Провадження № 2/522/2322/22
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 вересня 2022 року м. Одеса

Приморський районний суд м. Одеси

у складі: судді Чернявської Л.М.,

за участю секретаря судового засідання Тофан Л.Р.,

розглянувши за правилами загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні у м. Одесі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Державної казначейської служби України, Головного управління Національної поліції в Одеській області, Прокуратури Одеської області про відшкодування моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

13 липня 2020 року до Приморського районного суду м. Одеси надійшов позов ОСОБА_1 до Державної казначейської служби України, Головного управління Національної поліції в Одеській області, Прокуратури Одеської області про відшкодування моральної шкоди.

Позивач просив, з врахуванням заяви про зміну предмету позову від 17 лютого 2021 року, стягнути з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 суму у рахунок відшкодування моральної шкоди у розмірі 50 000,00 гривень.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 05 квітня 2017 року Слідчим відділом Білгород-Дністровського відділу поліції Національної поліції України було розпочато кримінальне провадження № 0000840, в якому з 20.11.2017 року ОСОБА_1 за версією поліції є підозрюваною у виготовленні та підробленні документів, вчиненому за попередньою змовою групою осіб, а також у використанні завідомо підроблених документів. Підставою для відшкодування ОСОБА_1 моральної шкоди є протиправна бездіяльність слідчого СВ Білгород-Дністровського ВП ГУНП в Одеській області майора поліції Шаповала А.В. та прокурора Білгород-Дністровської місцевої прокуратури.

Факт недбалого відношення до своїх службових обов`язків вбачається з Листів Білгород-Дністровської місцевої прокуратури, Білгород-Дністровського відділу поліції, адресованих позивачу на його численні звернення та скарги, що також є доказом порушення строків досудового розслідування та його неефективності.

У зв`язку з чим, позивач зазнав страждань, які були викликані свавільним нехтуванням його прав, неправомірністю дій та протиправною бездіяльністю посадових осіб органу досудового розслідування та прокуратури під час здійснення досудового розслідування у кримінальному провадженні №0000840 від 05.04.2017 року. Позивач був вимушений звертатися за правовою допомогою та зі скаргами до правоохоронних органів і слідчих суддів, що змусило його нервувати, створило певний дискомфорт, порушило звичайний режим його життя, позивачу було завдано моральну шкоду, порядок відшкодування якої врегульовано положеннями ст. ст. 23, 1174 Цивільного Кодексу України.

Ухвалою суду від 14 липня 2020 року позов залишено без руху, а 31 липня 2020 року усунуто недоліки.

Ухвалою суду від 3 серпня 2020 року відкрито провадження по справі, встановлено загальний порядок розгляду справи. Призначено підготовче судове засідання по справі.

17 вересня 2020 року від представника Державної казначейської служби України до суду надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого позовні вимоги не визнали, просили в задоволенні відмовити, оскільки Позивачем не надано доказів причинно-наслідкового зв`язку між діями органів досудового розслідування та завданням Позивачу моральної шкоди, а також її наявності.

29 жовтня 2020 року від Одеської обласної прокуратури до суду надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого Одеська обласна прокуратура позов не визнала, оскільки Позивачем не надано жодних доказів оскарження нею прокурору вищого рівня недотримання розумних строків у кримінальному провадженні № 0000840. Окрім цього, твердження Позивача про становлення ухвалами Білгород-Дністровського районного суду від 10.09.2018 року, від 09.12.2019 року, від 13.03.2020 року бездіяльності чи неправомірності дій органу досудового розслідування є необґрунтованими, так як вказаними ухвалами лише скасовано постанови про зупинення досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0000840. Отже наведеними обставинами спростовуються доводи Позивача про затягування органом досудового розслідування процесуальних строків досудового розслідування, а також не підтверджено доказами наявність моральної шкоди, причинного зв`язку між шкодою і протиправними діями чи бездіяльності заподіювачу та вини відповідача в її заподіянні, через що відсутні підстави для задоволення її позову. Окрім цього, не підтверджено якими діями або чим саме їй спричинено моральні страждання, з яких Позивач виходив при визначенні розміру відшкодування моральної шкоди у розмірі 50 000, 00 гривень.

Від представника Позивача до суду надійшла відповідь на відзив на позовну заяву, яка протокольною ухвалою суду від 10 листопада 2020 року прийнята та долучена до матеріалів справи.

20 листопада 2020 року від ГУ НП в Одеській області надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого ГУНП в Одеській області вважає позовні вимоги ОСОБА_1 безпідставними та такими які не підлягають задоволенню в повному обсязі.

17 лютого 2021 року від представника Позивача до суду надійшла відповідь на відзив ГУ НП в Одеській області, відповідно до якої зазначено, що відзив представника ГУ НП в Одеській області не містить жодних доводів, які б слугували підставою для відмови в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 , а тому просили позовну заяву задовольнити.

Протокольною ухвалою суду від 17 лютого 2021 року прийнято заяву представника ОСОБА_1 про зміну предмета позову, відповідно якої Позивач просив стягнути з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 суму у рахунок відшкодування моральної шкоди у розмірі 50 000,00 гривень.

Також, протокольною ухвалою суду від 17 лютого 2021 року закрито підготовче провадження по справі та призначено справу до розгляду по суті.

В судовому засіданні 21 вересня 2022 року представник Позивача позов підтримав та просив його задовольнити в повному обсязі. Представник прокуратури Одеської області позовні вимоги не визнала, просила відмовити в задоволенні позовних вимог. Інші учасник справи в судове засідання не з`явились, сповіщались належним чином.

Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до наступних висновків.

