Справа № 495/1235/22
08 серпня 2022 року м. Білгород-Дністровський
Білгород-Дністровський міськрайонний суд Одеської області в складі:
судді Заверюха В.О., при секретарі - Червинській І.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Білгород-Дністровському в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ТОВ Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -
ТОВ Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» звернулась до суду з позовом до ОСОБА_1 в якому просить:
Короткий зміст та обґрунтування позовних вимог
Стислий виклад позиції відповідача
Відповідач скористався своїм правом відповідно до ст.178 ЦПК України та на адресу суду надіслав відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що позивачем не надано суду заяви відповідача, з якої б убачалось бажання відповідача отримати кредит та його розмір, також як і не надано жодних відомостей про зазначення відповідачем номеру платіжної карти, на яку мали бути зараховані кредитні кошти. Інформація про спосіб отримання відповідачем кредитних коштів, а саме: інформація про банківський рахунок або номер карти, на яку перераховуватимуться кошти, відсутня і в кредитному договорі. Також кредитний договір від 26.12.2019 року за №332022285 не містить підпису відповідача. Таким чином, позивачем не надано будь-яких доказів того, що саме електронним цифровим підписом відповідача підписано кредитний договір від 26.12.2019 року за №332022285, оскільки позивачем не надано ані відомості про сертифікацію ключа ЕЦП відповідача, ані відомості про особистий ключ підписувача, який має відповідати відкритому ключу, зазначеному у сертифікаті. Окрім того, у кредитному договорі не зазначено інформації про отримання відповідачем можливості укласти електронний договір у формі, що унеможливлює зміну змісту, відповідно до п.7 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію». У розділі 5 наданого позивачем договору не наведено жодного ідентифікатору, яким нібито було підписано кредитний договір з боку відповідача, як і не зазначено яким саме чином договір нібито підписувався зі сторини кредитодавця. Таким чином, позивачем не доведено факту укладення сторонами договору кредиту від 26.12.2019 року за №332022285, що в свою чергу, свідчить про те, що сторонами не було погоджено розмір та умови надання і повернення грошових коштів, а також сплати процентів та відповідальність за несвоєчасне виконання зобов`язань. Щодо твердження позивача, про нібито перерахування ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» на користь відповідача кредитних коштів у сумі 7000,00 грн, відповідповід зазначає наступне. Належними доказами, які підтверджують перерахування ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» відповідачеві певної суми можуть бути виключно первинні документи, оформлені у відповідності до вимог ст.9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Позивачем, до свого позову, надано роздруківку невідомого походження під назвою «платіжне доручення» від 26.12.2019 року. У наданій роздруківці відсутні жодні данні які би дали змогу ідентифікувати особу що здійснювала господарську операцію (представника банку). Наявний лише підпис представника ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога», яка є зацікавленою особою. Тобто, надана роздруківка не відповідає вимогам чинного законодавства щодо оформлення первинних облікових документів, тому є неналежним та недопустимим доказом отримання відповідачем будь яких коштів від ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога». У вказаній роздруківці зазначається, що кошти нібито перераховані на кредитний рахунок № НОМЕР_3 . В той же час, позивачем не надано до суду жодного доказу який би свідчив про викорисатння відповідачем вказаного рахунку. У нібито укладеному кредитному договорі вказаний картковий номер відсутній. Отже, твердження позивача про отримання відповідачем будь яких коштів у кредит не відповідає фактичним обставинам справи. Щодо наданої позивачем роздруківки під назвою «виписка з особового рахунка за кредитним договором №332022285» відповідач зазначає наступне. Відповідач ніколи не відкривав рахунку у ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» або у ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс». Позивачем до позовної заяви не надано договору про відкриття та обслуговування рахунку. До тогож, як зазначає позивач, на його думку, відповідач отримав кошти від ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога», цілком логічно припустити, що, якщо би відкривався будь який рахунок, то він мав відкриватись у ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога». Вказана ж виписка створена предствником ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс», підписана директором ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс», а отже не має ніякого відношення до нібито відкритого рахунку у ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога». Враховуючи вищевикладене, вказана довідка є неналежним та недопустимим доказом наявності у відповідача будь якої заборгованності. Щодо наданої позивачем «довідки щодо дій позичальника» відповідач зазначає. Як зазначається у вказаній довідці, вона надається нібито по діям які вчиняв позичальник у ITC ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога», в той же час вказана довідка підписана директором ТОВ «Таліон Плюс», проте не надано жодного документу, який би уповноважував директора ТОВ «Таліон Плюс» посвідчувати будь які довідки