КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
справа №754/6422/2021 Головуючий у І інстанції - Саламон О.Б.
апеляційне провадження №22-ц/824/8438/2022 Доповідач у ІІ інстанції - Приходько К.П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 вересня 2022 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Приходька К.П.,

суддів Писаної Т.О., Журби С.О.,

за участю секретаря Немудрої Ю.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Деснянського районного суду м. Києва від 30 травня 2022 року

у справі за позовом ОСОБА_1 до Комунального підприємства «Київпастранс» про відшкодування матеріальної та моральної шкоди,

встановив:

У квітні 2021 року ОСОБА_1 звернулася до Деснянського районного суду м. Києва із позовом до КП «Київпастранс» про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, мотивуючи свої вимоги тим, що 24 квітня 2018 року біля станції метро «Лісова» у м. Києві під час руху трамваю №8, пасажиркою якого була позивач, зазнав руйнування гальмівний диск, встановлений на трамвайному вагоні, металевий уламок якого пробив підлогу і травмував позивача, яку в тяжкому стані госпіталізували до Київської міської клінічної лікарні швидкої медичної допомоги, де вона перебувала на стаціонарному лікуванні у період з 24 квітня по 15 травня 2018 року.

За результатами оперативного втручання позивачу було ампутовано ногу вище коліна з формуванням ампутаційної культі на рівні нижньої третини лівого стегна.

Як ускладнення від отриманих травм, у позивача в період перебування на лікуванні було також діагностовано правобічну нижньо-дольову пневмонію, анемію, пролежні м`яких тканин крижової ділянки 2 ступеня та правої п`яткової ділянки 3 ступеня.

Внаслідок завданих травм позивачу встановлено 1 групу інвалідності.

В період перебування на лікуванні позивач понесла витрати на придбання ліків та виробів медичного призначення, що є майновою шкодою, яку позивач просить стягнути з відповідача.

Крім того позивач зазначає, що внаслідок події, що сталася 24 квітня 2018 року, їй завдано також моральної шкоди, яка виразилася у відчутті сильного фізичного болю та нервовому стресі, спричинених неочікуваним завданням важкої травми, виникненням постійного страху за своє життя, у тривалих необоротних змінах в житті, так як позивач наразі позбавлена можливості вести самостійний, незалежний, повноцінний спосіб життя, не може самостійно пересуватися і постійно потребує сторонньої допомоги.

Просила суд, стягнути з відповідача на її користь майнову шкоду в розмірі 61293,69 грн. та моральну шкоду в розмірі 3900000 грн.

Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 30 травня 2022 року, позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Стягнуто з КП «Київпастранс» на користь ОСОБА_1 майнову шкоду в розмірі 61293 грн 69 коп.

Стягнуто з КП «Київпастранс» на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в розмірі 300000 грн.

Стягнуто з КП «Київпастранс» на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу в сумі 8000 грн.

Стягнуто з КП «Київпастранс» на користь держави судовий збір у розмірі 1816 грн.

В іншій частині вимог позову відмовлено.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції в частині розміру моральної шкоди, а також витрат на професійну правничу допомогу, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, посилаючись на те, що оскаржуване рішення в цій частині прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права, а також з невідповідністю висновків суду фактичним обставинам справи.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги, посилалася на те, що на підтвердження факту та розміру заподіяної моральної шкоди вона надала Висновок експерта №2-12/08, складений 12 серпня 2019 року експертом в галузі судово-психологічної експертизи експертом Українського центру судових експертиз Боженко A.B.

Згідно цього висновку, за результатами проведеного психологічного дослідження ОСОБА_1 експертом встановлено, що внаслідок події, що сталася 24 квітня 2018 року, позивачу завдано також моральної шкоди, яка полягає:

- у відчутті сильного фізичного болю, спричиненого завданою травмою та нервовому стресі, спричиненому неочікуваним завданням важкої травми, виникненням постійного страху за своє життя. За короткий проміжок часу ОСОБА_1 перенесла декілька операцій, перебуваючи на межі життя та смерті. До того ж внаслідок отриманих травм здоров`я позивача погіршилося, зокрема було діагностовано такі захворювання, як правобічна нижньо-дольова пневмонія, анемія, пролежні м`яких тканин крижової ділянки 2 ступеня та правої п`яткової ділянки 3 ступеня. Також і дотепер проблеми зі здоров`ям продовжуються: почастішали приступи тахікардії, коливання тиску, головні болі, швидка втомлюваність, загальна слабкість. Трагічна подія, що сталася з позивачем, була раптовою, несподіваною на фоні життєвого та сімейного благополуччя, а також становила реальну загрозу життю, різко погіршила стан здоров`я, призвела до необоротних наслідків (формування ампутаційної культі на рівні нижньої третини лівого стегна). Таким чином зазначена трагічна подія у житті позивача призвела до перешкоджання реалізації найважливішої людської потреби - бути здоровою;

- у тривалих необоротних змінах в житті позивача. Трагічна подія, що сталася з позивачем, позбавила позивача можливості вести самостійний, незалежний, повноцінний спосіб життя, повністю зруйнувавши життєвий спокій, звичайний уклад життя. Якщо раніше позивач навіть не дивлячись на її похилий вік (80 років) самостійно пересувалася та сама себе обслуговувала, то після ампутації частини кінцівки позивач суттєво обмежена у можливостей до самостійної життєдіяльності, та є повністю залежною від інших осіб. Зокрема позивач взагалі не може самостійно пересуватися і постійно потребує сторонньої допомоги.

