Справа № 462/3184/22
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 вересня 2022 року м.Львів

Залізничний районний суд міста Львова у складі : головуючого судді Кирилюк А.І., при секретарі Антощук А.В., представника позивача ОСОБА_1 , представника відповідача ОСОБА_2 , представника відповідача ОСОБА_3 , розглянувши у підготовчому відкритому судовому засіданні у м. Львові цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до Львівської міської ради, Залізнична районна адміністрація Львівської міської ради про визнання права користування жилим приміщенням та визнання наймачем квартири,

в с т а н о в и в:

Представник позивача звернувся до суду із згаданим вище позовом, в якому просить визнати за позивачем право користування квартирою, що за адресою: АДРЕСА_1 та визнати її наймачем даної квартири.

В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що вона з 1996 року зареєстрована та проживала у зазначеній квартирі. Основним наймачем була її бабуся ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 . Крім цього, її померлі батьки ОСОБА_6 та ОСОБА_7 також проживали та були зареєстровані за вказаною адресою. Зазначає, що після смерті близьких осіб вона залишилась проживати у квартирі сама та звернулася до Залізничної РА ЛМР про зміну договору житлового найму, однак їй було відмовлено з огляду на розбіжність у різних документах анкетних даних померлої бабусі. Вважає незаперечним факт того, що вона має право на користування даною квартирою та на визнання її наймачем, тому в зв`язку з наведеним просить позов задоволити.

Представник позивача ОСОБА_1 в судовому засіданні позов підтримав з наведених у ньому підстав.

Представники відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 у судовому засіданні позов визнали. Представник ЛМР Феник Л.М. окремо зазначила, що визнання за позивачаем права на користування буде підставою для укладення з нею договору найма, з подальшою можливісттю приватизації квартири.

Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Між сторонами існує спір, який виник із житлових правовідносин.

Судом встановлено, що ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з 25.06.1997 року зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 /зв.а.с.7/.

Батьками позивача були: ОСОБА_6 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_7 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_4 /а.с.12-13/.

Згідно із свідоцтвом про народження, серії НОМЕР_1 , батьками ОСОБА_6 вказані: ОСОБА_8 та ОСОБА_5 /а.с. 11/.

Відповідно до свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2 ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , померла ІНФОРМАЦІЯ_6 /а.с.9/.

Із ордеру на квартиру АДРЕСА_1 вбачається, що такий виданий на ім`я « ОСОБА_9 »/а.с. 8/.

Згідно із поквартирною карточкою основним наймачем квартири АДРЕСА_1 зазначена « ОСОБА_9 », 1929 р.н. та в такій проживає, в т.ч. ОСОБА_4 /а.с.14/.

Згідно з експертним висновком Українського бюро лінгвістичних експертиз №056/24п від 12.01.2022 року, записи імені по батькові ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та ОСОБА_12 є ідентичними /а.с. 16/.

З відповіді Залізничної районної адміністрації Львівської міської ради від 08.12.2021 року вбачається, що у зміні договору найму на квартиру АДРЕСА_1 було відмовлено, оскільки в документах на спірну квартиру містяться розбіжності в написанні прізвища та по батькові ОСОБА_5 та відсутній документ, який підтверджує, що ОСОБА_9 , ОСОБА_5 та ОСОБА_5 являються однією і тією особою /а.с. 17/.

Згідно із ст. 47 Конституції України, кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду.

Відповідно до ст.16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно із ч.3 ст.9 ЖК України, ніхто не може бути виселений із займаного житлового приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.

Статтею 61 ЖК України встановлено, що користування жилим приміщенням у будинках державного і громадського житлового фонду здійснюється відповідно до договору найму жилого приміщення, який укладається на підставі ордера на жиле приміщення між наймодавцем, житлово-експлуатаційною організацією (а в разі її відсутності - відповідним підприємством, установою, організацією) і наймачем громадянином, на ім`я якого видано ордер.

Відповідно до вимог частини першої статті 63 ЖК України, предметом договору найму жилого приміщення в будинках державного і громадського житлового фонду є окрема квартира або інше ізольоване жиле приміщення, що складається з однієї чи кількох кімнат, а також одноквартирний жилий будинок.

Відповідно до положень статті 64 ЖК України, члени сім`ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов`язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім`ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов`язаннями, що випливають із зазначеного договору. До членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Якщо особи, зазначені в частині другій цієї статті, перестали бути членами сім`ї наймача, але продовжують проживати в займаному жилому приміщенні, вони мають такі ж права і обов`язки, як наймач та члени його сім`ї.

Згідно із частин першої, другої статті 106 ЖК України, повнолітній член сім`ї наймача вправі за згодою наймача та інших членів сім`ї, які проживають разом з ним, вимагати визнання його наймачем за раніше укладеним договором найму жилого приміщення замість попереднього наймача. Таке ж право у разі смерті наймача або втрати ним права на жиле приміщення належить будь-якому членові сім`ї наймача. У разі відмови наймодавця у визнанні члена сім`ї наймачем за договором найму спір може бути вирішено в судовому порядку.

Тобто за змістом вказаної норми закону будь-який член сім`ї наймача, що має повну цивільну дієздатність, має право вимагати визнання його наймачем за раніше укладеним договором найму жилого приміщення. Виходячи з принципу рівності прав та обов`язків наймача та членів його сім`ї (ст. 64 ЖК), члени сім`ї заміщують наймача в договірних правовідносинах найму.

Згідно із правовою позицією Верховного Суду, викладеної в постанові від 24 лютого 2021 року у справі № 296/4642/19, тривалий час проживання особи в житлі, незалежно від його правового режиму, є достатньою підставою для того, щоб вважати відповідне житло належним такій особі в розумінні статті 8 Конвенції. Принцип пропорційності у розумінні Європейського суду з прав людини полягає в оцінці справедливої рівноваги (балансу) між інтересами держави (суспільства), пов`язаними з втручанням у право людини на повагу до житла, й інтересами особи, яка зазнає негативних наслідків від цього втручання. Пошук такого балансу не означає обов`язкового досягнення соціальної справедливості у кожній конкретній справі, а передбачає наявність розумного співвідношення (обґрунтованої пропорційності) між легітимною метою, досягнення якої передбачається, та засобами, які використовуються для її досягнення. Необхідний баланс не буде дотриманий, якщо особа внаслідок втручання в її право на повагу до житла несе надмірний тягар. Оцінюючи пропорційність, слід визначити, чи можливо досягти легітимної мети за допомогою заходів, які були би менш обтяжливими для прав і свобод цієї особи, оскільки обмеження її прав не повинні бути надмірними або такими, що є більшими, ніж необхідно для досягнення вказаної мети.

Із врахуванням наведеного вище, суд приходить до висновку, що оскільки наймач житлового приміщення ОСОБА_5 (бабуся позивача) померла, а позивач ОСОБА_4 вселилася в квартиру як член сім`ї наймача і з 1996 року на законних підставах постійно проживає в квартирі до сьогоднішнього дня, несе витрати по її утриманню, законність її проживання не оспорено, вимоги про усунення перешкод у користуванні житлом відповідачем протягом усього часу проживання позивача не заявлялось, відтак позовні вимоги про визнання права користування квартирою підлягають задоволенню.

Разом з тим, вимога про визнання позивачем наймачем квартири не підлягає до задоволення, оскільки останньою не доведено, що нею попереднім наймачем укладався договір найму та що їй відповідачами було відмовлено в укладенні з нею договору найму з причин невизнання за нею житлового права. Разом з тим, визання за нею права право користування квартирою, що за адресою: АДРЕСА_1 достатньою мірою відновлює її права і є достатнім для звернення до відповідачі з питанням укладення договору житлового найму.

Відповідно до ст.141 ЦПК України, судові витрати, понесені сторонами у зв`язку з розглядом справи слід віднести на їх рахунок.

Керуючись статтями 13, 81, 89, 263 265 ЦПК України,

у х в а л и в:

Позов задоволити частково.

Визнати за ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ( НОМЕР_3 ) право користування квартирою, що за адресою: АДРЕСА_1 .

В іншій частині позову - відмовити.

Судові витрати понесені сторонами віднести на їх рахунок.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Львівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Повний текст рішення складаний 28.09.2022 року.

Учасники справи:

Позивач: ОСОБА_4 /зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , рнокпп НОМЕР_4 /

Відповідач: Львівська міська рада /місцезнаходження: м.Львів, пл.Ринок, 1, /

Відповідач: Залізнична районна адміністрація Львівської міської ради /місцезнаходження: м.Львів, вул.Виговського, 34, /

Суддя: (підпис). З оригіналом згідно.

Суддя: