримінальному провадженні.

Від початку внесення в ЄРДР даних про злочин за його заявами слідчими під керівництвом процесуальних прокурорів слідчі дії не проводяться відповідно до вимог КПК України, не виконуються судові рішення, винесені слідчими суддями в кримінальному провадженні щодо зобов`язання вчинити дії. Також не виконуються судові рішення прокуратурою, що стало перешкодою для проведення слідчих дій та порушення розумних строків в досудовому розслідуванні. Львівська обласна прокуратура, яка здійснює нагляд за додержанням законів під час проведення досудового розслідування, його не здійснювала.

19.11.2018 року у справі № 450/1547/18 рішенням Пустомитівського районного суду Львівської області стягнуто моральну шкоду з Держави України за його позовом від 22.05.2018 року та судом встановлено заподіяння моральної шкоди йому, як потерпілому у кримінальному провадженні № 0001476 станом на 22.05.2018 року.

Після винесення вказаного судового рішення жодних слідчих дій на виконання ухвал слідчих суддів проведено не було. Справа періодично вилучалась Львівською місцевою прокуратурою № 2, Львівською обласною прокуратурою по його скаргах та зверненнях. 10.11.2019 року він отримав постанову слідчого Шевченківського ВП ГУНП у Львівській області датовану 05.11.2019 року про закриття кримінального провадження у зв`язку з відсутністю складу кримінального правопорушення в кримінальному провадженні № 0001476. Крім того, на його звернення до прокурора Львівської області він отримав відповідь також про закриття кримінальних проваджень № 0000403, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 364-1 КК України, № 0000083, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 365, ч. 3 ст. 382 КК України та № 0002562, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 365 КК України.

Всі ці протиправні дії прокуратури він оскаржив до слідчих суддів та щодо закриття кримінальних проваджень № 0000083 та № 0002562 у задоволенні скарг було відмовлено, після чого він отримав лист Львівської обласної прокуратури від 26.12.2019 року про направлення вказаних кримінальних проваджень до ТУ ДБР у м. Львів та про погодження з постановами про закриття кримінальних проваджень № № 0001476 та № 0000403, порушивши вимоги ст. 36 КПК України. 27.11.2019 року слідчим СВ Шевченківського ВП ГУНП у Львівській області винесено постанову про закриття кримінального провадження № 0000403. При цьому, рішенням слідчого судді Шевченківського районного суду м. Львова від 13.01.2020 року у справі № 466/39/20 постанову слідчого про закриття кримінального провадження № 0000403 скасовано. Крім того, слідчим суддею у справі Шевченківського районного суду м. Львова від 18.08.2020 року у справі № 466/9277/14 постанову слідчого про закриття кримінального провадження № 0001476 також скасовано.

Позивач зазначає, що такими незаконними протиправними діями посадовими особами Львівської обласної прокуратури йому завдано значної моральної шкоди, яка полягає у постійному стресі, переживаннях в розпал карантину, відсутності сполучення тощо; невизначеності, невпевненості, незахищеності; неможливості реалізації своїх прав та законних інтересів, неможливості спрогнозувати свої дії та можливі їх наслідки, що відобразилось на його здоров`ї. При цьому, протиправність дій посадових осіб Львівської обласної прокуратури встановлені рішеннями слідчих суддів, якими скасовані протиправні постанови про закриття кримінальних проваджень. Заподіяну моральну шкоду позивач оцінює в 950 000 грн. та на підставі ст. 56 Конституції України, ст. 23, 1173 ЦК України просить стягнути з Державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку.

Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 02 листопада 2021 року у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_1 звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду та ухвалити нове судове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі, посилаючись на порушення та неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи.

В обґрунтування апеляційної скарги позивач вказує, що повторні дії та бездіяльність прокуратури призвели до моральної шкоди, на чому він наголошував в позовній заяві, однак суд першої інстанції на вказане уваги не звернув. Крім того, суд не врахував практику Верховного Суду та ЄСПЛ щодо відшкодування моральної шкоди.

У відзиві на апеляційну скаргу представник Львівської обласної прокуратури ОСОБА_7, вважаючи рішення суду законним та обґрунтованим, ухваленим з дотриманням норм матеріального та процесуального права, просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення суду залишити без змін, посилаючись на те, що позивач не довів належними та допустимими доказами факт завдання йому моральної шкоди внаслідок дій уповноважених осіб відповідачів.

В судовому засіданні, проведеному в режимі відеоконференції з Галицьким районним судом м. Львова, позивач ОСОБА_1 підтримав апеляційну скаргу та просив задовольнити.

Представник Львівської обласної прокуратури вважав доводи апеляційної скарги безпідставними та просив залишити рішення суду першої інстанції без змін.

Представник Державної казначейської служби України в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, тому відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України колегією суддів визнано за можливе розглянути справу за його відсутності.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників справи, з`ясувавши обставини справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що СВ Шевченківського ВП ГУ НП у Львівській області проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0001476 від 16.04.2013 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 364, ч. 1ст. 364, ч. 1 ст. 191, ч. 5 ст. 191, ч. 1 ст. 194, ч. 2 ст. 298, ч. 1 ст. 384, ч. 1 ст. 255, ч. 2 ст. 256, ч. 2 ст. 366, ч. 2 ст. 194 КК України та у вказаному об`єднаному кримінальному провадженні позивач ОСОБА_1 визнаний потерпілим.

