ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
справа № 753/8416/22
провадження № 4-с/753/125/22
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"26" вересня 2022 р. Дарницький районний суд м. Києва у складі головуючого судді Трусової Т. О.

секретар судового засідання Кирик К. С.,

учасники справи:

заявник (боржник) - ОСОБА_1 ,

особа, дії та рішення якої оскаржуються - начальник відділу Брусилівського районного відділу державної виконавчої служби у Житомирському районі Житомирської області Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) Вангородський Сергій Миколайович,

заінтересовані особи - 1. стягувач ОСОБА_2 , 2. Дарницький районний відділ державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ),

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві скаргу боржника ОСОБА_1 на дії та рішення державного виконавця,

В С Т А Н О В И В:

У серпні 2022 р. ОСОБА_1 звернувся до суду зі скаргою в порядку статті 447 ЦПК України, у якій просив визнати (неправомірними) дії начальника відділу Брусилівського районного відділу державної виконавчої служби у Житомирському районі Житомирської області Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) Вангородського С. М. (далі також - начальник відділу Брусилівського РВ ДВС у Житомирському районі Житомирської області Вангородський С. М., начальник відділу Вангородський С. М.) щодо винесення постанов про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві виїзду за межі України, у праві полювання, у праві користування зброєю, у праві керування транспортними засобами, постанови про арешт коштів боржника і постанови про накладення штрафута скасувати ці постанови.

На обґрунтування скарги зазначив, що в провадженні Брусилівського РВ ДВС у Житомирському районі Житомирської області перебував на виконанні виконавчий лист про стягнення з нього на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання дитини. У зв`язку з наявною заборгованістю 14.07.2022 начальником відділу Вангородським С. М. було винесено постанови про встановлення йому тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України, у праві полювання, у праві користування зброєю, у праві керування транспортними засобами, про арешт його коштів та про накладення штрафу.

Дії щодо винесення оскаржуваних постанов та самі постанови боржник вважає неправомірними вказуючи, що ним були здійснені всі щомісячні платежі, починаючи з березня 2020 р. по червень 2022 р. Таким чином в його діях відсутня протиправна поведінка, що унеможливлює винесення оскаржуваних постанов.

Ухвалою судді від 12.08.2022 відкрито провадження за цією скаргою та справу призначено до судового розгляду.

05.09.2022 від Дарницького районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) (далі - Дарницький РВ ДВС у м. Києві) надійшли пояснення по справі та копії матеріалів виконавчого провадження № 63212028.

В судовому засіданні ОСОБА_1 підтримав вимоги скарги лише в частині оскарження постанови про накладення штрафу, щодо інших вимог скарги пояснив, що тимчасові обмеження та арешт його коштів вже скасовані державним виконавцемДарницького РВ ДВС у м. Києві.

Інші учасники справи в судове засіданні не з`явилися, проте з огляду на положення частини частини 1 статті 450 ЦПК України суд дійшов висновку про можливість розгляду справи за їх відсутності.

Заслухавши боржника, дослідивши матеріали скарги, копії матеріалів виконавчого провадження № 63212028 та письмові пояснення учасників справи, суд встановив такі обставини.

Постановою державного виконавця Дарницького РВ ДВС у м. Києві Єрмакової О. А. від 09.10.2020 відкрите виконавче провадження № 6321202 з виконання виконавчого листа № 753/5510/20, виданого за рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 26.08.2020 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі ј частки з усіх видів його заробітку, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 30.03.2020, до досягнення дитиною повноліття.

Копія постанови про відкриття виконавчого провадження направлялась боржнику за адресою, зазначеною у виконавчому листі та у заяві стягувача ( АДРЕСА_1 ), однак повернулась без вручення з відміткою «за закінченням терміну зберігання».

17.05.2021 ОСОБА_1 звернувся до Дарницького РВ ДВС у м. Києві із заявою, у якій повідомив про зміну зареєстрованого місця свого проживання та просив направити виконавче провадження до відділу виконавчої служби за місцем його реєстрації.

Дослідженням копії паспорта боржника установлено, що 07.05.2021 він знятий з реєстрації місця проживання у м. Києві та зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 .

Тоді ж боржником було надано квитанції про сплату аліментів на суму 51 651 грн.

