Справа №: 343/1455/21
Провадження №: 2/0343/127/22
Р І Ш Е Н Н Я

I М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 вересня 2022 року м. Долина

Долинський районний суд Iвано-Франкiвської областi в складi:

судді Монташевич С. М.,

з участю: секретарів судового засідання Шикор Г. В., Оленяк С.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Долинського районного суду Івано-Франківської області в порядку загального позовного провадження у режимі відеоконференції з представником позивачки за допомогою он-лайн сервісу зв`язку EASYCON (https://vkz.court.gov.ua) цивільну справу № 343/1455/21 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні приватною власністю,

за участю: позивачки - ОСОБА_1 ,

представника позивачки - адвоката Білик Р.О.,

відповідачів - ОСОБА_3 , ОСОБА_2 ,

представника відповідачів - адвоката Ільницького Я.І.,

В С Т А Н О В И В

Стислий виклад позиції сторін:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , який підписаний її представником - адвокатом Білик Р.О., у якому просить усунути їй перешкоди в користуванні приватною власністю, а саме будівельними матеріалами, які були використані в процесі будівництва незавершеного житлового будинку АДРЕСА_1 , шляхом виселення відповідачів без надання їм іншого житлового приміщення.

Свої вимоги мотивує тим, що вона, ОСОБА_1 , на підставі рішення Долинського районного суду Івано- Франківської області від 20.01.2017 являється власником незавершеного будівництва готовністю 75 % за адресою: АДРЕСА_1 .

Дане незавершене будівництво було успадковано нею після смерті батька ОСОБА_4 , яким являється цегляний будинок з цегли і гіпсоблоків, перекриття дерево, покрівля, шифер, вікна і двері - дерево.

Однак після смерті ОСОБА_4 , ОСОБА_3 та ОСОБА_2 з невідомих для неї причин облаштували в даному незавершеному будівництві власне житло, замінили замки в дверях будинку та стали не впускати її в будинок. У зв`язку з цим вона неодноразово зверталася до них з проханням про надання їй можливості відвідин та проживання на час її перебування в даному будинку і в цілому їх виселенню і звільненню спадкового майна.

Вона зверталася до суду з позовом про усунення перешкод в користуванні належним їй незавершеним будівництвом готовністю 75% , шляхом повернення ключів від вхідних дверей, звільнення будинку від особистих речей відповідачів та надання безперешкодного доступу до приміщень даного будинку. Однак, 07.02.2019 у задоволенні її позову відмовлено. Проте, 31 травня 2019 року Івано-Франківським апеляційним судом винесено постанову, якою скасовано рішення Долинського районного суду Івано-Франківської області у справі № 343/859/17 та зобов`язано ОСОБА_2 , ОСОБА_3 усунути перешкоди ОСОБА_5 у користуванні належними їй будівельними матеріалами, які використані в процесі будівництва незавершеного житлового будинку АДРЕСА_1 , шляхом повернення ключів від вхідних дверей, звільнення незавершеного будівництва від їх особистих речей та надання безперешкодного доступу до приміщень даного незавершеного будівництва.

Оскільки ОСОБА_2 та ОСОБА_3 добровільно не було виконано постанову Івано- Франківського апеляційного суду, вона була змушена звернутися із заявою до Долинського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Івано-Франківської області, на підставі якої відкрито виконавче провадження.

Відділом державної виконавчої служби винесено постанову про накладення штрафу за невиконання рішення суду, постанову про призначення виконання та призначено дату та час для проведення виконавчих дій щодо примусового виконання рішення суду, постанову про опис та арешт майна боржників.

На сьогоднішній день в даному будинку продовжують проживати відповідачі разом зі своєю сім`єю. На неодноразові її звернення дійти згоди і порозумітися вони не реагують.

Факт проживання у незавершеному житловому будинку АДРЕСА_1 підтверджується актами обстеження матеріально-побутових умов та сімейних обставин від 01.08.2021, від 10.04.2021 та актом обстеження від 20.01.2021.

Вважає дії ОСОБА_3 та ОСОБА_2 незаконними, тому змушена звернутись до суду за захистом порушених прав з позовом про усунення перешкод у користуванні будинком, шляхом їх виселення.