Ухвалою Галицького районного суду м. Львова від 19.12.2019 року у справі № 461/9699/18 у задоволенні скарги ОСОБА_1 на постанову заступника начальника слідчого відділу прокуратури Львівської області ОСОБА_9 від 27.06.2019 року про закриття кримінального провадження № 0000083 від 13.04.2018 року відмовлено (а.с. 16).

Ухвалою Галицького районного суду м. Львова від 19.12.2019 року у справі №461/9698/18 у задоволенні скарги ОСОБА_1 на постанову заступника начальника слідчого відділу прокуратури Львівської області ОСОБА_9 від 27.06.2019 року про закриття кримінального провадження № 0002562 від 17.06.2016 року відмовлено (а.с. 17).

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Львова від 18.08.2020 року у справі № 466/9277/14-к скаргу ОСОБА_1 задоволено, постанову про закриття кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001476 від 16.04.2013 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 364, ч. 1 ст. 364, ч. 1 ст. 191, ч. 1 ст. 194, ч. 2 ст. 298, ч. 1 ст. 255, ч. 1 ст. 384, ч. 2 ст. 256, ч. 5 ст. 191, ч. 2 ст. 366, ч. 2 ст. 194 КК України, яка була винесена слідчим СВ Шевченківського ВП ГУ НП у Львівській області ОСОБА_8 05 листопада 2019 року, скасовано (а.с. 20-33).

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Львова від 13.01.2020 року у справі № 466/39/20 скаргу ОСОБА_1 задоволено, постанову слідчого СВ Шевченківського відділення поліції Головного управління Національної поліції у Львівській області від 27.11.2019 року про закриття кримінального провадження внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № № 0000403 від 27.01.2017 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 364-1 КК України скасовано (а.с. 34-35).

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що реалізація позивачем свого процесуального права на оскарження рішень, дій та бездіяльності слідчого під час досудового розслідування в межах кримінальних проваджень не є підставою для відшкодування моральної шкоди, оскільки не є порушенням прав позивача.

Ухвала Шевченківського районного суду м. Львова від 18.08.2020 року у справі №466/9277/14-к про задоволення скарги ОСОБА_1 про скасування постанови про закриття кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001476 від 16.04.2013 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 364, ч. 1 ст. 364, ч. 1 ст. 191, ч. 1 ст. 194, ч. 2 ст. 298, ч. 1 ст. 255, ч. 1 ст. 384, ч. 2 ст. 256, ч. 5 ст. 191, ч. 2 ст. 366, ч. 2 ст. 194 КК України, яка була винесена слідчим СВ Шевченківського ВП ГУ НП у Львівській області ОСОБА_8 05 листопада 2019 року та ухвала Шевченківського районного суду м. Львова від 13.01.2020 року у справі №466/39/20 про задоволення скарги ОСОБА_1 про скасування постанови слідчого СВ Шевченківського відділення поліції Головного управління Національної поліції у Львівській області від 27.11.2019 року про закриття кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № №0000403 від 27.01.2017 року, свідчить про реалізацію позивачем передбаченого КПК України права на оскарження процесуальних рішень слідчого, прокурора і не є безумовним доказом неправомірності процесуальних рішень, дій чи бездіяльності, як це помилково вважає ОСОБА_1 .

З висновками суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позовних вимог апеляційний суд погоджується, оскільки висновки суду відповідають обставинам справи та наявним у матеріалах справи доказам.

Згідно зі статтею 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

На підставі вказаної норми відшкодуванню за рахунок держави підлягає шкода у випадку встановлення факту заподіяння такої шкоди незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади.

Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені статтею 1176 Цивільного кодексу України.

Ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу.

Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою статті 1176 ЦК України, а саме у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт.

За відсутності підстав для застосування частини першої статті 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті 1173, 1174 цього Кодексу).

Згідно зі статтею 1173 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

Статтею 1174 ЦК України передбачено, що шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.

Згідно зі статтею 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

За змістом статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.

Як вбачається з матеріалів справи, ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Львова від 18 серпня 2020 року у справі № 466/9277/14-к встановлено, що у провадженні СВ Шевченківського ВП ГУ НП у Львівській області перебуває кримінальне провадження №0001476 від 16.04.2013 року, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.364, ч.1 ст.364, ч.1 ст. 191, ч.1 ст.194, ч.2 ст.298, ч.1 ст.255, ч.1 ст.384, ч.2 ст.256, ч.5 ст.191, ч.2 ст.366 та ч.2 ст.194 КК України.