Апелянт вважає, що розмір моральної шкоди визначений судом у розмірі 300000 грн має бути більшим, оскільки визначена судом сума не в повній мірі компенсує глибину фізичних та душевних страждань ОСОБА_1 .

Так, позивач отримала травму при користуванні послугами громадського пасажирського транспорту, тобто за умов, коли ризик завдання шкоди має бути мінімальним.

До того ж, оскільки послугами громадського транспорту щодня користується багато осіб, то відповідач мав вживати максимальних заходів для гарантування безпеки пасажирів.

При цьому позивач, як пасажир, не порушувала жодних умов, тобто її дії не перебувають у жодному причинному зв`язку з отриманням тілесних ушкоджень.

І саме відповідач не створив умови для безпечного користування пасажирами послугами громадського транспорту, що призвело до аварійної ситуації, в якій позивач отримала травму.

При цьому працівник відповідача - водій трамваю, в якому зазнав руйнування гальмівний диск, не вжила жодних заходів для надання первинної медичної допомоги позивачу, та навіть не викликала швидку, а лише спостерігала за ситуацією.

Крім того, як в період перебування позивача на лікуванні, так і в подальшому з боку відповідача не було жодної допомоги для позивача, та спроб компенсувати спричинену шкоду.

Отже бездіяльність відповідача призвела спочатку до випуску в рейс технічно несправного транспортного засобу, а в подальшому - до ненадання жодної допомоги позивачу (як в момент отримання травми, так і в період лікування та реабілітації).

Після отримання травми позивача за терміновим показанням було госпіталізовано до 1-го травматологічного відділення Київської міської клінічної лікарні швидкої медичної допомоги.

При госпіталізації вказано на тяжкий стан потерпілої, у тому числі наявність шоку 3 ступеню.

На протязі короткого періоду (з 24 квітня 2018 року по 27 квітня 2018 року) позивачу проведено 3 оперативні втручання, за результатами останнього з них здійснено формування ампутаційної культі на рівні нижньої третини лівого стегна.

Потребою у проведенні третього оперативного втручання було те, що позивач перебувала на межі життя і смерті, оскільки після 2-х оперативних втручань стан хворої лише погіршувався.

До того ж, за час госпіталізації у позивача розвинулись посттравматичні ускладнення, а саме: правобічна нижньо-дольова пневмонія, залізодефіцитна анемія, пролежні м`яких тканин крижової ділянки 2 ступеня та правої п`яткової ділянки 3 ступеня, що також завдавали їй фізичного болю.

Загалом на стаціонарному лікуванні позивач перебувала з 24 квітня по 15 травня 2018 року.

Проте, навіть після виписки з лікарні позивач проходила і до цього часу проходить тривалий курс реабілітації, а також постійно має проблеми зі здоров`ям, зокрема загострення ряду хвороб після отриманої травми (ішемічна хвороба серця, органічне ураження головного мозку з інтелектуально-мнестичним зниженням).

Тілесні ушкодження, отримані позивачем, є тяжкими та призвели до встановлення їй довічно 1-Б (першої) групи інвалідності з 17 липня 2018 року по причині загального захворювання з ураженням опорно-рухового апарату.

Отже позивач в момент завдання травми пережила сильний фізичний біль, перебувала в шоковому стані.

Фізичний біль не зменшувався майже місяць по причині проведення оперативних втручань та розвитку інших, посттравматичних хвороб.

Фізичний біль позивач продовжує відчувати і зараз, хоча з моменту отримання травми пройшло вже більше 3 років.

Проте, кожна спроба позивача рухатися все ще спричиняє больові відчуття, які не зникають.

Також і дотепер проблеми зі здоров`ям продовжуються: почастішали приступи тахікардії, коливання тиску, головні болі, швидка втомлюваність, загальна слабкість.

До того ж позивач втратила частину нижньої кінцівки, а ці фізіологічні зміни є незворотними.

Трагічна подія, що сталася з позивачем, була раптовою, несподіваною на фоні життєвого та сімейного благополуччя, а також становила реальну загрозу життю.

У зв`язку з цим позивач тривалий час перебувала в нервовому стресі, спричиненому неочікуваним завданням важкої травми.

Протягом всього періоду госпіталізації у позивача не було впевненості в тому, що вона залишиться живою, що спричиняло постійні відчуття страху, погіршення сну, небажання спілкуватися з оточуючими, головні та серцеві болі.

Після виписки з лікарні позивач досить довго не могла прийти до тями від пережитої події і була змушена вживати заспокійливе, адже постійно згадувала пережитий стрес та не могла змиритися з втратою частини ноги.

До того ж позивач опинилася в ситуації, коли вона позбавлена можливості самостійно пересуватися, що спричинило відчуття неповноцінності та повної залежності від родини.