Відповідачі подали відзив на позов, який підписаний їх довірителем - адвокатом Ільницьким І.Я., у якому зазначили, що з вимогами та доводами позивачки вони не погоджуються, оскільки вони не відповідають дійсності. Будинок, що знаходиться по АДРЕСА_1 , вони будували з ОСОБА_4 , який помер, оскільки він власної сім`ї не мав і проживав разом з ними в будинку матері ОСОБА_6 , яка являється рідною сестрою покійного, де був і зареєстрований.

Через те, що в будинку матері проживало багато осіб, а будинок не розрахований на таку кількість людей, то дятько ОСОБА_4 в 1995 році запропонував їй, ОСОБА_2 , та її чоловіку спільними зусилями та коштами побудувати будинок, який після облаштування кімнат для проживання та/або після завершення будівництва перейде у власність когось з них, оскільки будинок він подарує.

Після домовленості з дядьком вони розпочали спільне будівництво будинку, поступово почали купляти будматеріали, на які вони витрачали всі свої зароблені кошти та доклали чималих фізичних зусиль, винаймали робітників, оплачували їх роботу. Також в будівництві будинку значною мірою допомагали і її батьки, які за свої кошти купляли будівельні матеріали: цеглу, дошки.

Довівши будинок до стану придатного для проживання, вони разом із дядьком заселились в нього, де спільно проживали, вели спільне господарство, доглядали за дядьком, коли він хворів, а після його смерті здійснили поховання за власні кошти.

На даний час в даному будинку вони проживають з дочкою ОСОБА_7 та малолітнім онуком ОСОБА_8 , 2020 року народження, оскільки іншого житла в них немає.

На час зведення будинку покійний ОСОБА_4 із колишньою дружиною, мамою позивачки, були розлучені та не спілкувались. Вона ніколи його не навідувала, ніякої участі в будівництві будинку не брала. Те саме стосується і доньки дядька - ОСОБА_1 , яка проживала у Кам`янка-Бузькому районі Львівської області. 42 роки з батьком ОСОБА_4 не спілкувалась і стосунків з ним не підтримувала, не приїжджала, не цікавилась його життям та здоров`ям, не займалась його похованням як донька та ні якої матеріальної допомоги не надала. Приїхала вона на похорон тільки тому, що дізналась, що у батька залишився збудований будинок, який вона може успадкувати, тобто з корисливих мотивів, бо скорботи з приводу смерті батька зі сторони ОСОБА_1 ніхто не бачив.

Користуватись будівельними матеріалами позивачці ніхто не перешкоджає і вона має вільний доступ до них. Нею не надано доказів, що вона є власником саме житлового будинку, з якого намагається їх виселити, та що вона там проживає, не надано доказів того, що вона проживає разом з ними і вони систематично руйнують чи псують жиле приміщення, використовують його не за призначенням, систематично порушують правила співжиття, роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі чи в одному будинку.

Враховуючи вищевикладене, вважають, що позов ОСОБА_1 не підлягає до задоволення.

Позивачка була присутня у підготовчому судовому засіданні, у якому позов підтримала, розгляд справи просила проводити за її відсуності з участю її представника.

Беручи участь у судовому засіданні у режимі відеоконференції за допомогою он-лайн сервісу зв`язку EASYCON, представник позивачки - адвокат Білик Р.О. позов підтримала, зіславшись на обставини, викладені в ньому, просила його задовольнити. Додатково вказала, що ОСОБА_1 є дочкою ОСОБА_4 , який помер. Після його смерті на підставі рішення суду її довірителька стала власником незавершеного будівництва. Оскільки право власності за нею визнано на будівельні матеріали, тому не може його зареєструвати. Для цього потрібно провести ще певні роботи, однак у цьому їй чинять перешкоди відповідачі. Земельна ділянка, яка розміщена під ними, також не оформлена на позивачку, оскільки існує спір щодо меж земельної ділянки між сусідами та відповідачами.