У вказаному кримінальному провадженні об`єднано кримінальні провадження, які розпочато на підставі заяв ОСОБА_1 та ухвал слідчих суддів, зокрема: №0001790; №0001789; №0000013; №0001788; №0003575; №0002380; №0002143; №0000443; №0004225; №0000717; №0000043; №0000055; №0000135; №0000109, про розірвання службовими особами Корпорації Будівельних Підприємств «Галичартбуд» та ТзОВ «Західна будівельна інвестиційна компанія», шляхом зловживання владою та своїм службовим становищем, з корисливих мотивів, в односторонньому порядку договору оренди нерухомого майна №2 від 01.04.2003, укладеного між ФОП ОСОБА_1 та ДП «Захід Інтелект», а саме, нежитлового приміщення, яке знаходилось за адресою: АДРЕСА_1 ; створення та фінансування службовими особами Корпорації Будівельних Підприємств «Галичартбуд» та ТзОВ «Західна будівельна інвестиційна компанія» злочинної організації, з метою привласнення державного майна; щодо незаконної передачі корпорації «Галичартбуд» земельних ділянок, які знаходяться на АДРЕСА_1 та на АДРЕСА_2 для будівництва житла для працівників ГУ МВС України у Львівській області; привласнення посадовими особами ТзОВ «Західна Будівельна Інвестиційна Компанія» приміщень на вул. Г. Мазепи, 29 в м. Львові; щодо знищення посадовими особами ТзОВ «Західна будівельна інвестиційна компанія» та корпорації «Галичартбуд» об`єкта культурної спадщини - підвального приміщення 17-го століття, що знаходилось на АДРЕСА_1 , а також про інші злочини.

Кримінальне провадження №0001476 від 16.04.2013, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.364 КК України, розпочато на підставі заяви ОСОБА_1 від 04.04.2013 про те, що службові особи Корпорації Будівельних Підприємств «Галичартбуд» та ТзОВ «Західна будівельна інвестиційна компанія», зловживаючи владою та своїм службовим становищем, з корисливих мотивів, в односторонньому порядку розірвали із ним договір оренди нерухомого майна №2 від 01.04.2003, укладеного між ФОП ОСОБА_1 та ДП «Захід Інтелект», а саме, нежитлового приміщення, яке знаходилось за адресою: АДРЕСА_1 , після чого надали вказівку звільнити вказане приміщення від його речей, чим спричинили йому тяжкі наслідки.

Крім того, на підставі ухвали слідчого судді Личаківського районного суду м. Львова від 26.08.2015 прокуратурою міста Львова 03.09.2015 до ЄРДР за №0000043 внесено відомості про кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст.364 КК України, відповідно до заяви ОСОБА_1 від 20.08.2015, у якій він стверджує, що службові особи Корпорації Будівельних Підприємств «Галичартбуд», ТзОВ «Західна будівельна інвестиційна компанія» та Управління охорони історичного середовища Львівської міської ради, зловживаючи владою та своїм службовим становищем, з корисливих мотивів, використовуючи своє службове становище всупереч інтересам служби, яке полягало у невчиненні дій щодо внесення до Державного реєстру національного культурного надбання об`єктів культурної спадщини, а саме: підвалів XVII століття, які знаходились за адресою: АДРЕСА_1 , що мало наслідком подальше їх знищення, та заподіяло істотної шкоди державним та громадським інтересам.

Крім того, на підставі ухвали слідчого судді Шевченківського районного суду м. Львова від 10.08.2015 прокуратурою Шевченківського району м. Львова 11.08.2015 до ЄРДР за №0000055 внесено відомості про кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст.194 КК України, відповідно до заяви ОСОБА_1 від 20.08.2015, у якій він стверджує, що службові особи Корпорації Будівельних Підприємств «Галичарбтуд» та ТзОВ «Західна будівельна інвестиційна компанія» умисно знищили орендоване ним приміщення колишньої кухні-їдальні, яке знаходилось за адресою: АДРЕСА_1 , а також його майно, яке знаходилось у вказаному приміщенні, що заподіяло йому шкоду у великих розмірах.

Також, на підставі ухвали слідчого судді Шевченківського районного суду м. Львова від 01.12.2015 СВ Шевченківського ВП ГУ НП у Львівській області 04.12.2015 до ЄРДР за №0004225 внесено відомості про кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст.255 КК України, відповідно до заяви ОСОБА_1 від 05.11.2015, у якій він стверджує, що протягом 2003-2007 років директором ДП «Укрконверс» ОСОБА_2 , директором ДП «Захід Інтелект» ОСОБА_10, директором ДП «Західконверс» ОСОБА_11. та власником ТзОВ «Західна Будівельна Інвестиційна Компанія» ОСОБА_3 було створено злочинну організацію, з метою привласнення державного майна в особливо великих розмірах, а саме: земельних ділянок та нежитлових приміщень колишніх військових містечок, які знаходяться за адресами: АДРЕСА_3 ; АДРЕСА_1 ; АДРЕСА_4, які належать Міністерству оборони України.

Крім того, на підставі ухвали слідчого судді Шевченківського районного суду м. Львова від 05.02.2016 прокуратурою Шевченківського району м. Львова 05.02.2016 до ЄРДР за №0000013 внесено відомості про кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст.366 КК України, відповідно до заяви ОСОБА_1 від 20.08.2015, у якій він стверджує, що директор ДП «Укрконверс» ОСОБА_2 вчинив службове підроблення, що спричинило тяжкі наслідки, а саме: виготовив та подав до Господарського суду м. Києва завідомо підроблені документи про фінансову неспроможність ДП «Укрконверс» та заяву про визнання вказаного підприємства банкрутом.