25.05.2021 державний виконавець Єрмакова О. А. здійснила розрахунок заборгованості ОСОБА_1 зі сплати аліментів, згідно з яким розмір заборгованості станом на 25.05.2021 складає 11 460,16 грн.

Цієї ж дати (25.05.2021) державний виконавець Єрмакова О. А. винесла постанову про передачу виконавчого провадження до Брусилівського РВ ДВС у Житомирському районі Житомирської області.

10.06.2021 начальником відділу Брусилівського РВ ДВС у Житомирському районі Житомирської області Вангородським С. М. винесено постанову про прийняття виконавчого провадження.

01.07.2022 старший державний виконавець Брусилівського РВ ДВС у Житомирському районі Житомирської області Цалко Т. А. здійснив розрахунок заборгованості ОСОБА_1 зі сплати аліментів, згідно з яким розмір заборгованості станом на 01.07.2022 складає 58 441,39 грн.

Актом державного виконавця від 14.07.2022, складеним за результатом виходу державного виконавця за місцем проживання боржника, зафіксовано, що за зареєстрованим місцем проживання ОСОБА_1 не мешкає і за вказаною адресою відсутнє майно, на яке можна звернути стягнення.

14.07.2022 начальник відділу Вангородський С. М. виніс постанови, якими тимчасово, до погашення заборгованості зі сплати аліментів, обмежив боржника ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України, у праві полювання, у праві користування вогнепальною мисливською, пневматичною та охолощеною зброєю, пристроями вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії та у праві керування транспортними засобами, наклав арешт на його грошові кошти та штраф на користь держави у розмірі 9 740 грн.

Постановою начальника відділу Вангородського С. М. від цієї ж дати (14.07.2022) виконавче провадження передане до Дарницького РВ ДВС у м. Києві.

Наступного дня (15.07.2022) начальник відділу Вангородський С. М. надіслав до Дарницького РВ ДВС у м. Києві квитанції (чеки) про сплату аліментів, дослідженням яких установлено, що сплата боржником аліментів в розмірі 48 892 грн підтверджується дублікатами чеків, датованих 15.07.2022.

02.08.2022 старшим державним виконавцем Дарницького РВ ДВС у м. Києві Бойправ А. О. винесено постанову про прийняття виконавчого провадження та здійснено розрахунок заборгованості зі сплати аліментів, згідно з яким станом на 01.08.2022 розмір заборгованості становить 5 145,91 грн.

03.08.2022 боржник ОСОБА_1 звернувся до державного виконавця із заявою про зняття з нього тимчасових обмежень та інших заходів примусового виконання, до якої додав доказ сплати аліментів на суму 5 200 грн.

За результатами розгляду заяви боржника 08.08.2022 державним виконавцем Бойправ А. О. було здійснено перерахунок заборгованості по аліментах та складено відповідний розрахунок, згідно з яким станом на 01.08.2022 заборгованість відсутня.

Цієї ж дати (08.08.2022) державним виконавцем Бойправ А. О. було винесено постанови про скасування заходів примусового виконання, скасування тимчасових обмежень боржника у праві виїзду за межі України, у праві полювання, у праві користування зброєю, у праві керування транспортними засобами, про зняття арешту з коштів та про скасування заходів примусового виконання.

Даючи оцінку доводам скарги про неправомірність дій та рішень начальника відділу Брусилівського РВ ДВС у Житомирському районі Житомирської області Вангородського С. М., суд керується нормами Закону України «Про виконавче провадження» (далі по тексту - Закон № 1404-VIII) та Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 № 512/5 (далі - Інструкція з організації примусового виконання рішень).

Так, відповідно до положень статті 1 Закону № 1404-VIII виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

За приписами статті 2 цього Закону засадами виконавчого провадження є верховенство права; обов`язковість виконання рішень; законність; диспозитивність; справедливість; неупередженість та об`єктивність; гласність та відкритість виконавчого провадження; розумність строків виконавчого провадження; співмірність заходів примусового виконання рішень та обсягу вимог за рішеннями; забезпечення права на оскарження рішень, дій чи бездіяльності державних виконавців, приватних виконавців.

Статтею 10 Закону № 1404-VIII визначено, що заходами примусового виконання рішень є: 1) звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об`єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами; 2) звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника; 3) вилучення в боржника і передача стягувачу предметів, зазначених у рішенні; 4) заборона боржнику розпоряджатися та/або користуватися майном, яке належить йому на праві власності, у тому числі коштами, або встановлення боржнику обов`язку користуватися таким майном на умовах, визначених виконавцем; 5) інші заходи примусового характеру, передбачені цим Законом.

Згідно статті 13 Закону № 1404-VIII під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Стаття 18 Закону № 1404-VIII зобов`язує виконавця вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії, здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом.

Частиною 2 статті 71 Закону № 1404-VIII передбачено, що за наявності заборгованості із сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму платежів за три місяці, стягнення може бути звернено на майно боржника.

За наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за чотири місяці, державний виконавець виносить вмотивовані постанови: 1) про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві виїзду за межі України - до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі; 2) про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортними засобами - до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі; 3) про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві користування вогнепальною мисливською, пневматичною та охолощеною зброєю, пристроями вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії, - до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі; 4) про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві полювання - до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі (пункти 1-4 частини 9 статті 71 Закону № 1404-VIII).

Відповідно до статті 48 Закону № 1404-VIII звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні (списанні коштів з рахунків) та примусовій реалізації. Про звернення стягнення на майно боржника виконавець виносить постанову.

Стягнення за виконавчими документами звертається в першу чергу на кошти боржника у національній та іноземній валютах, інші цінності, у тому числі на кошти на рахунках боржника у банках та інших фінансових установах.

У разі відсутності у боржника коштів та інших цінностей, достатніх для задоволення вимог стягувача, стягнення невідкладно звертається також на належне боржнику інше майно, крім майна, на яке згідно із законом не може бути накладено стягнення.

За нормою статті 56Закону № 1404-VIII арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника.

Пунктом 3 розділу XVIІнструкції з організації примусового виконання рішень передбачено, що якщо боржник не працює і сплачує аліменти самостійно, квитанції (або їх копії) про перерахування аліментів надаються виконавцю не пізніше наступного робочого дня після сплати та долучаються до матеріалів виконавчого провадження.

Судом установлено, що під час перебування виконавчого провадження на виконанні у Брусилівському РВ ДВС у Житомирському районі Житомирської області боржник ОСОБА_1 не надавав державному виконавцю (начальнику відділу) квитанції про самостійне перерахування аліментів, такі відомості не надавались і стягувачем, тобто до 14.07.2022 начальнику відділу Вангородському С. М. не було відомо про самостійну сплату аліментів боржником.

Відтак, згідно з матеріалами виконавчого провадження станом на 14.07.2022 у ОСОБА_1 була наявна заборгованість зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищував суму відповідних платежів за чотири місяці, що відповідно до статті 71 Закону № 1404-VIII покладає на виконавця обов`язок винести постанови про арешт майна (коштів) боржника, про встановлення тимчасового обмеження у праві виїзду боржника за межі України, у праві полювання, у праві користування зброєю та у праві керування транспортними засобами.

Отже, аналізуючи предмет даної скарги, її обґрунтування, встановлені обставини та наведені законодавчі норми в їх сукупності, суд дійшов висновку, що при винесенні постанов про про арешт коштів боржника, встановлення тимчасового обмеження у праві виїзду боржника за межі України, у праві полювання, у праві користування зброєю і у праві керування транспортними засобами начальник відділу Брусилівського РВ ДВС у Житомирському районі Житомирської області Вангородський С. М. діяв правомірно, в межах своїх повноважень та у відповідності з визначеною законом процедурою, а тому підстави для визнання його дій неправомірними відсутні.

ОСОБА_1 також оскаржує постанову начальника відділу Вангородського С. М. про накладення штрафу, однак дана вимога не підлягає розгляду в судах у порядку цивільного судочинства.

Так, за нормою статті 19 ЦПК України у порядку цивільного судочинства розглядаються справи що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Порядок оскарження рішень, дій чи бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішенняу цивільній справі регламентований нормами розділу VII ЦПК України (Судовий контроль за виконанням судових рішень).