З 2017 року її довірителька не має можливості користуватися своєю власністю та не може закінчити процедуру оформлення на неї документів. Вона вже зверталася до суду з позовом про усунення перешкод у користуванні її майном, рішення суду було на її користь. На його виконання було відкрито виконавче провадження. Відповідачів при примусовому виконанні було зобов`язано повернути ключі від незавершеного будівництва, у якому вони проживали. Так, ключі повернули, але як тільки виконаець завершив виконавче провадження, замок знову був відповідачами замінений, а її довірителька позбавлена можливості користуватися її власністю.

Перешкоди у користуванні виявляються у тому, що у незавершене будівництво вона не може потрапити, коли вона до нього приїжджає відповідачі нападають на неї, погрожують. Вона зверталася до поліції з приводу таких їхніх дій, однак будь-яких процесуальних рішень прийнято ними не було.

Будівельні матеріали, на які за нею визнано право власності, є фактично житлом, у якому проживають відповідачі, тому вона просить їх виселити на підставі ч. 1 ст. 116, 157 ЖК України без надання іншого житлового приміщення.

В судовому засіданні відповідачі позов не визнали, просили відмовити у його задоволенні. При цьому, ОСОБА_3 зазначив, що він проживає по АДРЕСА_1 у будівлі, яка належала вуйкові його дружини. Документів на нього у них не має, але ОСОБА_4 , якому він належав, дозволив їм у ньому проживати. Ще за життя він хотів подарувати їм належне йому майно, однак раптово помер, не зробивши цього. У будівлі покійного вони проживають вже більше 6 років. Власними силами облаштували там кухню, коридор, кімнату. З ними також проживає дочка з малолітнім внуком. До того проживали у будинку тещі, який записаний на братову, де і зареєстровані. Оскільки за їх зареєстрованим місцем проживання проживають ще дві дочки тещі, місця їм не вистачає, іншого житла він не має, тому за дозволом батька позивачки, пішов з сім`єю проживати до нього. Так, до них дійсно приїжджали з виконавчої служби. Не заперечує, що звільнить приміщення позивачці, але зробить це після того, коли вона поверне йому ті будівельні матеріали, які були використані ним для облаштування будівлі її покійного батька.

Представник відповідачів - адвокат Ільницький Я.І. у судовому засіданні підтримав позицію своїх довірителів, просив у задоволенні позову відмовити, зіславшись на заперечення проти нього, викладені у відзиві на позов. Додадково вказав, що стороною позивача не доведено, що до спірних правовідносин можна застосоувати ст. 116, 157 ЖК України, оскільки виселити з будівельних матеріалів не можливо. У судовому засіданні відповідачами не надано доказів того, що останні чинять позивачці перешкоди у користуванні її власністю, що вони руйнують чи псують її власність.

Заяви та клопотання сторін, процесуальні дії у справі:

ухвалою суду від 03.08.2021 позовну заяву залишено без руху.

17 серпня 2021 року представник позивачки подала квитанцію про оплату судового збору та уточнену позовну заяву.

Ухвалою суду від 18.08.2021 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі.

25 серпня 2021 року, 30 вересня 2021 року, 07 жовтня 2021 року від представника позивачки - адвоката Білик Р.О. поступали клопотання про проведення судових засідань у режимі відеоконференції, які ухвалами суду від 26.08.2021, від 05.10.2021, 08.10.2021, задоволені.

05 жовтня 2021 року та 18 жовтня 2021 року від представника відповідачів - адвоката Ільницького Я.І. поступили клопотання про відкладення розгляду справи та продовження строку проведення підготовчого провадження.

Ухвалою суду від 18.10.2021 продовжено строк підготовчого провадження.

12 листопада 2021 року подано відзив на позовну заяву з клопотанням про продовження строку для його подання, а також клопотання про виклик свідків.

Ухвалою суду від 19.11.2021 визнано поважними причини пропуску строку на подання відзиву на позов та долучено його до матеріалів справи.

Ухвалою суду від 19.11.2021 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду, викликано свідків.

02 березня, 28 квітня, 31 травня, 26 червня 2022 року від представника відповідачів - адвоката Ільницького Я.І. поступали клопотання про відкладення розгляду справи.