Судом встановлено, що у провадженні слідчого відділу Білгород-Дністровського відділу поліції Національної поліції України перебуває кримінальне провадження № 0000840 від 05 квітня 2017 за підозрою ОСОБА_1 за ознаками злочинів, передбачених ч. 3 ст. 358 та ч. 4 ст. 358 КК України.

Як вбачається з позовної заяви, позивач просить суд стягнути на його користь моральну шкоду на підставі положень Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» та статей 15, 16, 22, 23. 1166, 1167, 1176 ЦК України.

Дослідивши відповідні докази, які надано Позивачем, як на підставу звернення до суду, суд зазначає наступне.

Так, порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду чітко регламентується нормами чинного законодавства.

Зокрема, згідно статті 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» (далі - Порядок) підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок: незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян.

Також, відповідно до ст. 2 України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадках: постановления виправдувального вироку суду; встановлення в обвинувальному вироку суду чи іншому рішенні суду (крім ухвали суду про призначення нового розгляду) факту незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують чи порушують права та свободи громадян, незаконного проведення оперативно-розшукових заходів; закриття кримінального провадження за відсутністю події кримінального правопорушення, відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення або невстановлення достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпанням можливостей їх отримати; закриття справи про адміністративне правопорушення.

Загальні підстави відповідальності за завдану матеріальну та моральну шкоду визначені в параграфі 1 главі 82 Цивільного кодексу України, зокрема в ст. 1166 та ст. 1167 ЦК України.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала (за наявності в її діях складу цивільного правопорушення).

Згідно з ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Згідно ч. 3 статті 23 ЦК України встановлено, що моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб та розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин ,які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості, при цьому визначений розмір грошового відшкодування має бути спів мірний із заподіяною шкодою.

Вирішуючи питання про відшкодування моральної шкоди, судам необхідно враховувати роз`яснення, що містяться в постанові Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (зі змінами, внесеними постановою від 25.05.2001 року № 5), відповідно до п. 9 цієї постанови розмір моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних, тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховується стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. Визначаючи розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди, суд повинен навести в рішенні відповідні мотиви, а позивач надати усі необхідні докази, які повинні бути досліджені у судовому засіданні за процесуальними нормами.

Таким чином, під час вирішення спорів про відшкодування шкоди за статтями 1166, 1167 Цивільного кодексу України доказуванню підлягає: факт спричинення шкоди, протиправність дій заподіювана шкоди і його вина, причинний зв`язок між протиправною дією та негативними наслідками.

Відсутність хоча б одного з таких елементів виключає відповідальність за заподіяну шкоду. Деліктна відповідальність за загальним правилом настає лише за наявності вини заподіювана шкоди. Шкода - це зменшення або знищення майнових чи немайнових благ, що охороняються законом. Протиправною є поведінка, що не відповідає вимогам закону або договору, тягне за собою порушення майнових прав та інтересів іншої особи і спричинила заподіяння збитків. Причинний зв`язок як елемент цивільного правопорушення виражає зв`язок протиправної поведінки та шкоди, що настала, при якому протиправність є причиною, а шкода наслідком.

При цьому, в деліктних правовідносинах саме на позивача покладається обов`язок довести наявність шкоди та її розмір, протиправність поведінки заподіювана шкоди та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяною шкодою.

Таким чином, позивач має довести не лише протиправність поведінки відповідача, але й наявність самої шкоди та причинний зв`язок між поведінкою відповідача та заподіяною шкодою.

Відповідно до статті 81 Цивільного процесуального кодексу сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Представник Позивача в судовому засіданні 21 вересня 2022 року обґрунтовуючи свої вимоги, посилався на те, що не зважаючи на закінчення строку на досудове розслідування, рішення про закриття кримінального провадження чи звернення до суду з обвинувальним актом ані слідчим, ані прокурором до моменту розгляду справи прийнято не було. Зазначив, що ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 26 травня 2020 року по справі № 405/2829/17 (номер провадження 1-кс/495/857/2020) встановлено факти дій, що обмежують та порушують права ОСОБА_1 .

Однак, з матеріалів справи вбачається, що вказана ухвала слідчого судді лише встановлює необхідність строку проведення досудового розслідування кримінального провадження № 0000840 від 05.04.2017 року у 2 місяці для прийняття з передбачених ч. 1 ст. 283 КПК України процесуальних рішень.

При цьому, будь-якої оцінки стосовно правомірності чи неправомірності дій чи бездіяльності даних уповноважених осіб слідчий суддя не надає.

Разом з цим, у відповідній ухвалі, суддя звернув увагу, що ані слідчими ані прокурорами не надано до суду пояснень щодо тривалості досудового розслідування, складності або обставин, що унеможливлюють закінчення досудового розслідування у передбачений КПК України строк.

Також, суд враховує, що ОСОБА_1 отримує поштові відправлення з повідомленням про підозру разом з повісткою про виклик до слідчого, водночас підозрювана на виклик не з`являється.

У зв`язку з вищевикладеним, позивачем не підтверджено факту заподіяння йому моральної шкоди у розмірах, вказаних у позовній заяві, не доведено за яких обставин та якими саме діями заподіяно шкоду, не встановлено причинно-наслідкового зв`язку між морально-матеріальною шкодою та діями заподіювача, не доведено незаконність таких дій.

За таких обставин, суд доходить висновку, що позовна заява ОСОБА_1 є необгрунтованою, безпідставною та такою, що не підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 2, 4, 12, 13, 27, 64, 76, 81, 95, 258-259, 263-265, 268, 274, 279, 354 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Державної казначейської служби України, Головного управління Національної поліції в Одеській області, Прокуратури Одеської області про відшкодування моральної шкоди залишити без задоволення.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду повністю або частково.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його складення до Одеського апеляційного суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення підписано та складено 29 вересня 2022 року.

Суддя Чернявська Л.М.