щодо юридичної особи, яку він не очолює. Отже, вказана довідка є неналежним та недопустимим доказом, щодо будь яких дій, які нібито вчинялись позичальником. Тобто у Відповідача перед ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» відсутні будь яких зобовязань, а їх наявність, в супереч вимогам ст.81 ЦПК України позивачем не доведено. Позивач стверджує, що набув права вимоги до відповідача на підставі договору факторінгу №05/0820-01 від 05.08.2020 року укладеного між ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «ФК "Онлайн Фінанс». На думку позивача ТОВ «Таліон Плюс» набуло право вимоги до відповідача на підставі договору факторінгу №28/1118-01 від 28.11.2018 року укладеного між ним та ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога». Вказані міркування позивача не відповідають а ні фактичним обставинам справи, а ні вимогам чинного законодавства, виходячи із наступного. Позивачем, не надано до суду доказів включення ТОВ «Таліон Плюс» до Державного реєстру фінансових установ. Позивачем, не надано до суду копії/оригіналу ліцензії що давала би право ТОВ «Таліон Плюс» надавати послуги з факторінгу. ТОВ «Таліон Плюс» повинно було сплатити певну грошову суму на користь ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога». Доказів сплати ТОВ «Таліон Плюс» на користь ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» позивачем не надано, отже й не доведено, виконання ТОВ «Таліон Плюс» своїх зобовязань, а отже й не доведено право ТОВ «Таліон Плюс» вимагати від відповідача будь-яку заборгованність та можливість відступати право вимоги іншим особам. Також позивач, у своїй позовній заяві стверджує, що між відповідачем та ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» укладено кредитний договір 26.12.2019 року, в той же час, як зазначає позивач, договір факторінгу між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» укладено 28.11.2018 року, тобто майже за рік до нібито укладеного кредитного договору. На підтвердження своїх міркувань про перехід права вимоги від ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» до ТОВ «Таліон Плюс» позивач посилається на реєстр прав вимоги №77 від 05.05.2020 року. Вказаний реєстр створено 05.05.2020 року, тоді, як позивач зазначає, що ТОВ «Таліон Плюс» отримали право вимоги на підставі договору укладеному 28.11.2018 року. Відповідно до п.8.2. договору факторінгу №28/11 і8-01 від 28.11.201.8 року термін його дії становить - 28.11.2019 року. Тобто, наданий позивачем реєстр прав вимоги №77 від 05.05.2020 року не міг бути укладений на підставі договору факторінгу №28/1 118-01 від 28.11.2018 року оскільки останній втратив свою чинність 28.11.2019 року. Отже посилання позивача на те, що ТОВ «Таліон Плюс» набуло право вимоги до відповідача на підставі договору факторінгу №28/1118-01 від 28.11.2018 року є безпідставним. Щодо договору факторінгу №05/0820-01 від 05.08.2020 року укладеного між ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс». Позивачем не надано до суду доказів включення ТОВ «Таліон Плюс» до Державного реєстру фінансових установ. Позивачем не надано до суду копії/оригіналу ліцензії, що давала би право ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» надавати послуги з факторінгу. Тобто, ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» повинно було сплатити певну грошову суму на користь ТОВ «Таліон Плюс». Доказів сплати ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» на користь ТОВ «Таліон Плюс» позивачем не надано, отже й не доведено, виконання ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» своїх зобовязань, а отже й не доведено право ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» вимагати від відповідача будь яку заборгованність. Як доказ нібито переходу права вимоги від ТОВ «Таліон Плюс» до ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» позивачем, до суду, надано роздруківку під назвою реєстр прав вимоги №1 від 05.08.2020 року. Позивачем було навмистно, у "шапці" реєстру, замальовано номер договору факторингу до якого вказаний реєстр створювався. А, отже, не знаючи номеру договору до якого створювався вказаний реєстр вимог не можливо встановити, чи має він будь яке відношення самє до договору факторінгу №05/0820-01 від 05.08.2020 року на який позивач посилається, як на підставу виникення у нього права вимоги до відповідача. Враховуючи відсутність, у матеріалах справи, доказів щодо укладення відповідачем договору від 26.12.2019 року за №332022285, відсутність доказів отримання відповідачем будь-яких коштів від ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та відстуність доказів відступлення боргу від ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» до ТОВ «Таліон Плюс», а отже й відстуність підстав у ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» стверджувати що вони є належним кредитором, а тому на думку відповідача, доводи позивача щодо наявності у нього права вимоги до відповідача за нібито укладеним кредитним договором від 26.12.2019 року за №332022285 є безпідставними. Позивачем не надано жодного доказу який би підтверджував укладений між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та відповідачем будь-якого договору, чи перерахування на рахунок будь якої суми коштів, не доведена наявність будь якої суми заборгованності, як і недоведено на яких підставах, на його думку ТОВ «Таліон Плюс» набуло право вимоги до відповідача та право вимоги ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс».