У зв`язку з цим позивач щодня, вже на протязі більш ніж 3 років, відчуває душевні переживання, перебуває в пригніченому настрої, майже не контактує з оточуючими, усамітнившись у власній квартирі, з якої не може вийти без сторонньої допомоги.

Навіть і до теперішнього часу згадка про події викликає у позивача сильні душевні страждання, ускладнені тим, що з боку відповідача, по вині якого спричинено тілесні ушкодження, взагалі не надано жодної підтримки та компенсації.

Така ситуація викликає у позивача пригнічений настрій, спричинений відчуттям несправедливості та неможливості захистити свої права.

До отримання травми позивач, не дивлячись на поважний вік, вела активний спосіб життя, не потребувала жодної сторонньої допомоги у веденні домашнього господарства, постійно відвідувала друзів та знайомих, займалася вирощуванням кімнатних рослин.

Проте, внаслідок отриманих тяжких тілесних ушкоджень ОСОБА_1 фактично втратила можливість самостійно пересуватися, адже через похилий вік не має змоги без сторонньої допомоги навіть піднятися з ліжка та стати на милиці, не говорячи вже про приготування собі їжі чи зайняття хатніми справами.

До того ж позивач проживає в будинку, не пристосованому для потреб осіб з обмеженими фізичними можливостями, оскільки цей будинок навіть не обладнаний пандусом та іншими пристосуваннями для вільного пересування маломобільних груп населення.

Оскільки позивач проживає одна, то не може навіть самостійно спуститися по сходах та вийти на свіже повітря.

Тому більшість часу позивач проводить в квартирі на ліжку, і лише коли приїжджає її син, позивач має змогу з його допомогою вийти на подвір`я чи переміщуватися по квартирі.

Отже фактично позивач позбавлена можливості займатися звичайними буденними справами, та змушена більшість свого життя перебувати у чотирьох стінах, як у в`язниці.

І дана ситуація вже не зміниться, адже розвиток сучасної медицини не дозволяє відновити рухову активність позивача хоча б до рівня, який був до отримання травми.

Разом з цим всі вказані вище критерії не були в повній мірі враховані судом при визначені розміру моральної шкоди, яка підлягала стягненню з відповідача.

На підтвердження розміру заподіяної моральної шкоди позивач надала Висновок експерта №2-12/08, складений 12 серпня 2019 року експертом в галузі судово-психологічної експертизи експертом Українського центру судових експертиз Боженко A.B., який згідно наказу МОЗ України №138-0 від 09 грудня 2002 року має 5 кваліфікаційний клас психолога-судового експерта та стаж роботи більше 9 років, та досвід роботи медичним психологом з 2000 року.

І хоча при винесенні оскаржуваного рішення суд першої інстанції не відхилив наданий позивачем висновок експерта, проте не в повній мірі врахував розмір моральної шкоди, визначений за результатами проведеної судово-психологічної експертизи, і не навів в мотивувальній частині оскаржуваного рішення фактичні обставини, з огляду на які визначений експертом розмір моральної шкоди не взято до уваги судом.

При цьому відповідач жодних доказів на спростування розміру моральної шкоди не надав, а отже в матеріалах справи були відсутні докази іншого розміру моральної шкоди крім того, що визначений Висновком експерта №2-12/08.

Визначений судом першої інстанції розмір моральної шкоди становить менше 8% від суми, яку просила позивач, та яка визначена експертом у Висновку №2- 12/08.

Проте, таке суттєве зменшення суми моральної шкоди не аргументовано в оскаржуваному рішенні.

Також судом першої інстанції було стягнуто з відповідача витрати на правову допомогу в сумі 8000 грн., разом з цим понесені позивачем витрати на правову допомогу становили 20700 грн.

Згідно наданого суду Детального опису робіт (послуг), виконаних адвокатом, необхідних для надання правничої допомоги по справі №754/6422/21, позивачу надані наступні юридичні послуги: ознайомлення з наданими доказами, розробка позовної заяви, формування матеріалів позову, ознайомлення з відзивом на позов відповідача, розробка відповіді на відзив КП «Київпастранс», участь в судових засіданнях.

Надання вказаних послуг повністю підтверджується матеріалами справи: Договором про надання юридичних послуг №01/06 від 01 червня 2018 року та Заявою №3 від 01 березня 2021 року до Договору №01/06 від 01 червня 2018 року, квитанціями від 07 квітня 2021 року, 25 червня 2021 року, 22 вересня 2021 року, 16 листопада 2021 року, 10 квітня 2022 року, Актом №1 приймання-передачі виконаних робіт (надання послуг) до Заяви №3 від 01 березня 2021 року до Договору про надання юридичних послуг № 01/06 від 01 червня 2018 року.

Жодних доказів на спростування розміру понесених витрат та клопотань про зменшення їх розміру відповідач не надавав.

Просила змінити рішення Деснянського районного суду м. Києва від 30 травня 2022 року в частині стягнутого з відповідача розміру моральної шкоди та витрат на професійну правничу допомогу, стягнувши з КП «Київпастранс» на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в розмірі 3900000 грн та витрати на професійну правничу допомогу в сумі 20700 грн.

На апеляційну скаргу КП «Київпастранс» подало відзив, обґрунтовуючи його тим, що відшкодування моральної шкоди у розмірі, визначеному позивачем є значно завищеним.

Зазначає, що визначаючи розмір відшкодування, суд має керуватися принципами розумності, справедливості та співмірності.

Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим, ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи і не повинен приводити до її безпідставного збагачення.

Звертає увагу на те, що в матеріалах позовної заяви та апеляційної скарги наявний висновок експерта від 12 серпня 2019 року №2-12/08 за результатами проведення психологічного дослідження ОСОБА_1 за результатами якого рекомендований орієнтовний розмір моральної шкоди становить 648 мінімальних заробітних плат.

Разом з тим, експерт-психолог Боженко А.В., яка проводила психологічне дослідження, в Реєстрі атестованих судових експертів Міністерства юстиції України не значиться.

Договір про проведення вказаної експертизи між Замовником та Виконавцем в матеріалах справи також відсутній.

Таким чином, висновок експерта від 12 серпня 2019 року №2-12/08 не може бути визнаний судом як допустимий, достовірний та достатній доказ.

Щодо витрат на професійну правничу допомогу, то враховуючи складність справи та виконані адвокатом роботи, беручи до уваги принципи співмірності та розумності судових витрат, відповідача вважає справедливим висновок суду першої інстанції про необхідність стягнення понесених витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 8000 грн.

Просило відмовити ОСОБА_1 у задоволенні вимог апеляційної скарги та залишити рішення Деснянського районного суду м. Києва від 30 травня 2022 року без змін.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи, в порядку, передбаченому статтею 367 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що 24 квітня 2018 року близько 11 год. 20 хв. по вулиці Попудренка, 65 у м. Києві у трамвая ТЗ - UA-3 (бортовий номер 605, заводський номер 006), який мав здійснювати рух за маршрутом №8: ст. метро «Лісова» - ст. метро «Позняки», і пасажиркою якого була позивач, зазнав руйнування гальмівний диск, встановлений на трамвайному вагоні.

Металевий уламок гальмівного диску пробив підлогу і, потрапивши до салону трамвайного вагону, спричинив тілесні ушкодження пасажирці ОСОБА_1 .

В цей же день, об 11 год. 55 хв. позивача через одержання травми за терміновим показанням було госпіталізовано до 1-го травматологічного відділення Київської міської клінічної лікарні швидкої медичної допомоги.

24 квітня 2018 року позивачу проведено оперативне втручання - первинна хірургічна обробка ран лівої гомілки, метало-остеосинтез лівої великогомілкової кістки апаратом зовнішньої фіксації.

26 квітня 2018 року позивачу проведено оперативне втручання - повторна хірургічна обробка ран лівої гомілки.

У зв`язку з подальшим погіршенням стану по життєвим показникам позивачу була показана операція - формування культі лівого стегна.

27 квітня 2018 року проведено оперативне втручання - формування ампутаційної культі на рівні нижньої третини лівого стегна.

Загалом позивач перебувала на лікуванні у Київській міській клінічній лікарні швидкої медичної допомоги у період з 24 квітня 2018 року по 15 травня 2018 року, та виписана з заключним клінічним діагнозом: «відкритий 3 ступеню перелом проксимального епіметафізу лівої великогомілкової кістки з дефектом кісткової тканини, ішемія тканин. Рвана рана переднє-зовнішньої поверхні верхньої третини лівої гомілки. Шок 3 ступеню. Ішемічна хвороба серця, пневмонія, залізодефіцитна анемія. Органічне ураження головного мозку з інтелектуально-мнестичним зниженням. Пролежні м`яких тканин крижової ділянки 2 ступеню, правої п`яткової ділянки 3 ступеню».

При цьому такі діагнози, як правобічна нижньо-дольова пневмонія, залізодефіцитна анемія, пролежні м`яких тканин крижової ділянки 2 ступеня та правої п`яткової ділянки 3 ступеня віддзеркалюють ускладнення на госпітальному етапі (у тому числі посттравматичні).

Дані обставини встановлені на підставі Карти виїзду швидкої медичної допомоги (форма №110/о) від 24 квітня 2018 року за №795 із відділення ЕМ (ш)Д №2 Київської міської станції швидкої медичної допомоги та медицини катастроф, Виписки 8690 із медичної карти стаціонарного хворого КМКЛ ШМД на ім`я ОСОБА_1 та Висновку експерта №1662/є, складеного 29 жовтня 2018 року лікарем судово-медичним експертом Київського міського клінічного бюро судово-медичних експертиз ОСОБА_2 .

По факту отримання позивачем тілесних ушкоджень при користуванні громадським транспортом 24 квітня 2018 року розпочато досудове розслідування по кримінальному провадженню, відомості про яке внесено до Єдиного державного реєстру досудових розслідувань за №0003510.

Досудове розслідування по даному кримінальному провадженню триває, винну особу на час звернення позивача до суду не встановлено.