29 квітня 2022 року відповідачі подали заяву про відкладення розгляду справи.

13 травня 2022 року від представника позивачки поступило клопотання про долучення доказів з відповідними додатками, які протокольною ухвалою суду від 27.06.2022 долучені до матеріалів справи з поновленням строку на їх подання.

23 вересня 2022 року представником відповідачів подано документи, які характеризують стан здоров`я відповідачки ОСОБА_2 , які протокольною ухвалою суду цього ж дня долучені до матеріалів справи.

Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин:

як вбачається зі свідоцтва про народження НОМЕР_1 від 28.11.1974, ОСОБА_1 народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 . Її батьками записані ОСОБА_4 та ОСОБА_9 (а.с. 4).

Батько позивачки ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , про що свідчить свідоцтво про смерть серії НОМЕР_2 від 22.02.2016 (а.с. 5).

Як встановлено у судовому засіданні, після смерті ОСОБА_4 відкрилася спадщина на належне йому незавершене будівництво АДРЕСА_1 .

Позивачка 07.10.2016 виготовила на своє ім`я технічний паспорт на незавершений будівництвом житловий будинок за вказаною вище адресою (а.с. 6-7), готовність якого складає 75 % і його загальна вартість становить 156992,00 грн, про що свідчить довідка № 400 на об`єкт незавершеного будівництва від 07.10.2016 (а.с. 8).

Рішенням Долинського районного суду Івано-Франківської області від 20.01.2017 за ОСОБА_1 визнано право власності на будівельні матеріали, які були використані в процесі будівництва незавершеного житлового будинку, що розташований у АДРЕСА_1 , в порядку спадкування після смерті ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 9-10, 124-125). Вказане рішення залишено в силі постановою Верховоного Суду від 26.09.2018 (а.с. 126-130).

Постановою Івано-Франківського апеляційного суду від 31.05.2019 зобов`язано ОСОБА_3 , ОСОБА_2 усунути перешкоди ОСОБА_1 у користуванні належними їй будівельними матеріалами, які використані в процесі будівництва незавершеного житлового будинку у АДРЕСА_1 , шляхом повернення ключів від вхідних дверей, звільнення незавершеного будівництва від їх особистих речей та надання безперешкодного доступу до приміщень даного незавершеного будівництва (а.с. 11-14).

Вказане рішення суду звернуто до примусового виконання, про що свідчать постанови про відкриття виконавчого провадження від 31.07.2019, 25.07.2019 (а.с. 15, 131).

За невиконання та повторне невиконання рішення суду в добровільному порядку на боржника ОСОБА_2 накладено штраф, на що вказують постанови про накладення штрафу від 22.08.2019 та від 29.12.2020 (а.с. 132, 133).

Як вбачається з постанови про опис та арешт майна (коштів) боржника від 5.02.2021, старшим державним виконавцем описано та накладно арешт на мано боржника ОСОБА_2 (а.с. 134-135).

Згідно з постановою про закінчення виконавчого провадження від 29.06.2021, виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа № 343/859, виданого 10.07.2019, закінчено у зв`язку з фактичним повним виконанням рішення (а.с. 136).

В акті обстеження матеріально-побутових умов та сімейних обставин від 01.08.2017 вказано про те, що ОСОБА_2 не була зареєстрована, але фактично проживала з сім`єю разом з братом матері ОСОБА_4 до дня його смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 . ОСОБА_2 постійно здійснювала за ним догляд, купувала ліки, здійснила похорон. Дочка ОСОБА_1 ніколи в ОСОБА_10 не проживала, до свого батька не навідувалася, ніколи йому не допомагала. Ні дочка, ні її мама у селі більше 40 років не появлялися. Житловий будинок спільно не будували. Закінчували будівництво померлого ОСОБА_4 ОСОБА_2 з чоловіком (а.с. 33).

Згідно з актом обстеження матеріально-побутових умов та сімейних обставин від 10.04.2020, ОСОБА_2 зі своєю сім`єю зареєстрована у будинку матері, який знаходиться у АДРЕСА_2 , але проживала з ОСОБА_4 , 1948 р.н., до дня його смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 та фактично проживає у цьому будинку по АДРЕСА_1 по даний час. Вона опікувалася і опікується житловим будинком, обробляє земельну ділянку, яка обслуговує будинок (а.с. 32).

Як вбачається з акта обстеження від 20.02.2021, ОСОБА_2 разом зі своєю сім`єю проживають у недобудованому будинку у АДРЕСА_2 , але всі вони там не зареєстровані. Зі слів ОСОБА_2 , вони проживали з братом матері ОСОБА_4 , 1948 р.н., до дня його смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 та вели разом спільне господарство, а також доглядали за братом матері, коли він хворів та здійснювали його похорон (а.с. 31).

В акті обстеження від 06.10.2021, складеного старостою Яворівського старостинського округу Юхман Т.М. з участю сусідів ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , зазначено, що ОСОБА_2 разом зі своєю сім`єю не зареєстрвоані у будинку по АДРЕСА_1 , але проживають. Зі слів ОСОБА_2 та сусідів, ОСОБА_4 проживав до смерті в будинку по АДРЕСА_1 разом з ними. ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 . Зареєстрований був у будинку по АДРЕСА_1 (а.с. 70).

У судовому засіданні свідок ОСОБА_13 показала, що відповідачі доглядали батька позивачки, лікували, займалися оформленням пенсії, його похованням. Також вони вклали багато праці у належне йому спірне домоволодіння, яке є незавершеним будівництвом. Поштукатурили його, провели інші ремонтні роботи, зробили кімнату та кухню, оскільки була тільки цегляна коробка будівлі, покрита шифером. Будь-яких перешкод у користуванні будівлею позивачці не чинять.

Свідок ОСОБА_14 у судовому засіданні показала, що вона проживає близько 10-20 метрів від спірного майна. Позивачку вона знає візуально. Бачила її двічі: в дитинстві у віці 4-5 років та на похороні батька. Вона ніколи не чула, щоб відбувалися якісь інциденти щодо будівлі. Її будували батьки ОСОБА_15 . Останній був у ОСОБА_16 . Було споруджено коробку будівлі, яку накрито дахом. Зараз там проживають ОСОБА_17 з дочкою та внуком. Будинок не обгороджений, до нього можна вільно підійти. Відповідачі поштукатурили будівлю, встановили вікна та двері, зробили мінімальні умови для проживання.

У судовому засіданні свідок ОСОБА_18 показала, що вона має недалеко від спірної нерухомості поле. Зі слів батька позивачки їй відомо, що він після розірвання шлюбу з її матір`ю залишив колишній дружині та спільній дочці квартиру, а сам виїхав на заробітки у ОСОБА_16 . Коли повернувся на батьківщину, разом з племінником та його родичами почав мурувати хату, накрив її. Будівництво він не закінчив. Відповідачі доглядали за ним, ховали його, вони ж і добудовували хату. На даний час вони живуть тільки у двох кімнатах цієї будівлі, які впорядкували власними зусиллями. Позивачка ніколи до тата не приїжджала, не цікавилась будинком та його будівництвом.

Оцінка суду:

вислухавши пояснення сторін та їх представників, дослідивши письмові докази, допитавши свідків, з`ясувавши таким чином фактичні обставини справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з таких підстав.

Відповідно до ст. 1 першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Відповідно до практики Європейського суду з прав людини під майном також розуміються майнові права.

Статтею 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності.

Відповідно до статті 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

Згідно із частиною першою статті 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Відповідно до частини першої статті 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

При цьому, відповідно до статті 391 ЦК України, власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Тлумачення наведених норм цивільного законодавства дає підстави для висновку про те, що в разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження майном, що перебуває у приватній власності, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод.

У постанові Верховного Суду України від 16.11.2016 у справі №6-709цс16, зроблено висновок, що згідно з положеннями статті 391 ЦК України лише власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Зазначена норма матеріального права визначає право власника вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення, ким саме спричинено порушене право та з яких підстав.

У п. 33 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 07.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» роз`яснено, що застосовуючи положення статті 391 ЦК України, відповідно до якої власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, навіть якщо вони не пов`язані із позбавленням права володіння, суд має виходити із такого.

Відповідно до положень ст. 391, 396 ЦК України, позов про усунення порушень права, не пов`язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов`язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння.

Такий позов підлягає задоволенню і в тому разі, коли позивач доведе, що є реальна небезпека порушення його права власності чи законного володіння зі сторони відповідача. При цьому суди повинні брати до уваги будь-які фактичні дані, на підставі яких за звичайних умов можна зробити висновок про наявність такої небезпеки.

Судом встановлено, що за позивачкою ОСОБА_1 рішенням Долинського районного суду від 20.01.2017 року, яке, відповідно до постанови Верховного Суду від 26.09.2018 року, залишено без змін, визнано право власності на будівельні матеріали, які були використані в процесі будівництва незавершеного житлового будинку, що розташований у АДРЕСА_1 , в порядку спадкування після смерті ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Як вказала позивачка, маючи у власності майно, вона з часу набуття на нього прав, позбавлена можливості ним користуватися та розпоряджатися, оскільки відповідачі чинять їй у цьому перешкоди.

У судовому засіданні встановлено та підтвердили відповідачі, що вони дійсно проживають у АДРЕСА_1 , тобто у будівлі, яка є незавершеним будівництвом, та будівельні матеріали, які були використані на це будівництво, належить на даний час позивачці. Вказана обставина зазначена у відзиві на позов та підтверджується актами обстеження, які долучені до матеріалів справи, а також показами свідків. Доказів проживання з ними дочки та онуки суду не надані, вимоги до них позивакою не заявлені.

Підставою для проживання відповідачі зазначають надання їм дозволу на проживання у будівлі ОСОБА_4 та свій вклад у будівельні матеріали, які були використані при її облаштуванні для можливості проживання в ній.

Натомість, як вказала позивачка, з часу визнання за нею права власності на спірне майно, у неї з відповідачами склалися неприязні відносини і дозволу на користування її власністю вона їм не надавала.

Під час розгляду справи судом не здобуто жодного доказу, на якій правовій підставі відповідачі користуються незавершеним будівництвом (будівельними матеріалами) ОСОБА_1 , оскільки доказів того, що вони є власниками цього майна не надано, а їх твердження про належність їм частини будівельних матеріалів є голослівними та не є предметом дослідження у даній справі. Більше того, використання у процесі будівництва власних будівельних матеріалів без правової на те підстави не породжує право користування майном у цілому.

При цьому, суд зазначає, що якщо відповідачі використали власні будівельні матеріали, про що також стверджували свідки у судовому засіданні, хоча це не є предметом дослідження у даній справі, то вони не позбавлені можливості захистити свої права на зазначені будівельні матеріали в інший спосіб, не порушуючи при цьому прав власності позивачки.

Більше того, суд звертає увагу на те, що будівля, яка належить позивачці, є самочинним будівництвом, про що свідчать технічний паспорт та довідка № 400 від 07.10.2016, тобто не узаконеним у встановленому законом порядку об`єктом нерухомого майна, тому правових підстав облаштовувати у ньому своє житло у відповідачів не було.

Позивачка вже зверталася до суду із позовом до відповідачів про усунення перешкод у користуванні належними їй будівельними матеріалами. Її позов було задоволено, зобов`язано ОСОБА_3 , ОСОБА_2 усунути перешкоди ОСОБА_1 у користуванні належними їй будівельними матеріалами, які використані в процесі будівництва незавершеного житлового будинку у АДРЕСА_1 , шляхом повернення ключів від вхідних дверей, звільнення незавершеного будівництва від їх особистих речей та надання безперешкодного доступу до приміщень даного незавершеного будівництва.

Вказане рішення суду перебувало на примусовому виконанні, у червні 2021 року було завершене у зв`язку з фактичним повним виконанням рішення.

Однак, як встановлено вище, відповідачі і надалі продовжують чинити перешкоди позивачці у користуванні її майном, проживаючи у ньому і на даний час, що підтверджується вищеописаним.