Рух справи у суді
Ухвалою судді Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 24.02.2022 року позов був залишений без руху та позивачу надано строк для усунення недоліків.
Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 20.05.2022 року відкрито провадження по справі в порядку спрощеного позовного провадження та призначено судове засідання.
В судове засідання представник позивача не зявився, просив справу розглядати у відсутність представника, позов підтримує, просив задовольнити в повному обсязі та протии ухвалення заочного рішення суду не заперечує.
Відповідач у судове засідання не з`явився, повідомлявся, шляхом направлення судових повісток, причини неявки суду не відомі, будь-яких заяв або клопотань до суду не надходило.
Відповідно до ч.3 ст.128 ЦПК України судові виклики здійснюються судовими повістками про виклик.
Згідно ч.5 ст.128 ЦПК України, судова повістка про виклик повинна бути вручена з таким розрахунком, щоб особи, які викликаються, мали достатньо часу для явки в суд і підготовки до участі в судовому розгляді справи, але не пізніше ніж за п`ять днів до судового засідання, а судова повістка-повідомлення завчасно.
Відповідно до ч.1, 2 ст.280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не зявився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. У разі участі у справі кількох відповідачів заочний розгляд справи можливий у випадку неявки в судове засідання всіх відповідачів.
Враховуючи зазначене, суд вважає можливим у даній цивільній справі ухвалити заочне рішення.
Відповідно до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Відповідно до вимог ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні.
Згідно із статтями 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів.
Відповідно до вимог статей 76-79 ЦПК України доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях.
Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, змістом яких є не допустити судовий процес у безладний рух.
Вивчивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі з наступних підстав.
Фактичні обставини встановлені судом, позиція суду та нормативно-правове обґрунтування
26.12.2019 року між ТОВ «Манівео Швидка Фінансова Допомога» (первісний кредитор) та ОСОБА_1 укладено кредитний договір №332022285 у формі електронного документу з використанням електронного підпису.
Згідно пункту 4.1. кредитного договору, невід`ємною частиною цього договору є «Правила надання грошових коштів у позику, в тому числі на умовах фінансового кредиту продукту «Смарт» Товариства з обмеженою відповідальністю «Манівео швидка фінансова допомога», уклавши цей договір, позичальник підтверджує, що він ознайомлений, повністю розуміє, погоджується і зобов`язується неухильно дотримуватись правил, текст яких розміщений на сайті «Манівео Швидка Фінансова Допомога»: www.moneyveo.ua.
Правила надання грошових коштів у позику, в тому числі на умовах фінансового кредиту «Смарт» ТОВ «Манівео Швидка Фінансова Допомога» визначають порядок і умови надання Товариством грошових коштів у кредит, права та обов`язки сторін, іншу інформацію, необхідну для укладання та належного виконання умов електронного договору, а також регулюють відносини, що виникають між Товариством та позичальником.
Відповідач добровільно за допомогою мережі інтернет перейшов на офіційний сайт Товариства: www.moneyveo.ua обрав для себе у вбудованому калькуляторі бажану суму грошових коштів та бажаний строк кредитування, зазначив свої персональні дані в тому числі і банківську картку на яку в подальшому отримав грошові кошти у сумі 7 000 грн. 00 коп., пройшов декілька етапів підтвердження наміру вступити в договірні відносини з Товариством та уклав кредитний договір без зовнішнього впливу та примусу.