Постановою прокурора прокуратури Шевченківського району м. Львова ОСОБА_12. від 11.11.2015 матеріали досудового розслідування у кримінальних провадженнях, які зареєстровані в Єдиному реєстрі досудових розслідувань за №0001476 від 16.04.2013, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.364 КК України та №0000043 від 26.08.2015, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.194 КК України, на підставі ст.217 КПК України об`єднано в одне провадження.

Постановою прокурора Львівської місцевої прокуратури №2 ОСОБА_13. від 22.07.2016 матеріали досудового розслідування у кримінальних провадженнях, які зареєстровані в Єдиному реєстрі досудових розслідувань за №0001476 від 16.04.2013, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.364, ч.1 ст.194 КК України, №0004225 від 04.12.2015, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.255 КК України, №0000013 від 05.02.2016, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.366 КК України, №0000043 від 26.08.2015, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 364 КК України, на підставі ст.217 КПК України об`єднано в одне провадження.

Крім того, до матеріалів кримінального провадження №0001476 також об`єднано кримінальне провадження №0000109 від 28.07.2014 (до якого також були об`єднані кримінальні провадження №0000135 та №0000717), яке розпочате за заявою ОСОБА_1 щодо зловживання владою та службовим становищем керівництвом ГУ МВС України у Львівській області, яке полягало у незаконній передачі корпорації «Галичартбуд» земельних ділянок, які знаходяться на АДРЕСА_1 та на АДРЕСА_2 для будівництва житла для працівників ГУ МВС України у Львівській області, привласнення посадовими особами ТзОВ «Західна Будівельна Інвестиційна Компанія» приміщень на вул. Г. Мазепи, 29 та на АДРЕСА_2 , а також щодо знищення посадовими особами ТзОВ «Західна будівельна інвестиційна компанія» та корпорації «Галичартбуд» об`єкта культурної спадщини - підвального приміщення 17-го століття, що знаходилось на АДРЕСА_1 , з правовою кваліфікацією кримінальних правопорушень за ч.1 ст.191, ч.2 ст.298, ч.1 ст.364 КК України.

Крім цього, до кримінального провадження №0001476 на підставі ст.217 КПК України об`єднано кримінальне провадження №0000443, яке зареєстровано у ЄРДР 01.02.2017 про кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст.384 КК України, на підставі заяви ОСОБА_1 про надання свідками ОСОБА_4 , ОСОБА_3 та ОСОБА_5 завідомо неправдивих показань в ході проведення досудового розслідування у кримінальному провадженні №0001476.

Також, на підставі ухвали слідчого судді Шевченківського районного суду м. Львова СВ Шевченківського ВП ГУ НП у Львівській області 07.06.2017 до ЄРДР за №0002380 внесено відомості про кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст.255 КК України, відповідно до заяви ОСОБА_1 від 31.05.2017, у якій він стверджує, що протягом 2003-2007 років директором ДП «Укрконверс» ОСОБА_2 , директором ДП «Захід Інтелект» ОСОБА_10, директором ДП «Західконверс» ОСОБА_11. та власником ТзОВ «Західна Будівельна Інвестиційна Компанія» ОСОБА_3 було створено злочинну організацію, з метою привласнення державного майна в особливо великих розмірах, а саме: земельних ділянок та нежитлових приміщень колишніх військових містечок, які знаходяться за адресами: АДРЕСА_3 ; АДРЕСА_1 ; АДРЕСА_4, які належать Міністерству оборони України.

Крім цього, на підставі ухвали слідчого судді Шевченківського районного суду м. Львова від 16.05.2017 №466/3164/17 СВ Шевченківського ВП ГУ НП у Львівській області 20.05.2017 до ЄРДР за №0002143 внесено відомості про кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст.256 КК України, відповідно до заяви ОСОБА_1 від 31.05.2017, у якій він стверджує, що протягом 2003-2007 років директором ДП «Укрконверс» ОСОБА_2 , директором ДП «Захід Інтелект» ОСОБА_10, директором ДП «Західконверс» ОСОБА_11. та власником ТзОВ «Західна Будівельна Інвестиційна Компанія» ОСОБА_3 було створено злочинну організацію, з метою привласнення державного майна в особливо великих розмірах, а саме: земельних ділянок та нежитлових приміщень колишніх військових містечок, які знаходяться за адресами: АДРЕСА_3 ; АДРЕСА_1 ; АДРЕСА_4, які належать Міністерству оборони України, а інші невстановлені службові особи сприяли учасникам цієї злочинної організації та укривали їх злочинну діяльність.

У травні 2018 року позивач ОСОБА_1 звернувся до Пустомитівського районного суду Львівської області з позовом до Держави Україна в особі Державної казначейської служби України, Львівської місцевої прокуратури № 2, Шевченківського ВП ГУНП у Львівській області, третя особа: Прокуратура Львівської області, Головне Управління національної поліції у Львівській області про стягнення з Держави України моральної шкоди у розмірі 90 000 грн.