Таким чином, у судовому засіданні встановлено порушення відповідачами прав позивачки на користування та розпорядження своїм майном, у яке вони вселилися і проживають без правових на те підстав, хоча мають зареєстроване місце проживання у АДРЕСА_2 .

Перешкоди встановлені у вигляді проживання у споруді, яка є власністю позивачки та є самовільним будівництвом, яке не узаконене у встановленому законом порядку та являє собою будівельні матеріали, у зв`язку з чим підстав для застосування положень ЖК України, на які посилається ОСОБА_1 у позовній заяві, немає, так як правила статей 116, 157 Житлового кодексу не поширюються на дані правовідносини, оскільки право власності на новостворений житловий будинок у позивачки не виникло. До виникнення права власності на новозбудоване нерухоме майно право власності існує лише на матеріали, обладнання та інше майно, що було використане в процесі будівництва ( ч. 3 ст. 331 ЦК України).

Тому суд приходить до висновку, що порушені права позивачки, як власника, слід захиснити у призьмі вищеописаних приписів ЦК України та усунути ОСОБА_1 перешкоди у користуванні будівельними матеріалами, які були використані в процесі будівництва незавершеного житлового будинку АДРЕСА_1 , якими володіють відповідачі, використовуючи їх для власного проживання без законних на те підстав, чим чинять перешкоди у користуванні та розпорядженні власністю, шляхом виселення ОСОБА_2 , ОСОБА_3 .

На підставі всебічно з`ясованих обставин справи, встановивши достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, визначивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд дійшов висновку, що позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні приватною власністю слід задовольнити.

Розподіл судових витрат:

питання судових витрат суд вирішує за правилами ст. 141 ЦПК України, при цьому враховує, що до судових витрат, які позивачка понесла у зв`язку з розглядом справи, остання відносить сплату судового збору в розмірі 908,00 грн, що підтверджується квитанцією № 82 від 09.08.2021 (а.с. 28).

Враховуючи, що суд прийшов до висновку про задоволення позову, то згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Однак, суд бере до уваги, що відповідачка ОСОБА_2 є особою з інвалідністю другої групи, що підтверджується відповідною медичною довідкою (а.с. 156), тому судовий збір з неї не стягується, а компенсується за рахунок держави.

Таким чином, з відповідача ОСОБА_3 на користь позивачки підлягає стягненню сплачений судовий збір в розмірі 454,00 гривень, що становить половину сплаченого судового збору, а 454,00 грн компенсувати за рахунок держави, що відповідає ч. 6 ст. 141 ЦПК України.

Крім того, суд зазначає, що представник відповідачів під час судових дебатів заявив, що має намір подати докази понесення його довірителями витрат на правничу допомогу, однак, зважаючи на те, що позов задоволено, підстав для стягнення таких з ОСОБА_1 не має, на що вказує ч. 2 ст. 141 ЦПК України, доказів понесення витрат на правову допомогу позивачкою не надано, заяву про їх подання не заявлено, тому призначення судового засідання для вирішення питання про інші судові витрати є недоцільним.

На підставі викладеного, ст. 1 першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст. 41 Конституції України, ст. 317, 319, 321, 331, 391, 396 ЦК України, та керуючись ст. 258, 259, 264, 265, 268, 273 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні приватною власністю задовольнити.

Усунути ОСОБА_1 перешкоди в користуванні приватною власністю, а саме будівельними матеріалами, які були використані в процесі будівництва незавершеного житлового будинку АДРЕСА_1 , шляхом виселення ОСОБА_2 , ОСОБА_3 .

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 454,00 (чотириста п`ятдесят чотири) гривні сплаченого судового збору.

Компенсувати ОСОБА_1 за рахунок держави 454,00 (чотириста п`ятдесят чотири) гривні сплаченого судового збору.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Івано-Франківського апеляційного суду.

Позивачка: ОСОБА_1 , жителька АДРЕСА_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 .

Відповідачі: ОСОБА_2 , жителька АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_4 .

ОСОБА_3 , житель АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_5 .

Повний зміст рішення буде складено до 03 жовтня 2022 року.

Суддя Долинського районного суду С.М. Монташевич

Повний зміст рішення складено 30 вересня 2022 року.