Вищевикладене підтверджує те, що волевиявлення відповідача було вільним і відповідало його внутрішній волі, відповідно до ст.203 ЦК України.
Договір був вчинений в електронній формі, яка відповідно до ст.207 ЦК України та Закону України «Про електронну комерцію» прирівнюється до письмової форми.
На підставі вищевикладеного, ініціатором щодо укладення кредитного договору був відповідач, маючи необмежену кількість часу для ознайомлення з умовами та порядком співпраці з фінансовою установою самостійно обрав дату укладання договору, шляхом отримання від Товариства кредитних коштів та внесення грошових коштів в рахунок погашення заборгованості, повністю погодився з умовами кредитного договору.
Відповідно до алгоритму дій споживача в телекомунікаційній системі ТОВ «Манівео Швидка Фінансова Допомога» з метою акцепту оферти та укладення електронного договору повідомляємо, що позичальник запрошується для переходу на сторінку для ознайомлення з офертою, яка містить в собі всі істотні умови договору та додатково повідомляється CMC-повідомленням, на номер телефону, вказаний позичальником у заявці на кредит.
На цьому етапі інформаційно-телекомунікаційна система Товариства формує та надає позичальнику на ознайомлення індивідуальну частину договору з позичальником, шляхом підстановки у типовий договір, погоджений Національною комісією, що здійснює державне регулювання ринків фінансових послуг, введених позичальником в заявку на кредит даних.
Індивідуальна частина договору є офертою Товариства, відповідно до статті 641 Цивільного кодексу України та частини 4 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію».
Позичальник має можливість завантажити собі на персональний комп`ютер проект договору (оферту) в електронному вигляді, як це передбачено абзацом 2 частини 7 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію».
При цьому натиснувши на текст «Правилами надання грошових коштів в кредит».
Одночасно з переходом на сторінку ознайомлення з офертою, Товариством генерується та відправляється, на номер телефону вказаний позичальником в заявці на кредит, персональний одноразовий ідентифікатор, який використовується позичальником для підписання електронного договору.
Кожен з позичальників ознайомившись з усіма істотними умовами оферти надає згоду шляхом направлення повідомлення Товариству, яке підписується відповідно до абзацу 2 статті 12 Закону України «Про електронну комерцію», а саме: шляхом введення у спеціальному полі під акцептом, який містить усі істотні умови договору, одноразового ідентифікатора, який відповідає вимогам п.3 ч.1 ст.12 Закону України «Про електронну комерцію» та натиснення іконки «відправити/підписати». Зазначена іконка може стати активною лише після введення одноразового ідентифікатора. Зазначений ідентифікатор генерується Товариством в інформаційно-телекомунікаційній системі та надсилається позичальникам в СМС-повідомлення.
Після підпису електронного повідомлення позичальником, зазначене повідомлення надходить в інформаційно-телекомунікаційну систему Товариства та свідчить/повідомляє Товариство про те, що позичальник надав згоду (акцепт) на пропозицію (оферту) Товариства щодо укладання кредитного договору з позичальником. Після зазначених дій договір між Товариством та позичальником вважається укладеним і Товариство здійснює дії передбачені умовами укладеного договору щодо перерахування коштів позичальнику на його банківський рахунок.
Одночасно з підписанням договору, Товариство відправляє на електронну адресу, вказану позичальником у заявці на кредит, електронного листа з повідомленням про успішне підписання кредитного договору та з вкладеним в нього примірником електронного договору, у формі що унеможливлює зміну його змісту.
Інформаційно-телекомунікаційна система Товариства повідомляє позичальника про успішне проходження транзакції переказу коштів.
З цього моменту електронний договір вважається укладеним, в силу положень ч.2 ст.640 та ст.1046 ЦК України.
У разі якщо позичальник не бажає приймати оферту він тисне кнопку «відмовитись».
Після чого позичальника повідомляється про можливість повторного подати заявку на кредит, при цьому позичальник має право змінити істотні умови договору.
