КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 752/6030/19
№ апеляційного провадження: 22-ц/824/5582/2022
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 вересня 2022 року м. Київ

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів

судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Болотова Є.В.,

суддів: Кулікової С.В., Музичко С.Г.,

при секретарі Кузьмич Р.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про виселення,

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 27 листопада 2020 року, ухваленого під головуванням судді Мазура Ю.Ю.,-

встановив:

У березні 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом про усунення перешкод у користуванні квартирою, виселення та вселення.

В обґрунтування позову зазначала, щовона є власником квартири АДРЕСА_1 .

ОСОБА_2 є її чоловіком, проте на даний час вони перебувають у стані розірвання шлюбу.

Позивач зазначає, що ОСОБА_2 чинить їй перешкоди у користуванні квартирою та не надає доступу до квартири.

Крім того, позивач вказує на неможливість спільного проживання з відповідачем.

Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 27 листопада 2020 року позов задоволено частково.

Зобов`язано ОСОБА_2 не чинити ОСОБА_1 перешкод

у користуванні квартирою АДРЕСА_1 .

В іншій частині позову відмовлено.

Постановою Київського апеляційного суду від 16 березня 2021 року рішення суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні позову про вселення скасовано і прийнято в цій частині нову постанову про задоволення позову.

Вселено ОСОБА_1 у квартиру

АДРЕСА_1 .

У решті рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Постановою Верховного Суду від 12 січня 2022 року постанову Київського апеляційного суду від 16 березня 2021 року в частині відмови в задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про виселення скасовано, справу в цій частині передано на новий розгляд до апеляційного суду.

Рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 27 листопада 2020 року

та постанову Київського апеляційного суду від 16 березня 2021 року в частині зобов`язання ОСОБА_2 не чинити ОСОБА_1 перешкод у користуванні квартирою залишено без змін.

Постанову Київського апеляційного суду від 16 березня 2021 року в частині вирішення позовних вимог про вселення ОСОБА_1 залишенобез змін.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить рішення суду скасувати та задовольнити вимоги про виселення ОСОБА_2 .

У судовому засіданні ОСОБА_2 та його представник проти апеляційної скарги заперечили.

ОСОБА_1 та її представник у судове засідання не з`явились, про його час і місце повідомлені належним чином.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, заслухавши пояснення відповідача та його представника, перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог про виселення ОСОБА_2 , суд першої інстанції виходив із відсутності правових підстав для примусового виселення відповідача.

Висновки суду відповідають обставинам справи та вимогам закону.

Встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 14 лютого 2009 року до 30 травня 2019 року.

Від шлюбу сторони мають доньку: ОСОБА_3, 1995 року народження.

16 січня 2015 року між ТОВ «Адапс Ріелті Груп» та ОСОБА_1 укладено договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 , посвідчений приватним нотаріусом Київського міськогонотаріального округу Падалкою Р.О., зареєстрований в реєстрі за № 300.

ОСОБА_2 надав згоду на укладення його дружиною договору купівлі-продажу, оформлену у виді нотаріально посвідченої заяви. У заяві також вказано, що гроші, які будуть сплачені за об`єкт нерухомості, є спільною сумісною власністю.

Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, індексний номер 32324509 від 16 січня 2015 року, право власності на спірну квартиру зареєстроване за ОСОБА_1

ОСОБА_2 зареєстрований у спірній квартирі з квітня 2015 року.

Обґрунтовуючи позовну вимогу про виселення відповідача, позивач зазначила, що проживання з відповідачем є небезпечним для її життя.

Позивач зазначає, що відповідач застосовував до неї насильницькі дії у вигляді погроз, образ, побоїв, знищення речей.

14 березня 2018 року постановою Голосіївського районного суду м. Києва винесено постанову, якою ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП .

03 березня 2019 року зареєстроване кримінальне провадження 0001767за заявою ОСОБА_1 , згідно якої, знаходячись за адресою: АДРЕСА_2 , ОСОБА_2 погрожував фізичною розправою ОСОБА_1 .

22 березня 2018 року ОСОБА_2 поставлений на облік як особа, що вчинила домашнє насильство, на строк до 21 березня 2019 року.

Довідкою Департаменту соціальної політики Київського міського центру роботи з жінками від 05 червня 2019 року № 051/28 підтверджено,

що позивач дійсно проживала у притулку для тимчасового перебування жінок, які зазнали насильства в сім`ї, з 05 червня 2019 року до 30 червня 2019 року.

Постановою Голосіївського УП ГУНП у м. Києві від 23 квітня 2019 року ОСОБА_1 , визнано потерпілою у кримінальному провадженні № 0001767 від 03 березня 2019 року.

26 травня 2019 року ДОП Голосіївського УП ГУНП у м. Києві видано терміновий заборонний припис стосовно кривдника ОСОБА_2 .

За змістом ст. 47 Конституції України ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Відповідно до ч. 4, ч. 5 ст. 9 четвертої, п`ятої статті 9 ЖК УРСР ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Житлові права охороняються законом, за винятком випадків, коли вони здійснюються в суперечності з призначенням цих прав чи з порушенням прав інших громадян або прав державних і громадських організацій.

Згідно ст. 116 ЖК України якщо наймач, члени його сім`ї або інші особи, які проживають разом з ним, систематичним порушенням правил співжиття роблять неможливим для інших осіб у жилому приміщенні, проживання з ними

в одній квартирі чи в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними, виселення винних на вимогу заінтересованих осіб провадиться без надання іншого жилого приміщення.

При вирішенні справ про виселення на підставі статті 116 ЖК УРСР щодо осіб, які систематично порушують правила співжиття і роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі або будинку, слід виходити з того,

що при триваючій антигромадській поведінці виселення винного може статися

і при повторному порушенні, якщо раніше вжиті заходи попередження

або громадського впливу не дали позитивних результатів.

Верховним Судом дано вказівку оцінити достовірність тверджень позивача і ризик вчинення насильства у майбутньому, якщо сторони залишаться проживати під одним дахом.

Колегія суддів, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, не вбачає підстав для виселення ОСОБА_2 зі спірної квартири.

Згідно відповіді Головного Управління Національної поліції України від 01 липня 2022 року, згідно даних ІП НПУ громадянин ОСОБА_2 не перебуває на обліку Голосіївського УП ГУНП у м. Києві як кривдник.

Кримінальні провадження відносно ОСОБА_2 закриті.

Відповідно до медичної довідки про проходження обов`язкових попереднього та періодичного психіатричних оглядів КНП «Психоневрологічний диспансер № 2» від 30 серпня 2021 року, у ОСОБА_2 психіатричних протипоказань для допуску до державної таємниці не виявлено.

Постановою слідчого відділу Голосіївського управління поліції Головного Управління Національної поліції у м. Києві від 19 лютого 2020 року закрито кримінальне провадження № 0000863.

Враховуючи наведене, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для виселення відповідача зі спірної квартири.

Доводи апеляційної скарги про те, що позивач позбавлена можливості проживати з відповідачем в одній квартирі через його неправомірні дії, колегія суддів оцінює критично, оскільки в ході розгляду вказані обставини не знайшли свого підтвердження.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що рішення суду від 27 листопада 2020 року постановлено з додержанням норм матеріального і процесуального права, відтак підстав для його скасування за доводами апеляційної скарги немає.

Керуючись ст. 367, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. 375, ст. 382 Цивільного процесуального кодексу України, суд,-

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 27 листопада 2020 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня виготовлення повного судового рішення.

Повний текст постанови виготовлено 20 вересня 2022 року.

Суддя-доповідач Є.В. Болотов

Судді: С.В. Кулікова

С.Г. Музичко