Справа № 523/2010/22
Провадження №2/523/2782/22
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

"20" вересня 2022 р. м.Одеса

Суворовський районний суд м. Одеси в складі:

головуючого судді - Мурманової І.М.

за участю секретаря - Бєлік Л.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду № 6 в місті Одесі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання договору купівлі-продажу дійсним, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до Суворовського районного суду м. Одеси з позовною заявою до ОСОБА_2 про визнання договору купівлі-продажу дійсним. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що 17 листопада 2000 року між нею та ОСОБА_2 , було укладено договір купівлі-продажу майна № 308/2000 згідно якого, позивач придбала 1/6 частин житлового будинку АДРЕСА_1 . Зазначений договір було укладено на Одеській новій біржі, у відповідності до норм діючого на час укладення договору законодавства. Позивач зазначає, що не має змоги розпоряджатись своїм майном, оскільки, договір купівлі-продажу не відповідає вимогам діючого законодавства. На підставі викладеного позивач просить визнати дійсним договір купівлі-продажу нерухомого майна № 308/2000 від 17.11.2000 року укладений на Одеській новій біржі.

Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 10 лютого 2022 року позовну заяву прийнято до розгляду та призначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження. Сторонам надіслано копію ухвали суду та роз`яснено відповідачу право подати відзив на позов, а позивачу відповідь на відзив.

В судове засідання позивач ОСОБА_1 не з`явилась, при цьому разом з позовною заявою подала заяву про можливість розгляду справи за її відсутності, в якій зазначила, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі та у разі не явки в судове засідання відповідача, не заперечує щодо заочного розгляду справи (а.с.8).

Відповідач ОСОБА_2 у судове засідання також не з`явився, про дату, час і місце проведення якого повідомлявся у встановленому законом прядку, шляхом направлення судової повістки за місцем реєстрації. На адресу суду повернувся поштовий конверт з відміткою працівника поштового зв`язку «за закінченням терміну зберігання» (а.с.42). Відповідач відзиву на позов не надав, з будь-якими заявами на адресу суду не звертався, що відповідно до ст. 223 ЦПК України, не перешкоджає розгляду справи по суті на підставі наявних доказів.

Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 20 вересня 2022 року вирішено провести заочний розгляд справи.

Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з розглядом справи за відсутності учасників справи.

Суд, дослідивши матеріали справи, письмові докази надані позивачем на підтвердження позовних вимог в їх сукупності, встановивши факти і відповідні їм правовідносини дійшов висновку, що позовна заява підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Згідно договору купівлі-продажу нерухомого майна № 308/2000 від 17.11.2000 року, укладеного на Одеській новій біржі ОСОБА_2 продав, а ОСОБА_1 купила 1/6 частин житлового будинку АДРЕСА_1 (а.с.12-13).

Відповідно до відмітки проставленої на звороті договору купівлі-продажу нерухомого майна, право власності на 1/6 частину домоволодіння було зареєстровано в КП «ОМБТІ та РОН» за ОСОБА_1 , 20.11.2000 року, реєстраційна книга № 5625 стр.231кн.25 доп.

Також, згідно листа-відповіді КП «Бюро технічної інвентаризації» Одеської міської ради від 19.08.2022 року № 16562/04-04 вбачається, що право власності на 1/6 частину домоволодіння зареєстровано за позивачем на підставі договору купівлі-продажу №308/2000 від 17.11.2000 року (а.с.39).

Відповідно до копії паспорта позивача ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 з 27.12.2000 (а.с.9-10).

Таким чином, матеріалами справи встановлено, що позивач після укладення договору купівлі-продажу зареєструвала право власності в КП «ОМБТІ та РОН» та зареєструвалась за адресою придбаного нерухомого майна.

Позивач зазначила, що сторонами договору було досягнуто всіх його істотних умов та вчинено дій пов`язаних з його виконанням, а саме: покупець сплатили грошові кошти та вселились до будинку, сплачує комунальні платежі та утримує майно, а продавець у свою чергу звільнив приміщення та знявся з реєстраційного обліку за вказаною адресою.

Позивач зазначає, що не має можливості розпорядитись власністю, оскільки договір не відповідає вимогам чинного законодавства, з підстав його нотаріального не посвідчення.