За результатами проведеної в рамках вказаного кримінального провадження судово-медичної експертизи Висновком експерта №1662/є, складеного 29 жовтня 2018 року лікарем судово-медичним експертом Київського міського клінічного бюро судово-медичних експертиз Валіахметовим Д.Е., встановлено, що тілесні ушкодження, отримані позивачем, відносяться до тяжких.

Внаслідок отриманих травм, ОСОБА_1 встановлено довічно 1-Б (першу) групу інвалідності з 17 липня 2018 року, причина інвалідності: загальне захворювання з ураженням опорно-рухового апарату, що підтверджується Довідкою до акта огляду медико-соціальною експертною комісією, виданою Дніпровською міжрайонною МСЕК 30 липня 2018 року на підставі акту огляду МСЕК №144Д.

Судом також встановлено, що КП «Київпастранс» є володільцем джерела підвищеної небезпеки, внаслідок використання якого позивачу завдано тілесних ушкоджень, а саме трамваю ТЗ - UA-3 (бортовий номер НОМЕР_1 , заводський номер НОМЕР_2 ).

Також, станом на квітень 2018 року КП «Київпастранс» надавав у м. Києві послуги з перевезення пасажирів міським електричним транспортом (трамваєм) за маршрутом №8: ст. метро «Лісова» - ст. метро «Позняки».

Дослідженими судом доказами підтверджено, що в період перебування на лікуванні у Київській міській клінічній лікарні швидкої медичної допомоги позивач понесла витрати на придбання ліків та виробів медичного призначення в загальній сумі 61 293,69 грн.

Розмір таких витрат встановлено судом на підставі товарних чеків, долучених до матеріалів справи.

Крім цього, на підтвердження факту та розміру заподіяної моральної шкоди позивач посилається на Висновок експерта №2-12/08, складений 12 серпня 2019 року експертом в галузі судово-психологічної експертизи експертом Українського центру судових експертиз Боженко А.В., який згідно наказу МОЗ України №138-0 від 09 грудня 2002 року має 5 кваліфікаційний клас психолога-судового експерта та стаж роботи більше 9 років, та досвід роботи медичним психологом з 2000 року.

Згідно з цим висновком, за результатами проведеного психологічного дослідження ОСОБА_1 експертом встановлено, що внаслідок події, що сталася 24 квітня 2018 року, позивачу завдано також моральної шкоди, яка полягає:

- у відчутті сильного фізичного болю, спричиненого завданою травмою та нервовому стресі, спричиненому неочікуваним завданням важкої травми, виникненням постійного страху за своє життя. За короткий проміжок часу ОСОБА_1 перенесла декілька операцій, перебуваючи на межі життя та смерті. До того ж внаслідок отриманих травм здоров`я позивача погіршилося, зокрема було діагностовано такі захворювання, як правобічна нижньо-дольова пневмонія, анемія, пролежні м`яких тканин крижової ділянки 2 ступеня та правої п`яткової ділянки 3 ступеня. Також і дотепер проблеми зі здоров`ям продовжуються: почастішали приступи тахікардії, коливання тиску, головні болі, швидка втомлюваність, загальна слабкість. Трагічна подія, що сталася з позивачем, була раптовою, несподіваною на фоні життєвого та сімейного благополуччя, а також становила реальну загрозу життю, різко погіршила стан здоров`я, призвела до необоротних наслідків (формування ампутаційної культі на рівні нижньої третини лівого стегна). Таким чином зазначена трагічна подія у житті позивача призвела до перешкоджання реалізації найважливішої людської потреби - бути здоровою

- у тривалих необоротних змінах в житті позивача. Трагічна подія, що сталася з позивачем, позбавила позивача можливості вести самостійний, незалежний, повноцінний спосіб життя, повністю зруйнувавши життєвий спокій, звичайний уклад життя. Якщо раніше позивач навіть не дивлячись на її похилий вік (80 років) самостійно пересувалася та сама себе обслуговувала, то після ампутації частини кінцівки позивач суттєво обмежена у можливостей до самостійної життєдіяльності, та є повністю залежною від інших осіб. Зокрема позивач взагалі не може самостійно пересуватися і постійно потребує сторонньої допомоги.

Ухвалюючи рішення про стягнення з відповідача на користь позивача майнової шкоди у розмірі 61293,69 грн, суд першої інстанції виходив з того, що майнова відповідальність за шкоду, завдану позивачу при користуванні послугами з перевезення міським електричним транспортом (трамваєм), покладається на відповідача.

Під час розгляду справи не було встановлено обставин, які б свідчили про оспорювання відповідачем суми майнової шкоди, спричиненої позивачу.

Стягуючи з відповідача на користь позивача моральну шкоду у розмірі 300000 грн., суд першої інстанції виходив з правомірності вимог позивача про відшкодування такої шкоди, оскільки відповідно до вимог цивільного законодавства, передбачена відповідальність за відшкодування моральної шкоди володільцем джерела підвищеної небезпеки незалежно від його вини, а в даному випадку саме діяльність джерела підвищеної небезпеки призвело до отриманих позивачем тяжких тілесних ушкоджень.

При визначені розміру завданої шкоди суд врахував той факт, що позивач отримала тяжкі тілесні ушкодження, небезпечні для життя в момент заподіяння, які призвели до призначення позивачу першої групи інвалідності, що позбавляє позивача можливості вести нормальний спосіб життя та мати надію на відновлення стану здоров`я з можливістю повернутись до звичайного способу життя, а також виходив із суб`єктивного відношення позивача до психотравмувальної події, тривалість та ступінь душевних страждань позивача, обставини, за яких отримано тілесні ушкодження, тривалість перенесеного позивачем фізичного болю.

Визначаючи розмір моральної шкоди у сумі 300000 грн, суд виходив із засад розумності, виваженості та справедливості.

Крім цього, частково задовольняючи вимоги позивача про стягнення на її користь витрат на правничу допомогу у розмірі 8000 грн, суд врахував складність справи та виконані роботи, а також керувався принципами співмірності та розумності судових витрат.

Проте, з визначеним судом першої інстанції розміром моральної шкоди та витрат на правничу допомогу, колегія суддів погодитись не може з огляду на наступне.

Так, на підтвердження розміру заподіяної позивачеві моральної шкоди до позовної заяви долучено висновок експерта №2-12/08 за результатами проведення психологічного дослідження ТОВ «Український центр судових експертиз», складений 12 серпня 2019 року експертом в галузі психології - ОСОБА_3 (а.с. 60-69, Т. 1).

Згідно положень ч.1 ст.106 ЦПК України, учасник справи має право подати до суду висновок експерта, складений на його замовлення.

Висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом із іншими доказами за правилами, встановленими статтею 89 цього Кодексу.

Згідно вказаного висновку експерта, подія, яка трапилась в житті потерпілої ОСОБА_1 , внаслідок якої вона отримала тяжкі тілесні ушкодження, а саме, тяжку травму лівої ноги (подвійний відкритий перелом) з подальшими ускладненнями, що призвело до ампутації даної кінцівки вище коліна, з урахуванням її індивідуально-психологічних властивостей, набула для неї психотравмуючого значення, залишається такою вже тривалий час (більше року), не перестає бути актуальною весь цей час і по сьогоднішній день.

Психотравмуючий характер зазначеної події пов`язаний з тим, що вона:

- стала для потерпілої та її рідних раптовою, несподіваною, екстремальною та руйнівною на фоні психологічного, життєвого та сімейного благополуччя, а також задовільних показників фізичного здоров`я, самопочуття та активності;

- становила реальну загрозу її життю, різко порушила стан її здоров`я, нанесла реальну шкоду здоров`ю потерпілої (кваліфіковану як тяжку шкоду здоров`ю, що має ознаки тяжких тілесних ушкоджень), призвела до необоротних наслідків (ампутації лівої ноги вище коліна), позбавивши її можливості вести самостійний, незалежний, повноцінний, активний спосіб життя, постійно зруйнувавши життєвий спокій, звичний уклад життя, порушивши всі плани;

- призвела до необоротного порушення природних функцій без можливості їх відновлення та отримання інвалідності першої групи;

- призвела до ускладнень від отриманих травм, потерпілій було діагностовано правобічну нижньо-дольову пневмонію, анемію, пролежні м`яких тканин крижової ділянки 2 ступеня та правої п`яткової ділянки 3 ступеня;

- призвела до тривалих серйозних проблем зі здоров`ям потерпілої, реабілітації та вимушеної адаптації до нових умов життя людини з обмеженими можливостями, яка триває вже понад рік;

- актуалізувала та зробила основною тему здоров`я, такою, що весь час непокоїть, викликає постійні сумні думки та сильно тривожить, з посиленням та почастішанням приступів тахікардії, коливання тиску, головною біллю, швидкою втомлюваністю, постійним відчуттям втоми, загальною слабкістю, млявістю, дратівливістю;

- призвела до тривалого та необоротного погіршення якості життя самої потерпілої, порушення та повної зміни в негативний бік, як її звичного способу життєдіяльності, так і всієї її родини (дітей та онуків), що завдало додаткових переживань та страждань потерпілій;

- призвела до психологічних та фізичних страждань, астенічних проявів (фізичний біль, втомленість, виснаження, втрата сил та працездатності, суттєві обмеження можливостей до самостійної життєдіяльності, залежність від інших, уникнення соціальної активності, зменшення впевненості в собі, недовірливість, вразливість, замкненість, розчарування, тривожність, страхи, дратівливість, пригнічений настрій, загальна зміна світосприйняття в негативний бік);

- стала довготривалим фактором стресу, психоемоційного напруження на ґрунті постійних негативних переживань, з втратою звичного благополуччя, що призвело до нервового перенавантаження і виснаження;

- призвела до обмеження внутрішнього ресурсу протистояння стресу, до підвищення емоційного напруження, накопичення негативних переживань, з фіксацією на них, до сукупних дезадаптуючих змін у її психоемоційному стані, до психофізичного виснаження та підвищення ризику розвитку депресивного стану.

Отже, наявний психотравмуючий характер зазначеної події є психологічною складовою завданої потерпілій ОСОБА_1 моральної шкоди.

Рекомендований орієнтовний розмір дійсної моральної шкоди, що було спричинено потерпілій ОСОБА_1 , з урахуванням її індивідуально-психологічних властивостей та суб`єктивних наслідків зазначеної ситуації, становить 648 мінімальних заробітних плат.