Отже, інформаційно-телекомунікаційною системою Товариства роз`яснюється позичальнику, що у разі його згоди з офертою Товариства, а саме: ввести одноразовий ідентифікатор отриманий від Товариства і відповідне поле в інформаційно-телекомунікаційній системі та натиснути кнопку «відправити/підписати», що одночасно є підписанням договору електронним підписом з одноразовим ідентифікатором, як і було зроблено з відповідачем, тобто введення у відповідне поле одноразового ідентифікатора та перерахування Товариством грошових коштів на банківський рахунок позичальника.
Відповідно до п.4.5. кредитного договору сторони дійшли згоди, що у всіх відносинах між позичальником та Товариством в якості підпису позичальника буде використовуватись електронний підпис одноразовим ідентифікатором, відповідно до правил та Закону України «Про електронну комерцію», що має таку саму юридичну силу як і власноручний підпис.
Договір про надання кредиту підписаний відповідачем за допомогою одноразового паролю-ідентифікатора, тобто належними та допустимими доказами підтверджено укладання між сторонами спірного правочину. Без отримання листа на адресу електронної пошти та/або смс-повідомлення, без здійснення входу на сайт товариства за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету кредитний договір між первісним кредитором та відповідачем не був би укладений.
Кредитний договір №332022285 від 26.12.2019 року був підписаний відповідачем за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором, одноразовий персональний ідентифікатор №2Y69С4СВ було направлено позичальнику 26.12.2019 року о 10:28:38 годині, на номер мобільного телефону вказаний ним в заявці на отримання грошових коштів - НОМЕР_2 , одноразовий персональний ідентифікатор №2Y69С4СВ було введено позичальником у відповідне поле в інформаційно-телекомунікаційній системі Товариства 26.12.2019 року о 10:29:23 годині, після чого відповідач натиснув кнопку «відправити/підписати»», що є підписанням договору електронним підписом одноразовим ідентифікатором, відразу після вчинених дій, 26.12.2019 року Товариством було перераховано грошові кошти в сумі 7 000 грн. 00 коп. на банківську карту № НОМЕР_3 , що належить відповідачу, що в свою чергу слугує доказом того, що відповідач прийняв пропозицію ТОВ «Манівео Швидка Фінансова Допомога».
Відповідно до умов кредитного договору первісний кредитор надав відповідачу у тимчасове платне користування грошові кошти в сумі 7 000 грн. 00 коп. строком на 30 днів зі сплатою 1,19 % від суми кредиту за кожний день користування кредитом (п.1.4. кредитного договору), починаючи з першого дня перерахування суми кредиту до закінчення строку кредиту, визначеного в п.1.3. цього договору.
Відповідно до п.п.1.5., 1.6. кредитного договору з врахуванням положень п.1.4 договору позичальник сплачує товариству проценти за користування кредитом за фактичний час користування кредитом з розрахунку 434,35 % річних; розрахунок сукупної вартості кредиту та термін платежу зазначені в графіку розрахунків, який є невід`ємною частиною кредиту (додаток №1 до договору).
Відповідно до додаткової угоди до договору №332022285 від 26.12.2019 року сторони дійшли згоди, у зв`язку з неможливістю виконання позичальником умов договору та на підставі звернення позичальника, продовжити строк, на який був наданий кредит за договором №332022285 від 26.12.2019 року на 30 (тридцять) днів. Починаючи з 25.01.2020 року, позичальник сплачує за користування кредитом 1,70 відсотків в день від суми кредиту згідно даної додаткової угоди.
Первісний кредитор свої зобов`язання за кредитним договором виконав в повному обсязі, а саме: надав відповідачу кредит у розмірі, встановленому кредитним договором. Виконання первинним кредитором обов`язку щодо надання грошових коштів у розмірі 7 000,00 грн. відповідачеві підтверджується платіжними дорученнями №10е8569b-7c56-44f8-ala2-lbea0c0e2036 від 26.12.2019 року.
В свою чергу, позичальник зобов`язався своєчасно сплачувати проценти за користування кредитом, повернути кредит у визначені кредитним договором терміни, а також виконати інші свої зобов`язання згідно цього договору.
Відповідно до ст.5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» електронний документ - документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа. Склад та порядок розміщення обов`язкових реквізитів електронних документів визначається законодавством. Електронний документ може бути створений, переданий, збережений і перетворений електронними засобами у візуальну форму. Візуальною формою подання електронного документа є відображення даних, які він містить, електронними засобами або на папері у формі, придатній для приймання його змісту людиною.
