Ухвала

27 вересня 2022 року

м. Київ

справа № 336/8047/20

провадження № 61-9373ск22

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Ступак О. В. (суддя-доповідач), Гулейкова І. Ю., Погрібного С. О.,

вирішуючи питання про відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Комунаровець-12» на постанову Запорізького апеляційного суду від 16 серпня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Комунаровець-12» про стягнення заборгованості із заробітної плати, вихідної допомоги та середнього заробітку за час затримки розрахунку,

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Комунаровець-12» (далі - ОСББ «Комунаровець-12») про стягнення заборгованості із заробітної плати, вихідної допомоги та середнього заробітку за час затримки розрахунку.

В обґрунтування позову зазначав, що 16 жовтня 2020 року прийнятий на роботу на посаду голови правління ОСББ «Комунаровець-12» на підставі наказу (розпорядження) від 16 жовтня 2020 року № 2-к.01 грудня 2020 року наказом (розпорядженням) № 2/12-к «Про припинення трудового договору (контракту)», звільнений з посади голови правління ОСББ «Комунаровець-12» у зв`язку з припиненням строку повноважень на підставі пункту 5 частини першої статті 41 КЗпП України.

Вказував, що обраний на посаду голови правління 16 жовтня 2020 року з щомісячною заробітною платою 5 900,00 грн, тому була нарахована заробітна плата у наступному розмірі: у жовтні 2020 р. - 3 090,48 грн; у листопаді 2020 р. - 2 809,52 грн, всього - 5 900,00 грн.

На день звернення до суду йому виплачена заробітна плата у розмірі 2 261,67 грн, тобто розрахунок з ним здійснено не в повному обсязі. Крім того, за змістом вимог частини першої статті 41 КЗпП України ОСББ «Комунаровець-12» повинно виплатити йому вихідну допомогу у розмірі не менше, ніж шестимісячний середній заробіток.

Середньоденна заробітна плата на посаді голови правління ОСББ «Комунаровець-12» складає 5 900,00 грн/(11+10) = 280,95 грн, де: 5 900,00 грн - заробітна плата, нарахована за жовтень та листопад 2020 року; 11 - кількість днів знаходження позивача на посаді у жовтні 2020 року; 10 - кількість днів знаходження на посаді у листопаді 2020 року.

Зазначав, що з 03 листопада 2020 року по 17 листопада 2020 року перебував на лікарняному .

Отже, ОСББ «Комунаровець-12» повинно виплатити йому вихідну допомогу у розмірі: 280,95 грн х 20 х 6 = 33 714,00 грн.

У зв`язку з тим, що в день звільнення з ним не проведений остаточний розрахунок, відповідач має сплатити середній заробіток за весь час затримки розрахунку.

Ураховуючи викладене та з урахуванням збільшених позовних вимог, просив суд стягнути з відповідача на свою користь заборгованість із виплати заробітної плати у розмірі 3 638,33 грн; вихідну допомогу у розмірі 33 714,00 грн; середній заробіток за весь час затримки розрахунку у розмірі 28 656,90 грн, а всього 66 009,23 грн.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 16 червня 2021 року у задоволенні позову відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із недоведеності порушення норм трудового законодавства при звільненні позивача, а також відсутності належних та допустимих доказів на підтвердження існування трудових відносин між сторонами, оскільки наказ про призначення позивача на посаду з визначенням розміру заробітної плати складений самим ОСОБА_1 без рішення загальних зборів співвласників ОСББ. Тому заборгованості із заробітної плати немає.

Постановою Запорізького апеляційного суду від 16 серпня 2022 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 16 червня 2021 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким позов ОСОБА_1 задоволено частково. Стягнуто з ОСББ «Комунаровець-12» на користь ОСОБА_1 невиплачену заробітну плату у розмірі 3 638,33 грн; середній заробіток за час затримки розрахунку у розмірі 4 000,00 грн; вихідну допомогу у розмірі 33 714,00 грн. У задоволенні іншої частини позову ОСОБА_1 відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Оскільки відповідачем не спростовано розрахунок заборгованості по заробітній платі складений позивачем та не підтверджено фактичний розмір виплат на користь ОСОБА_1 , які б спростували факт невиконання роботодавцем своїх обов`язків щодо оплати праці перед працівником; відповідачем не спростовано розрахунки позивача щодо вимог про стягнення вихідної допомоги, апеляційний суд визнав такі розрахунки обґрунтованими та дійшов висновку про задоволення вимог в цій частині. Водночас сума, що заявлена позивачем до стягнення на його користь у якості середнього заробітку за час затримки розрахунку у розмірі 28 656,90 грн більш ніж в сім разів перевищує суму, що не була виплачена працівнику, а тому апеляційний суд дійшов висновку про необхідність зменшення суми середнього заробітку, нарахованого за час затримки розрахунку у зв`язку із порушенням строків виплати заробітної плати, до 4 000,00 грн, що буде достатньою і справедливою сатисфакцією для позивача у справі.

22 вересня 2022 року ОСББ «Комунаровець-12» звернулося до Верховного Суду із касаційною скаргою на постанову Запорізького апеляційного суду від 16 серпня 2022 року, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржуване судове рішення та залишити в силі рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 16 червня 2021 року.

Верховний Суд дійшов висновку, що відсутні підстави для відкриття касаційного провадження з огляду на таке.

Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Відповідно до пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Відповідно до пунктів 1 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Предметом позову у цій справі є стягнення заборгованості із заробітної плати, вихідної допомоги та середнього заробітку за час затримки розрахунку у загальному розмірі 66 009,23 грн, що є меншим, ніж сто розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (248 100,00 грн), а тому відповідно до вимог ЦПК України справа є малозначною.

При цьому Верховний Суд враховує рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи від 07 лютого 1995 року № R (95) 5, згідно яких державам-членам необхідно вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) від 23 жовтня 1996 року; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року).

Касаційна скарга містить посилання на те, що рішення у цій малозначній справі оскаржується до суду касаційної інстанції на підставі підпункту «а» пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.

Підпунктом «а» пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України як підставу для оскарження у касаційному порядку судових рішень у малозначних справах визначено ситуацію, коли касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики.

Верховний Суд у визначенні правового питання як такого, що має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики, виходить з того, що таке правове питання має бути головним або основним питанням правозастосовчої практики, воно повинно мати винятково актуальне значення для її формування. Такі ознаки визначаються предметом спору, вагомістю для держави й суспільства у цілому правового питання, що постало перед практикою його застосування.

Заявником у касаційній скарзі не сформульовано правову проблему, яка на його думку, є фундаментальною і потребує вирішення Верховним Судом. Прикладів неоднакового застосування судами одних і тих самих норм права у подібних правовідносинах заявником не наведено.

Наведене дає підстави для висновку, що касаційна скарга не містить належного обґрунтування наявності підстав, передбачених підпунктом «а» пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, для перегляду малозначної справи судом касаційної інстанції.

Оскільки, касаційну скаргу подано на судове рішення у малозначній справі, що не підлягає касаційному оскарженню, і судом не встановлено передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України випадків, за наявності яких судове рішення у малозначній справі підлягає касаційному оскарженню, тому підстави для відкриття касаційного провадження відсутні.

Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Керуючись статтею 129 Конституції України, пунктом 1 частини шостої статті 19, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд,

УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Комунаровець-12» на постанову Запорізького апеляційного суду від 16 серпня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Комунаровець-12» про стягнення заборгованості із заробітної плати, вихідної допомоги та середнього заробітку за час затримки розрахунку відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:О. В. Ступак І. Ю. Гулейков С. О. Погрібний