Позовні вимоги обґрунтовував тим, що він є заявником та потерпілим в кримінальному провадженні внесеному 16.04.2013 року до ЄРДР № 0001476 за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 364, ч. 1 ст. 364, ч. 1 ч. 191, ч. 2 ст. 298, ч. 1 ст. 384, ч. 1 ст. 255, ч. 2 ст. 256 КК України. Права позивача як потерпілого в кримінальному провадженні, незаконними рішеннями діями та бездіяльністю посадових, службових осіб органу державної влади в особі слідчого СВ Шевченківського ВП ГУНП у Львівській області порушені. Слідчим неодноразово виносилися постанови про закриття кримінального провадження, які слідчими суддями були скасовані та органу досудового розслідування було надано вказівки, які необхідно виконати при розслідуванні провадження. Бездіяльність та злочинна дія органу державної влади перетворилась в приниження людської гідності. Всі подані скарги позивач змушений був готувати самостійно, не маючи юридичної освіти та можливості мати захисника, чим йому завдано моральну шкоду.

Рішенням Пустомитівського районного суду Львівської області від 19 листопада 2018 року у справі № 450/1547/18 встановлено, що в результаті бездіяльності органу досудового розслідування при розслідувані кримінального провадження внесеного до ЄРДР № 0001476 від 16.04.2013 року, яка полягала в довготривалому розслідувані, неодноразовому закриті кримінального провадження, а саме тричі, те, що органом досудового слідства не бралося до уваги мотиви ухвал слідчих суддів, в чому полягала неповнота слідства, суд дійшов висновку, що, позивач, як потерпілий в межах вказаного провадження зазнав моральних страждань, які полягали в тому, що йому тривалий час довелося захищати свої порушені права, оскаржувати дії щодо вирішення вказаного кримінального провадження, були порушені його нормальні життєві зв`язки, що знаходиться в прямому причинному зв`язку із бездіяльністю органу досудового слідства. Тому суд дійшов висновку про правомірність заявлених вимог позивача про відшкодування моральної шкоди в розмірі 90 000 грн., якої він зазнав у зв`язку з бездіяльністю слідчих органів.

Як встановлено ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Львова від 18 серпня 2020 року у справі № 466/9277/14-к , слідчим СВ Шевченківського ВП ГУ НП у Львівській області ОСОБА_8 05 листопада 2019 року була винесена постанова про закриття кримінального провадження, а саме:

- кримінальне провадження №0001476 від 16.04.2013, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.191 (№0000135), ч.1 ст.384 (№0000443), ч.1 ст.364 (№0000109) ч.2 ст.256 (№0002143), ч.5 ст.191 КК України (№0003575) - закрито на підставі п.2 ч.1 ст.284 КПК України, у зв`язку із встановленням відсутності в діянні складу кримінального правопорушення;

- кримінальне провадження №0001476 від 16.04.2013, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.194(№0001790), ч.2 ст.366 (№0001788),ч.1 ст.255 (№0002380),ч.1 ст.255 (№0004225), ч.2 ст.298 0000717); ч.1 ст.364 (№0000043), ч.1 ст.194 КК України (№0000055) - закрито на підставі п.9-1 ч.1 ст.284 КПК України, у зв`язку із існуванням нескасованої постанови слідчого про закриття кримінального провадження з підстав, передбачених пунктом 2 цієї частини, у кримінальному провадженні щодо того самого діяння, що розслідувалося з дотриманням вимог щодо підслідності.

Оскаржуючи дану постанову, ОСОБА_1 у скарзі від 13 листопада 2019 року, поданій до Шевченківського районного суду м. Львова, посилався, зокрема на те, що під час проведення досудового розслідування у вищевказаному кримінальному провадженні його, потерпілого ОСОБА_1 , було неодноразово допитано та під час таких допитів він давав показання щодо обставин кримінального правопорушення, в тому числі, щодо створення злочинної організації та сприяння злочинній організації. Однак, слідчим не було виконано судові рішення в кримінальному провадженні щодо проведення ряду слідчих дій, а саме: не витребувано бухгалтерські документи відповідно його клопотання та судового рішення від 27 листопада 2018 року для з`ясування та дослідження потоків коштів, використаних на фінансування злочинної організації та підкуп посадових осіб; не проведено допит Міністра оборони України ОСОБА_6 , його заступника Кредісова про обставини виведення державного майна з управління Міністерства оборони України, про що ним зазначалось в заяві про злочин.

Також підставою оскарження постанови слідчого про закриття кримінального провадження ОСОБА_1 зазначав, що :

- Поза увагою слідчого також залишилась та обставина, що в матеріалах кримінального провадження знаходиться судове рішення в господарській справі №1/816-26/340, на виконання якого 05 квітня 2006 року було видано відповідний наказ. Вказане судове рішення не було добровільно виконано посадовими особами, які проходять по справі як свідки, та Шевченківський відділ ДВС м. Львова 23 вересня 2008 року повернув виконавчий документ до господарського суду Львівської області, оскільки згідно акту державного виконавця від 18 вересня 2008 року будівлі по АДРЕСА_1 не існує, що унеможливлює вчинення виконавчих дій.

- В постанові про закриття кримінального провадження слідчий зосередився на ньому, потерпілому ОСОБА_1 , в частині несплати орендної плати, однак зібрані в кримінальному провадженні докази свідчать, що захоплення державного майна стало причинно-наслідковим зв`язком захоплення його рухомого і нерухомого майна та цьому передувало відключення будівлі від комунікацій та відмова виконати судове рішення в господарській справі. Однак зазначені обставини слідчим не були належним чином досліджені, зібраним доказам не надана відповідна правова оцінка та такі докази спотворено на користь членів злочинної організації.

- 15 серпня 2019 року Шевченківським судом м Львова було винесено ухвалу в справі №466/5687/19 про скасування постанови про закриття кримінального провадження від 25 липня 2017 року, в якій зазначено, що слідчим не допитано свідка, який є основним фігурантом кримінального провадження. По даний час основний фігурант кримінального провадження допитаний не був та слідчим не виконано вказівки слідчого судді, як і не виконано судове рішення від 17 листопада 2018 року в частині про зобов`язання вчинити дію відповідно до заявлених ним потерпілим, клопотань.

- Слідчим не вчинено захист прав держави, суспільства та особи в кримінальному провадженні: майно, яке вибуло з управління держави поза її волею не повернуто державі за рішенням суду. Як причинно-наслідковий зв`язок від захоплення державного майна, завдано шкоду йому, потерпілому, яка полягає в захопленні його рухомого та нерухомого майна. Також завдана шкода суспільству знищенням історичного надбання, а об`єкти, які вціліли не були взяті під охорону. Військовослужбовці не отримали житло відповідно до укладених договорів, а також не отримали в повному обсязі квартири працівники МВС.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Львова від 18 серпня 2020 року у справі № 466/9277/14-к скаргу ОСОБА_1 задоволено, постанову про закриття кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001476 від 16.04.2013 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 364, ч. 1 ст. 364, ч. 1 ст. 191, ч. 1 ст. 194, ч. 2 ст. 298, ч. 1 ст. 255, ч. 1 ст. 384, ч. 2 ст. 256, ч. 5 ст. 191, ч. 2 ст. 366, ч. 2 ст. 194 КК України, яка була винесена слідчим СВ Шевченківського ВП ГУ НП у Львівській області ОСОБА_8 05 листопада 2019 року, скасовано (а.с. 20-33).

Задовольняючи скаргу ОСОБА_1 та скасовуючи постанову про закриття кримінального провадження від 05 листопада 2019 року, слідчий суддя Шевченківського районного суду м. Львова виходив з наступного:

- Відсутність в розпорядженні слідчого матеріалів кримінального провадження, які містяться в великій кількості томів, унеможливлює винесення слідчим не тільки законної і обґрунтованої постанови про закриття кримінального провадження, але й будь-якого іншого процесуального рішення в такому провадженні.

- Навіть з самого змісту оскаржуваної постанови про закриття кримінального провадження від 05 листопада 2019 року вбачається, що така постанова є суперечливою, оскільки в ній зазначено, що досудове розслідування в об`єднаному кримінальному провадженні №0001476 від 16.04.2013 проводиться за ознаками одинадцяти статтей КК України, хоч у вищевказаних постанові прокурора про виділення матеріалів досудового розслідування в окреме провадження від 01 листопада 2019 року та постанові слідчого ОСОБА_14 від 08 серпня 2019 року про задоволення клопотання зазначено відповідно про 10 (десять) та про 7 (сім) статтей КК України.

- При проведенні досудового розслідування у вищевказаному кримінальному провадженні №0001476 від 16.04.2013 необхідно з дотриманням вимог КПК України належним чином перевірити, чи в повному обсязі виконані ухвали слідчих суддів, які виносились в рамках цього кримінального провадження, чи виконані всі клопотання потерпілого ОСОБА_1 , які були задоволені слідчим під час проведення досудового слідства, а також слід перевірити всі доводи потерпілого ОСОБА_1 щодо неповноти і неправильності досудового слідства, які викладені в його доповненні до скарги від 18.11.2019 року.

Обґрунтовуючи заподіяння йому моральної шкоди у даному позові, позивач ОСОБА_1 посилається на те, що протиправні дії та бездіяльність, вчинені посадовими особами прокуратури щодо повторного незаконного закриття кримінальних проваджень та невиконання ухвал слідчих суддів, встановлені судовими рішеннями, а саме - ухвалою Шевченківського районного суду м. Львова від 18 серпня 2020 року та ухвалою Шевченківського районного суду м. Львова від 13 січня 2020 року. При цьому посилався також на необґрунтовану надмірну тривалість розгляду його скарги на постанову про закриття кримінального провадження № 0001476 від 05 листопада 2019 року ( дев`ять місяців), така тривалість розгляду скарги була зумовлена винними діями слідчого та прокурора, що полягали у неявці в судові засідання.

Відповідно до висновку Верховного Суду у постанові від 20 травня 2020 року у справі № 337/3375/17, «відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Для наявності підстав зобов`язання відшкодувати шкоду відповідно до вимог статті 1174 ЦК України потрібна наявність незаконного рішення, дії чи бездіяльності органу державної влади, наявність шкоди, протиправність дій її завдавача та причинний зв`язок між його діями та шкодою, а тому позивач у цій справі повинен довести належними та допустимими доказами завдання йому шкоди, і що дії або бездіяльність відповідача є підставою для відшкодування шкоди у розумінні статей 1167, 1174 ЦК України.

При цьому сам факт винесення слідчим суддею процесуальних ухвал, якими за результатами розгляду скарг позивача зобов`язано відповідача вчинити певні процесуальні дії (розглянути заяву ОСОБА_1 та надати можливість ознайомитись з матеріалами досудового розслідування, розглянути клопотання ОСОБА_1 та повідомити заявника про результати розгляду), не тягне наслідок цивільно-правового характеру і не може бути доказом того, що дії та бездіяльність відповідача заподіяли позивачу моральної шкоди. Судовий контроль на стадії досудового розслідування, внаслідок якого постановлені зазначені позивачем ухвали слідчих суддів, не є достатньою підставою для висновку про протиправність дій відповідача і притягнення його до цивільно-правової відповідальності».

У постанові від 16 січня 2020 року у справі № 754/2512/18 Верховний Суд зазначив, що «статті 1173, 1174 ЦК України є спеціальними і передбачають певні особливості, характерні для розгляду справ про деліктну відповідальність органів державної влади та посадових осіб, які відмінні від загальних правил деліктної відповідальності.

Необхідною умовою для притягнення держави до відповідальності за дії, бездіяльність органу державної влади у вигляді стягнення шкоди є наявність трьох умов: неправомірні дії цього органу, наявність шкоди та причинний зв`язок між неправомірними діями і заподіяною шкодою.

Наявність цих умов в межах розгляду цивільної справи має довести позивач, який звернувся з позовом про стягнення шкоди на підставі статей 1173,1174 ЦК України.

Однією із засад кримінального провадження є забезпечення права на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності, гарантоване статтею 24 КПК України, згідно з якою кожному гарантується право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності суду, слідчого судді, прокурора, слідчого в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Реалізація позивачем свого процесуального права на оскарження рішень, дій, бездіяльності слідчого під час досудового розслідування та задоволення слідчим суддею таких скарг, не є безумовною підставою для відшкодування моральної шкоди. Зокрема, сам по собі факт скасування слідчим суддею за скаргою позивача постанов слідчого, винесених при проведенні досудового розслідування у кримінальному провадженні, беззаперечно не свідчить про нанесення моральної шкоди позивачу та її розмір.»

У постанові від 03 листопада 2021 року у справі № 569/18010/20 Верховний Суд вказав, що «в ухвалі слідчого судді за результатами розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність слідчого чи прокурора під час досудового розслідування реалізується така засада кримінального судочинства, як реалізація особою права на оскарження їх процесуальних рішень, дій чи бездіяльності до суду.

Суд, здійснюючи нагляд за дотриманням верховенства права та законності у процесуальній діяльності слідчого та прокурора, забезпечує дотримання основних прав та інтересів особи та реалізує відповідний судовий контроль за їх діяльністю, що має на меті усунення недоліків у такій діяльності.

При цьому, наявність певних недоліків у процесуальній діяльності зазначених посадових осіб сама по собі не може свідчити про незаконність їх діяльності як такої й, відповідно, не може бути підставою для безумовного стягнення відшкодування моральної або матеріальної шкоди.

Сам факт звернень ОСОБА_1 до посадових осіб та постановлення слідчими суддями процесуальних ухвал, якими зобов`язано відповідачів вчинити певні дії, не тягне наслідок цивільно-правового характеру і не може бути доказом того, що дії та бездіяльність відповідачів завдали йому моральної шкоди. Судовий контроль на стадії досудового розслідування, внаслідок якого постановлені зазначені позивачем ухвали слідчих суддів, не є достатньою підставою для висновку про протиправність дій відповідачів і притягнення їх до цивільно-правової відповідальності.».

Враховуючи викладене, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення позову , оскільки ухвала Шевченківського районного суду м. Львова від 18.08.2020 року у справі №466/9277/14-к про задоволення скарги ОСОБА_1 про скасування постанови про закриття кримінального провадження № 0001476 та ухвала Шевченківського районного суду м. Львова від 13.01.2020 року у справі №466/39/20 про задоволення скарги ОСОБА_1 про скасування постанови від 27.11.2019 року про закриття кримінального провадження № №0000403 від 27.01.2017 року свідчить про реалізацію позивачем передбаченого КПК України права на оскарження процесуальних рішень слідчого, прокурора і не є безумовним доказом неправомірності процесуальних рішень, дій чи бездіяльності.

За викладених обставин суд першої інстанції правильно виходив із недоведеності позовних вимог, оскільки позивачем не надано доказів на підтвердження наявності заподіяної йому шкоди, причинного зв`язку між шкодою і діяльністю ( бездіяльністю) прокуратури в межах кримінальних проваджень, що на підставі статті 81 ЦПК України є його процесуальним обов`язком.

Отже, позивачем ОСОБА_1 не доведено належними та допустимими доказами факту заподіяння йому моральних страждань чи втрат немайнового характеру, і відповідно, заподіяння моральної шкоди, розмір якої також не обґрунтований.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 про те, що судом безпідставно не застосовані правові висновки Великої Палати Верховного Суду у постанові від 03 вересня 2019 року у справі № 916/1423/17, колегія суддів відхиляє, виходячи з наступного.

Так, відповідно до висновків Великої Палати Верховного Суду у п. 69, 70 постанови від 03 вересня 2019 року у справі № 916/1423/17, надмірна тривалість кримінального провадження здатна призвести до моральних страждань особи, зумовлених тривалою невизначеністю спірних правовідносин; необхідністю відвідування органів досудового розслідування; неможливістю здійснювати звичайну щоденну діяльність; підривом репутації тощо. Велика Палата Верховного Суду звертала увагу на те, що відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції позивач може претендувати на компенсацію за шкоду, спричинену надмірною тривалістю кримінального провадження, якщо доведе факт надмірної тривалості досудового розслідування і те, що тим самим йому було завдано матеріальної чи моральної шкоди, та обґрунтує її розмір.

Рішенням Пустомитівського районного суду Львівської області від 19 листопада 2018 року у справі № 450/1547/18 було задоволено позовні вимоги ОСОБА_1 до Держави Україна про відшкодування моральної шкоди, заподіяної позивачу внаслідок надмірної тривалості досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0001476 від 16.04.2013 року.

Вказаним рішенням суду стягнуто з Держави Україна в особі Державної казначейської служби України за рахунок Державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку на користь ОСОБА_1 заподіяну моральну шкоду у розмірі 90 000 грн.

Як зазначає позивач в апеляційній скарзі, зазначене відшкодування він отримав.

Разом з тим, у даній справі, обґрунтовуючи заподіяння моральної шкоди, ОСОБА_1 посилався на протиправність дій та бездіяльності прокуратури та слідчих, що встановлені ухвалами слідчих суддів про скасування повторних постанов про закриття кримінальних проваджень, також посилався на наявність вини слідчого та прокурора у тривалому (протягом дев`яти місяців) розгляді його скарги судом на постанову про закриття кримінального провадження від 05.11.2019 року.

Отже, у справі, яка переглядається, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відмову у задоволенні позовних вимог, оскільки позивачем не доведено наявність усіх складових деліктної відповідальності для покладення на державу обов`язку по відшкодуванню шкоди, на заподіяння якої посилається позивач, не доведено факту завдання такої шкоди у визначеному позивачем розмірі та причинно-наслідкового зв`язку між шкодою та процесуальною діяльністю уповноважених осіб Львівської обласної прокуратури.

Посилання позивача на висновки Верховного Суду у постанові № 761/24143/19 колегія суддів також відхиляє, оскільки зазначені висновки зроблені у справі про скасування наказів університету, зобов`язання вчинити певні дії та відшкодування моральної шкоди на підставі ст. 1166 ЦК України, які не є релевантними до даної справи.

Також колегія суддів вважає необґрунтованими посилання позивача в апеляційній скарзі на ряд постанов Верховного Суду у справах про відшкодування моральної шкоди, оскільки у вказаних справах, порівняно зі справою, що переглядається, встановлено інші фактичні обставини, а саме:

У постанові № 585/724/19 від 27.05.2020 року Верховний Суд вважав, що встановлені судами попередніх інстанцій обставини свідчать про надмірну тривалість досудового розслідування у справі. Розслідування тривало з листопада 1995 року до липня 2011 року, що становить майже 16 років. Надмірна тривалість кримінального провадження та, як наслідок, уникнення винною особою покарання за спричинену смерть сина позивача, призвела до її моральних страждань, зумовлених тривалою невизначеністю спірних правовідносин; необхідністю заявляти неодноразові вимоги до органів досудового розслідування виконати їх посадові обов`язки; неможливістю здійснювати звичайну щоденну діяльність; перебуванні у напруженому психологічному стані та усвідомленням того, що винна особа уникла відповідальності.

У постанові № 638/6944/16 від 22.07.2018 року Верховний Суд виходив з того, що судовими рішеннями, які набрали законної сили, встановлено неправомірність дій посадової особи прокуратури Харківської області, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність передбачених законом підстав для відшкодування заданої позивачу такими діями моральної шкоди.

У постанові № 201/7621/17 від 04.11.2020 року Верховний Суд зазначив, що встановлені судами попередніх інстанцій факти можуть свідчити про надзвичайну тривалість досудового розслідування у справі, яка не є занадто складною (майно, про викрадення якого заявив позивач, знаходилося в квартирі). Розслідування тривало з 19 липня 2013 року, що на дату звернення до суду позивача з позовною заявою у 2017 році становило більше 4 років. За такий строк орган досудового розслідування мав би або закрити провадження, або звернутися до суду з обвинувальним актом.

У постанові від 27.11.2019 року по справі № 750/6330/17 предметом розгляду були вимоги позивача про визнання протиправною бездіяльності Чернігівської міської ради щодо не розгляду на пленарних засіданнях міської ради заяв позивача про відведення земельних ділянок у власність; зобов`язання Чернігівську міську раду розглянути заяви від 23.03.2017 та від 05.05.2017 на наступному пленарному засіданні міської ради та прийняти рішення по суті порушених у заявах питань; відшкодування завданої моральної шкоди.

За викладених обставин колегія суддів дійшла висновку, що доводи апеляційної скарги позивача висновків суду не спростовують та на їх правильність не впливають

Згідно зі ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Перевіряючи законність та обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги та враховуючи, що обставини справи судом встановлені відповідно до наданих позивачем письмових доказів, що містяться в матеріалах справи, колегія суддів приходить до висновку, що рішення ухвалене з дотриманням вимог матеріального і процесуального права, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 268, 367, 368, 374-376, 381-383 ЦПК України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Печерського районного суду м. Києва від 02 листопада 2021 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повний текст постанови складено 26 вересня 2022 року.

Суддя - доповідач: Ящук Т.І.

Судді: Махлай Л.Д.

Немировська О.В.