За змістом ч.1,2 ст.23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає, зокрема у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.

Згідно ч.3 ст.23 ЦПК України, моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення.

При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування (ч.4 ст.23 ЦК України).

В п.3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз`яснено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Як роз`яснено в п.5 постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» , відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.

Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Згідно роз`яснень, наведених у п.9 постанови Пленуму, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин.

Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану.

При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Стороною позивача були додані до позовної заяви докази, які підтверджують складові, зазначені в абз.2 ч.3 ст.23 Цивільного кодексу України та абз.2 п.5 Постанови №4 від 31 березня 1995 року Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», зокрема висновок експерта №2-12/08 за результатами проведення психологічної експертизи від 12 серпня 2019 року, що підтверджує факт заподіяння позивачу моральних та фізичних страждань; глибину фізичних та душевних страждань; погіршення здібностей позивача та позбавлення його можливості їх реалізації; психологічні умови, в яких знаходиться позивач; емоційний стан позивача.

Суд першої інстанції вважав за необхідне задовольнити позовну вимогу у розмірі значно меншому порівняно з тим, яку просила стягнути позивачка, проте, не відкинувши жодні аргументи позивача про обставини, які свідчать про глибину її фізичного болю та страждань, не навів мотивів для такого визначення розміру відшкодування моральної шкоди.

Вирішуючи питання про стягнення моральної шкоди апеляційний суд виходить з того, що моральна шкода позивачці завдана джерелом підвищеної небезпеки, внаслідок якого вона отримала тяжкі тілесні ушкодженнями, по причині яких ОСОБА_1 встановлено 1 групу інвалідності.

Вищезазначене спричинило та буде спричиняти протягом усього життя позивачки їй фізичні та душевні страждання.

Відновити становище, яке існувало до отримання тяжких тілесних ушкоджень у житті позивачки не можливо.

Згідно практики ЄСПЛ деякі форми нематеріальної шкоди, включаючи моральні страждання, за самою їхньою природою не завжди можна підтвердити конкретними доказами, але це не заважає суду присуджувати грошову компенсацію, якщо у нього є розумні підстави вважати, що заявник зазнав моральної травми, яка потребує такого відшкодування (рішення у справі Абдулазіз, Кабалес і Балкандалі проти Сполученого Королівства Abdulaziz, Cabales and Balkandaliv. the United Kingdom) від 28 травня 1985 року, серія А, № 94, п.96).

Пунктом 6.4 Методичних рекомендацій «Відшкодування моральної шкоди» (лист Міністерства юстиції від 13 травня 2004 року № 35-13/797) роз`яснено, що моральну шкоду не можна відшкодувати в повному обсязі, так як немає (і не може бути) точних критеріїв майнового виразу душевного болю, спокою, честі, гідності особи.

Будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз.

У будь-якому випадку розмір відшкодування повинен бути адекватним.

Практика ЄСПЛ з питання відшкодування моральної шкоди свідчить про те, що оцінка такої шкоди за своїм характером, є складним процесом, за винятком випадків, коли сума компенсації встановлена законом.

Цілком адекватними і самодостатніми критеріями визначення розміру належної потерпілому компенсації є морально-правові імперативи справедливості, розумності та добросовісності.

При ньому судова практика має забезпечувати правову визначеність у питанні щодо компенсацій за вчинення аналогічних правопорушень.

З цього погляду можливість людини реалізувати своє природне право на одержання компенсації за страждання і переживання, спричинені посяганням на належні їй особисті немайнові блага, слід розцінювати як один з виявів верховенства права.

Водночас усвідомлення взаємозв`язку відшкодування моральної шкоди з правом на доступ до ефективного засобу юридичного захисту вочевидь має спиратися на загальне переконання у спроможності юрисдикційного органу сформувати обґрунтоване уявлення щодо наявності та специфіки втілення моральної шкоди, що зазвичай виникає за подібних життєвих обставин.

У переважній більшості випадків ЄСПЛ: а) наголошує на розумно очікуваних, передбачуваних або звичайних за подібних обставин негативних наслідках, що мали б виникнути у немайновій сфері потерпілої особи; б) виходить з розумного врахування суті порушеного права, особливостей вчинення конкретного правопорушення та характерного для останнього негативного впливу на стан потерпілого; в) при визначенні розміру моральної шкоди керується власною практикою в аналогічних справах.

Отже, Європейський суд з прав людини в своїх рішеннях і в Практичній інструкції по зверненню в ЄСПЛ від 28 березня 2007 року, затвердженої Головою ЄСПЛ на підставі статті 32 Регламенту ЄСПЛ, посилається на те, що в справах про присудження морального відшкодування, суд має визначити розмір моральної шкоди з огляду на розміри присудження компенсації у подібних справах.

Разом з тим, в судовій практиці відсутні справи, у яких б визначався розмір моральних страждань за завдані тяжкі тілесні ушкодження, подібні до тих, які розглядаються у даній справі.