Згідно ст.8 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» юридична сила електронного документа не може бути заперечена виключно через те, що він має електронну форму. Допустимість електронного документа як доказу не може заперечуватися виключно на підставі того, що він має електронну форму.
Механізм укладення електронного договору, який має використовуватися позивачем у взаємовідносинах із позичальниками, зокрема вимоги до його підписання сторонами, врегульовано Законом України «Про електронну комерцію» та Законом України «Про електронний цифровий підпис».
Статтею 1 Закону України «Про електронний цифровий підпис» передбачено, що електронний цифровий підпис - вид електронного підпису, отриманого за результатом криптографічного перетворення набору електронних даних, який додається до цього набору або логічно з ним поєднується і дає змогу підтвердити його цілісність та ідентифікувати підписувача. Електронний цифровий підпис накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа.
Відповідно до ст.3 Закону України «Про електронний цифровий підпис» електронний цифровий підпис за правовим статусом прирівнюється до власноручного підпису (печатки) у разі, якщо: електронний цифровий підпис підтверджено з використанням посиленого сертифіката ключа за допомогою надійних засобів цифрового підпису; під час перевірки використовувався посилений сертифікат ключа, чинний на момент накладення електронного цифрового підпису; особистий ключ підписувача відповідає відкритому ключу, зазначеному у сертифікаті. Електронний підпис не може бути визнаний недійсним лише через те, що він має електронну форму або не ґрунтується на посиленому сертифікаті ключа.
Згідно ст.4 Закону України «Про електронний цифровий підпис» електронний цифровий підпис призначений для забезпечення діяльності фізичних та юридичних осіб, яка здійснюється з використанням електронних документів. Електронний цифровий підпис використовується фізичними та юридичними особами - суб`єктами електронного документообігу для ідентифікації підписувача та підтвердження цілісності даних в електронній формі. Використання електронного цифрового підпису не змінює порядку підписання договорів та інших документів, встановленого законом для вчинення правочинів у письмовій формі.
Статтею 6 Закону України «Про електронний цифровий підпис» передбачено, що сертифікат ключа містить такі обов`язкові дані: найменування та реквізити центру сертифікації ключів (центрального засвідчувального органу, засвідчувального центру); зазначення, що сертифікат виданий в Україні; унікальний реєстраційний номер сертифіката ключа; основні дані (реквізити) підписувача - власника особистого ключа; дату і час початку та закінчення строку чинності сертифіката; відкритий ключ; найменування криптографічного алгоритму, що використовується власником особистого ключа; інформацію про обмеження використання підпису. Посилений сертифікат ключа, крім обов`язкових даних, які містяться в сертифікаті ключа, повинен мати ознаку посиленого сертифіката ключа. Інші дані можуть вноситися у посилений сертифікат ключа на вимогу його власника.
Відповідно до ч.2 ст.3 Закону України «Про електронну комерцію» електронна комерція - відносини, спрямовані на отримання прибутку, що виникають під час вчинення правочинів щодо набуття, зміни або припинення цивільних прав та обов`язків, здійснені дистанційно з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем, внаслідок чого в учасників таких відносин виникають права та обов`язки майнового характеру; електронний договір - домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
Згідно ч.3 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною.
Відповідно до ч.6 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом:надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону;вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.
Статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» встановлено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину;електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом;аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Частиною 1 ст.3 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору; одноразовий ідентифікатор - алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію.
Вбачається, що між позивачем та відповідачем укладено договір позики у формі електронного документу з електронними підписами сторін та із запропонованими умовами відповідач ознайомилась та погодилась з ними.
Відповідно до ст.1046 ЦК Україниза договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.
Статтею 629 ЦК України визначено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.
28.11.2018 року між первісним кредитором та ТОВ «Таліон Плюс» було укладено договір факторингу №28/1118-01, відповідно до умов якого до ТОВ «Таліон Плюс» перейшло право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором №332022285 від 26.12.2019 року, що підтверджується копією договору факторингу №28/1118-01 від 08.11.2018 року та реєстром прав вимоги №77 від 05.05.2020 року.