Матеріалами справи встановлено, що на сьогоднішній день позивач, проживає у житловому будинку, сплачує комунальні послуги. Враховуючи, що сторони виконали свої обов`язки за договором, позивач просить визнати у судовому порядку правочин дійсним, оскільки в позасудовому порядку вирішите це питання не можливо.

Враховуючи те, що правовідносини між сторонами виникли під час дії Цивільного кодексу України 1963 року, тому мають регулюватися саме його нормами.

Відповідно до ст. 153 ЦК Української РСР 1963 року договір вважається укладеним, коли між сторонами в потрібній у належних випадках формі досягнуто згоди по всіх істотних умовах.

За положеннями ст. 227 ЦК Української РСР 1963 року, договір купівлі-продажу жилого будинку повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією з сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору (ст. 47 цього Кодексу).

Разом з тим, згідно ст.15 Закону України «Про товарні біржі» № 1957 XII від 10 грудня 1991 року в редакції, яка діяла на час укладання договору купівлі-продажу в 2000 році, угоди, зареєстровані на біржі, не підлягали нотаріальному посвідченню. Угода вважалась укладеною з моменту її реєстрації на біржі.

Відповідно до ч. 2 ст. 47 ЦК УРСР, якщо одна з сторін повністю або частково виконала угоду, яка потребує нотаріального посвідчення, а інша сторона ухиляється від нотаріального посвідчення угоди, суд вправі за вимогою виконавчої сторони визнати угоду дійсною. В цьому разі подальше нотаріальне посвідчення угоди не потребується.

Згідно із ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до ч. 2 ст. 220 ЦК України, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається.

Судом встановлено, що з підстав недодержання вимог закону про нотаріальне посвідчення правочину нікчемними є тільки правочини, які відповідно до чинного законодавства підлягають обов`язковому нотаріальному посвідченню. У зв`язку з недодержанням вимог закону про нотаріальне посвідчення правочину договір може бути визнано дійсним лише з підстав, встановлених статтями 218 та 220 ЦК України.

Отже, враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що між сторонами дійсно був укладений договір купівлі-продажу 1/6 частин житлового будинку АДРЕСА_1 та всі істотні умови даного договору сторонами були виконані, що підтверджується фактом проживання за зазначеною адресою саме позивача по справі та те, що відповідач за вказаною адресою знятий з реєстраційного обліку, та зареєстрований за іншою адресою, що підтверджується довідкою Відділу адресно-довідкової роботи ГУ ДМС України в Одеській області (а.с.31).

При вчиненні правочину всі дії сторін були спрямовані на встановлення цивільних прав та обов`язків, перехід права власності, всі сторони мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, мали вільне волевиявлення, що відповідало внутрішній волі на досягнення наслідків, а саме - купівлі-продажу домоволодіння, правочин був реальним і вчиненим у формі, дозволенній чинним законодавством України в 2000 році.

При таких обставинах суд вважає, що позовні вимоги правомірні, підтверджені нормами ст. 47 ч.2 ЦК України в редакції 1963 року, що регулювала дані правовідносини на час укладення договору купівлі-продажу і підлягають задоволенню.

У зв`язку з тим, що матеріалами справи встановлений факт ухилення відповідача від нотаріального посвідчення угоди, і така можливість фактично втрачена, правочин підлягав державній реєстрації і така реєстрація була проведена, враховуючи неможливість вирішення цього питання в іншому порядку, ніж судовому, суд приходить до висновку про необхідність захисту прав позивача шляхом задоволення позову.

Керуючись ст.ст. 4-7, 1-13, 258, 259,263-265, 268, 280-285, 352, 354 ЦПК України, ст.ст. 47, 227 ЦК України в редакції 1963 року, суд, -

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання договору купівлі-продажу дійсним - задовольнити.

Визнати договір № 308/2000 купівлі-продажу 1/6 частини домоволодіння (житлового будинку) АДРЕСА_1 , укладений 17.11.2000 року на Одеській новій біржі між ОСОБА_2 з однієї сторони та ОСОБА_1 з другої сторони - дійсним.

Рішення суду може бути оскаржено позивачами в апеляційному порядку через Суворовський районний суд м. Одеси шляхом подачі апеляційної скарги в 30 - ти денний строк з дня отримання рішення.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне судове рішення складено 23.09.2022 р.

Суддя: