Справа № 504/2459/20
провадження № 2/504/487/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29.07.2022смт.Доброслав

Комінтернівський районний суд Одеської області в складі:

головуючого судді - Доброва П.В.,

при секретарі - Данько Т.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в с.м.т. Доброслав Одеської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Визирської сільської ради Одеського району Одеської області про встановлення факту належності правовстановлюючого документу та визнання права власності на спадкове майно,-

В С Т А Н О В И В:

В серпні 2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Визирської сільської ради Одеського району Одеської області про встановлення факту належності правовстановлюючого документу та визнання права власності на спадкове майно, посилаючись на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її рідний брат - ОСОБА_2 . Після його смерті залишилась спадщина, однак отримати свідоцтво про право на спадщину не можливе, оскільки в правовстановлюючому документі не вірно вказане по-батькові спадкодавця.

Позивач в судове засідання не з`явилася, про день і час розгляду справи був належним чином повідомлений, надав до суду письмову заяву щодо розгляду справи без його участі, а також в своїй заяві вказав на те, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі.

Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про день і час розгляду справи був повідомлений належним чином, про причини неявки в судове засідання не повідомив, надав заяву про розгляд справи за їх відсутністю.

Згідно ч.3 ст.211 ЦПК України учасник справи має право заявляти клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши всі обставини справи та перевіривши їх наданими доказами, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Згідно з пунктом 6 частини 1 статті 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з ім`ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, зазначеними у свідоцтві про народження або в паспорті.

В судовому засіданні судом встановлено, що ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 у віці 47 років, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 , актовий запис №969, виданого Лиманським районний відділом держаної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області 10.10.2010 року.

Згідно свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 виданого 21.04.1971 року Єгорівською сільською радою Роздільнянського району Одеської області, мовою оригіналу: « ОСОБА_3 » народився ІНФОРМАЦІЯ_3 , актовий запис № 17. Батьками зазначені (мовою оригіналу): « ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ».

Відповідно до Державного акту серії ІІІ-ОД №051370 виданого 05.08.1999 року на ім`я ОСОБА_2 на підставі рішення V сесії ІІІ скликання Кордонської сільської ради народних депутатів Комінтернівського району Одеської області від 24.05.1999 року №25 передано у приватну власність земельна ділянка площею 9,99 га в межах згідно з паном. Земельна ділянка розташована на території Кордонської сільської ради та передана для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Акт зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №4-60.

Згідно ч. 2ст. 315 ЦПК України, у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

За правовими позиціями Верховного Суду України щодо судової практики розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення, коли громадяни не можуть використати правовстановлюючі документи, оскільки зазначені в них прізвище, ім`я, по батькові, місце чи час народження не відповідають записам у правовстановлюючому документі, якщо хоч і не посвідчують особу, але є необхідними для підтвердження певного права, а установи, які видали ці документи, не можуть виправити допущені в них помилки, відповідно до п. 6 ч. 1ст. 315 ЦПК України громадяни мають право звернутися до суду із заявою про встановлення факту належності правовстановлюючого документу.

У пункті 1Постанови Пленуму Верховного Суду України N 5 від 31 березня 1995 року "Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення " роз`яснено, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, зокрема, якщо згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. Факти, що мають юридичне значення, встановлюються в судовому порядку, коли ці факти безпосередньо породжують юридичні наслідки для заявника: право на спадщину; право на пенсію у зв`язку з втратою годувальника, одержання компенсації тощо.

Пунктом 12 вказаної Постанови визначено, що при розгляді справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я по батькові, місце і час народження якої зазначені в документі, не збігаються з ім`ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, вказаними у свідоцтві про народження або в паспорті, у тому числі, факту належності правовстановлюючого документа, в якому допущені помилки у прізвищі, імені, по батькові або замість імені чи по батькові зазначені ініціали, суд повинен запропонувати заявникові надати докази про те, що правовстановлюючий документ належить йому і що організація, яка видала документ, не має можливості внести до нього відповідні виправлення.

Враховуючи, що заявник не має іншої можливості, аніж в судовому порядку встановити факт, що має юридичне значення, за викладених обставин позовну заяву в частині встановлення факту належності правовстановлюючого документу слід задовольнити.

Відповідно до свідоцтва про народження заявниці серії НОМЕР_3 виданого 08.06.1968 року Єгорівською сільською радою Роздільнянського району Одеської області (мовою оригіналу): « ОСОБА_6 » народилась ІНФОРМАЦІЯ_4 , актовий запис №17. Матір`ю зазначена (мовою оригіналу): « ОСОБА_5 ».

Згідно свідоцтва про укладення шлюбу серії НОМЕР_4 виданого 21.02.1987 року ОСОБА_6 змінила прізвище на « ОСОБА_6 », актовий запис №4.

Відповідно до листа приватного нотаріуса Лиманського районного нотаріального округу Одеської області Білоконь О.М. від 11.06.2020 року №65/02-14 ОСОБА_1 було надане роз`яснення про невідповідність правовстановлюючих документів та рекомендовано звернутись до суду для вирішення питання по суті.

Відповідно до ч. 1 ст. 1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини.

Згідно з ч. 1 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини (ч. 1 ст. 1269 ЦК України).

Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Згідно ст.380 ЦК України житловий будинок є об`єктом права власності.

Виходячи зі змісту ст. 392 ЦК України право власності встановлюється в судовому порядку, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою.

Згідно зі ст. 16 ЦК України способом захисту цивільних прав може бути визнання права власності.

У п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» зазначено, що за наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Відповідно до постанови Верховного Суду України від 23 січня 2013 року у справі №6-164цс12 у спадкоємця, який у встановленому законом порядку прийняв спадщину, права володіння та користування спадковим майном виникають із часу відкриття спадщини. Такий спадкоємець може захищати свої права володіння та користування спадковим майном відповідно до глави 29 ЦК України.

Враховуючи, що визнання права власності на спадкове майно є винятковим способом захисту, який має застосовуватися якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку, суд вважає, що вимоги позивача в частині визнання права власності на житловий будинок підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. ст. 1216, 1217 ЦК України спадкування є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Стаття 1218 ЦК України передбачає, що до складу спадщини входять всі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Тобто, успадковуються не тільки майнові права на об`єкти права власності, а й права із здійсненням яких законом пов`язується виникнення майнових прав.

Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом, а тому суд приходить до висновку, що позивач набула права власності на вказану земельну ділянку.

Враховуючи вищевикладене суд, приходить до висновку про задоволення позову.

Керуючись ст.ст. 1216,1217, 1218,1220, 1261,1268, 1270, ЦК України, ст.ст. 211, 258, 259, 264, 265, 268. 354, 355 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Визирської сільської ради Одеського району Одеської області про встановлення факту належності правовстановлюючого документу та визнання права власності на спадкове майно - задовільнити.

Встановити факт, що Державний акт ІІІ-ОД №051371 на право приватної власності на землю від 05.08.1999 року виданого на ім`я ОСОБА_2 належить ОСОБА_2 , померлому ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Визнати за ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП: НОМЕР_5 ) право власності на земельну ділянку площею 9,99га, розташовану на території Кордонської сільської ради Одеського (колишня назва Лиманського, Комінтернівського) району Одеської області, що залишилась після смерті ОСОБА_2 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги до Одеського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому рішення суду не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя П.В. Добров