В свою чергу заявлений позивачем на підставі висновку експерта №2-12/08 від 12 серпня 2019 року розмір відшкодування моральної шкоди відповідачем не спростовано, як і не доведено причин для його зменшення, що дає підстави для встановлення розміру моральної шкоди, яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача у розмірі 3900000 грн.

Щодо стягнутих з відповідача на користь позивача судових витрат на правову допомогу у розмірі 8000 грн., то колегія суддів також не погоджується з їх розміром з огляду на наступне.

Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Відповідно до частин першої - шостої статті 137 ЦК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідно до ч.8 ст.141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

При цьому, склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Згідно з пунктами 4,6,9 частини 1 статті 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" від 05 липня 2012 року №5076-VI, договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.

Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення.

Статтею 29 Закону України "Про адвокатуру" визначено, що дія договору про надання правової допомоги припиняється його належним виконанням. Договір про надання правової допомоги може бути достроково припинений за взаємною згодою сторін або розірваний на вимогу однієї із сторін на умовах, передбачених договором. При цьому клієнт зобов`язаний оплатити адвокату (адвокатському бюро, адвокатському об`єднанню) гонорар (винагороду) за всю роботу, що була виконана чи підготовлена до виконання, а адвокат (адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язаний (зобов`язане) повідомити клієнта про можливі наслідки та ризики, пов`язані з достроковим припиненням (розірванням) договору.

Згідно зі ст.30 вказаного Закону гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі "Двойних проти України" (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі "Гімайдуліна і інших проти України" (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі "East/WestAllianceLimited" проти України" заява №19336/04, від 26 лютого 2015 року у справі "Баришевський проти України" (пункт 95), від 06 липня 2015 року у справі "Заїченко проти України" (п.131), зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.

У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Тобто, суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою.

Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

Так, відповідно до статті 11 ЦПК України суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання цивільного судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо.

Як вбачається з матеріалів справи, згідно Детального опису робіт (послуг), виконаних адвокатом, необхідних для надання правничої допомоги по справі, позивачу були надані такі юридичні послуги як: ознайомлення з наданими доказами, розробка позовної заяви, формування матеріалів позову, ознайомлення з відзивом на позов відповідача, розробка відповіді на відзив відповідача, участь у судових засіданнях.

Надання вказаних послуг повністю підтверджується матеріалами справи: Договором про надання юридичних послуг №01/06 від 01 червня 2018 року та Заявою №3 від 01 березня 2021 року до Договору №01/06 від 01 червня 2018 року, квитанціями від 07 квітня 2021 року, 25 червня 2021 року, 22 вересня 2021 року, 16 листопада 2021 року, 10 квітня 2022 року, Актом №1 приймання-передачі виконаних робіт (надання послуг) до Заяви №3 від 01 березня 2021 року до Договору про надання юридичних послуг №01/06 від 01 червня 2018 року.

Виходячи з вищенаведених норм права встановлених обставин справи та наданих доказів, колегія суддів приходить до висновку, що заявлені позивачем витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 20700 грн. є співрозмірними зі складністю цієї справи, наданим адвокатами обсягом послуг у суді, відповідають критерію реальності таких витрат, розумності їхнього розміру та є пропорційними до предмета спору та доведеними.

З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів приходить до висновку про задоволення апеляційної скарги ОСОБА_1 та зміни рішення Деснянського районного суду м. Києва від 30 травня 2022 року в частині визначення розміру моральної шкоди та витрат на правничу допомогу, які підлягають стягненню з КП «Київпастранс» на користь ОСОБА_1 , встановивши їх розмір 3 900 000 гривень на відшкодування моральної шкоди та 20 700 гривень витрат на правничу допомогу.

За правилами частини першої-третьої статті 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Тлумачення вказаної норми процесуального права дає підстави дійти висновку про те, що апеляційним судом справа переглядається лише в межах доводів апеляційної скарги за наявними в ній і додатково поданими доказами.

Аналіз аргументів апеляційної скарги, свідчить про те, що оскаржуючи рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку, заявник не згоден із рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 30 травня 2022 року в частині розміру стягнутої моральної шкоди та витрат на професійну правничу допомогу, на обґрунтування чого ним було наведено відповідні аргументи в апеляційній скарзі, які є предметом дослідження суду апеляційної інстанції в розмінні правил частини першої-третьої статті 367 ЦПК України, та яким надана вище відповідна правова оцінка.

Рішення суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог про стягнення матеріальної шкоди сторонами не оскаржувалось, а тому апеляційним судом не переглядалось.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Згідно з вимогами ч.1 ст.376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Керуючись ст.ст.367,374,376,381-384, ЦПК України, суд, -

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Деснянського районного суду м. Києва від 30 травня 2022 року в частині визначення розміру моральної шкоди та витрат на правничу допомогу, які підлягають стягненню з Комунального підприємства «Київпастранс» на користь ОСОБА_1 змінити, встановивши їх розмір 3 900 000 гривень на відшкодування моральної шкоди та 20 700 гривень витрат на правничу допомогу.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Повний текст постанови складений 29 вересня 2022 року.

Суддя-доповідач К.П. Приходько

Судді Т.О. Писана

С.О. Журба