Відповідно до статті 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Згідно частини першої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Частина 1 статті 4 КАС України визначає, що адміністративна справа - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов`язує надавати такі послуги виключно суб`єкта владних повноважень, і спір виник у зв`язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг; або хоча б одна сторона є суб`єктом виборчого процесу або процесу референдуму і спір виник у зв`язку з порушенням її прав у такому процесі з боку суб`єкта власних повноважень або іншої особи.

Згідно абзацу 7 частини 1 зазначеної норми суб`єкт владних повноважень - орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг.

Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), відповідно, прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій.

Пунктом першим частини першої статті 19 КАС України передбачено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових чи індивідуальних актів) дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами (статті 124, 129 Конституції України, стаття 18 ЦПК України).

Виконання судових рішень є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція).

Конституційний принцип обов`язковості виконання рішення суду реалізується, зокрема, на стадії виконавчого провадження, яке являється завершальною стадією судового провадження, спрямованою на реальне поновлення порушених прав.

За змістом пункту 5 частини першої статті 3 Закону № 1404-VІІІ постанови державного виконавця про стягнення виконавчого збору, витрат на проведення виконавчих дій, про накладення штрафу та постанови приватних виконавців про стягнення основної винагороди є виконавчими документами. Якщо виконавче провадження закінчено, а виконавчий збір, витрати на проведення виконавчих дій, штраф або основна винагорода приватного виконавця не стягнуті, відповідна постанова виділяється в окреме провадження і підлягає виконанню в загальному порядку.

Згідно із частиною другою статті 74 Закону № 1404-VIII рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень інших органів (посадових осіб), у тому числі у тому числі постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, постанов приватного виконавця про стягнення основної винагороди, витрат виконавчого провадження та штрафів, можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом.

Отже, імперативною нормою - частиною другою статті 74 Закону № 1404-VIII, закріплено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи з приводу оскарження постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій і накладенням штрафу, постанов приватного виконавця про стягнення основної винагороди, прийнятих у виконавчих провадженнях щодо примусового виконання усіх виконавчих документів, незалежно від того, яким органом, у тому числі судом якої юрисдикції, вони видані.

До юрисдикції адміністративних судів належать також справи про оскарження рішень, дій чи бездіяльності державної виконавчої служби, прийнятих (вчинених, допущених) під час примусового виконання постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій і накладенням штрафу, постанов приватного виконавця про стягнення основної винагороди, як виконавчих документів в окремому виконавчому провадженні.

Таку правову позицію сформував Верховний Суд у низці своїх постанов, а саме: від 06.06.2018 у справах № 921/16/14-г/15 (провадження № 12-93гс18) та № 127/9870/16-ц (провадження № 14-166цс18), від 28.11.2018 у справі № 2-01575/11 (провадження № 14-425цс18), від 13.03.2019 у справі № 545/2246/15-ц (провадження № 14-639цс18), від 03 та 10.04.2019 у справах № 370/1288/15 (провадження № 14-612цс18) та № 766/740/17-ц (провадження № 14-664цс18), від 29.05.2019 у справі №758/8095/15-ц (провадження №14-134цс19), від 16.09.2019 у справі № 681/1637/18 (провадження № 61-5370св19).

Відтак, з огляду на те, що боржник оскаржує, зокрема, дії посадової особи органу державної виконавчої служби щодо винесення постанови про накладення штрафу, ці його вимоги повинні розглядатися в порядку адміністративного, а не цивільного судочинства, що відповідно до пункту 1 частини 1 статті 255 ЦПК України є підставою для закриття провадження у справі.

Керуючись пунктом 1 частини 1 статті 255, статтями 450, 451 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

Закрити провадження за скаргою боржника ОСОБА_1 в частині вимог про визнання неправомірними дій начальника відділу Брусилівського районного відділу державної виконавчої служби у Житомирському районі Житомирської області Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) Вангородського Сергія Миколайовича щодо винесення постанови про накладення штрафу та її скасування.

У задоволенні решти вимог скарги боржника ОСОБА_1 на дії та рішення начальника відділу Брусилівського районного відділу державної виконавчої служби у Житомирському районі Житомирської області Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) Вангородського Сергія Миколайовича відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. Учасник справи, якому повна ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга на ухвалу суду подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя:

Повна ухвала складена 27.09.2022.