В подальшому, 05.08.2020 року між ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «Фінансова Компанія «Онлайн Фінанс» було укладено договір факторингу №05/0820-01, відповідно до умов якого до позивача перейшло право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором №332022285 від 26.12.2019 року.
Згідно ч.1 ст.512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги), а згідно зі ст.514 цього Кодексу до нового кредитора переходять права первісного кредитора в зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
Згідно ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
На підставі п.1 ст.1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Відповідно до змісту ст.ст.610, 612 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, передбачений умовами договору або встановлений законом.
Відповідач не виконує умови взятого на себе зобов`язання, не погашає кредит та не сплачує проценти за користування кредитом.
30.08.2020 року позивачем було направлено відповідачу вимогу про усунення порушення виконання зобов`язання щодо сплати заборгованості за кредитним договором.
Таким чином, станом на день подачі позову до суду відповідач борг за кредитним договором №332022285 від 26.12.2019 року не повернув, а тому позивач просить суд стягнути з відповідача загальну суму заборгованості у розмірі 21 596,00 грн., яка складається з наступного: 7 000,00 грн. - заборгованість по кредиту; 13 343,00 грн. - заборгованість по несплаченим відсотків за користування кредитом; 455,00 грн. - штрафи та пеня.
Висновки за результатами розгляду справи
Згідно ч.1 ст.81, ч.1 ст.83 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду.
Відповідно до ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі.
Згідно ст.80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
З огляду на викладене, враховуючи, що позивач надав суду належні докази укладення сторонами договору в письмовій (електронній) формі з дотриманням вимог законодавства щодо вчинення правочинів у електронній формі, суд вважає вимоги позивача про стягнення суми заборгованості кредиту обґрунтованими.
З урахуванням задоволення позову та відповідно до ст.141 ЦПК України, стягненню з відповідача підлягає судовий збір на користь позивача у розмірі 2 270 грн..
Згідно статті 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.
Відповідно до статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» адвокатська діяльність - це незалежна професійна діяльність адвоката щодо здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту.
Договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.
Згідно ст.133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.
Відповідно до ч.1,3 ст.134 ЦПК України, разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи. Попередній розрахунок розміру судових витрат не обмежує сторону у доведенні іншої фактичної суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи.
Згідно ст.137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Відповідно до ч.8 ст.141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
У пункті 48 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №10 від 17.10.2014 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» зазначено, що витрати на правову допомогу стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а і у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо повязаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27.06.2018 року у справі №826/1216/16 зазначено, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі.
Крім того, відповідно до постанови Великої Палати Верховного Суду по справі №751/3840/15-ц від 20 вересня 2018 року на підтвердження розміру витрат на професійну правничу допомогу суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), розрахунок наданих послуг, документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Наявність документального підтвердження витрат на правову допомогу та їх розрахунок є підставою для задоволення вимог про відшкодування таких витрат.
Згідно ч.4 ст.62 ЦПК України, повноваження адвоката як представника підтверджуються довіреністю або ордером, виданим відповідно до Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність».
Позивачем до суду надано свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю, договір про надання правової від 19.10.2021 року, укладений між ТОВ «Фінансова Компанія «Онлайн Фінанс» та адвокатським обєднанням «Альма Теміс», додаткова угода №60 до договоу про надання правової від 19.10.2021 року, протокол погодження видів правової допомоги та договірної ціни, акт прийому-передачі наданих послуг, рахунок від 18.10.2021 року на оплату правової допомоги за договором від 19.10.2021 року, платіжне доручення №928 від 23.11.2021 року за надану правову допомогу у розмірі 2 500 грн. та довіреність.
Враховуючи наведені вище положення закону, якими встановлено, що витрати, пов`язані з оплатою професійної правничої допомоги адвоката, несуть сторони, а також той факт, що позивач у справі належним чином документально підтвердив такі витрати, і їх розмір є співмірним, що вказує про наявність правових підстав для стягнення з відповідача на користь позивача понесених ним витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 2 500 грн..
Керуючись ст.ст.4, 5, 10, 12, 13, 19, 49, 200, 206, 247, 258, 259, 263, 264, 265 ЦПК України, суд, -
Позов ТОВ Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - задовольнити в повному обсязі.
Рішення може бути оскаржене до Одеського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи,якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя Заверюха В.О.