У Х В А Л А

22.09.2022 року місто Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області у складі:

головуючого судді - Бедьо В.І.

за участі секретаря судового засідання - Пазяк С.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Ужгород заяву ОСОБА_1 про скасування заходів забезпечення позову у справі №308/12760/15 від 14.12. 2015 року за позовом Ужгородської місцевої прокуратури до Ужгородської міської ради, ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про визнання частково недійсним рішення Ужгородської міської ради та скасування державного акту на право власності на земельну ділянку,-

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Ужгородського міськрайонного суду перебувала справа №308/12760/15 від 14.12. 2015 року.

В рамках даної цивільної справи ухвалою Ужгородського міськрайонного суду від 14.12.2015 року вжито заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту та заборони відповідачу та іншим особам, вчиняти будь-які дії по відчуженню спірної земельної ділянки площею 0,0895 га в АДРЕСА_1 , кадастровий номер земельної ділянки :31:003:0120 до набрання судовим рішенням у справі № 308/12760/15 законної сили.

19.08.2022 року до суду звернулася ОСОБА_1 , яка просить скасувати заходи забезпечення позову, накладені ухвалою Ужгородського міськрайонного суду від 14.12. 2015 року з тих підстав, що постановою Верховного суду від 11.12. 2019 року у даній справі у задоволенні позову керівника Ужгородської місцевої прокуратури Закарпатської області про визнання недійсним договору дарування земельної ділянки за кадастровим №211010000:31:003:0120, від 25.08.2010 р. та додаткового договору від 01.12.2015 року відмовлено.

В судове засідання сторони не з`явилися, хоч були належним чином повідомлені про дату та час розгляду справи.

Разом з тим їх неявка не перешкоджає розгляду заяви.

Відповідно до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи, оцінюючи докази в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному розгляді справи в судовому процесі на засадах змагальності, як того вимагає ст.12 ЦПК України та у відповідності з ч. 1 ст. 81 ЦПК України, суд дійшов наступних висновків.

Рішенням Ужгородського міськрайонного суду від 14 грудня 2016 року визнано незаконним та скасовано п. 1.18 рішення 5 сесії 5 скликання Ужгородської міської ради від 27.11. 2009 року за № 1301, яким затверджено проект відведення земельної ділянки ОСОБА_1 та передано у власність земельну ділянку площею 0, 0895 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруду по АДРЕСА_1 ; визнано недійсним державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯИ № 578783 за кадастровим номером :31:003:0120; визнано недійсним договір дарування земельної ділянки за кадастровим номером :31:003:0120, укладений 25.08.2010 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 (реєстраційний номер 2429, номер правочину 4089107) та додатковий договорі № 1 від 01.12. 2015 року до вказаного договору дарування (реєстраційний номер 2930).

В подальшому вказане рішення суду залишено в силі ухвалою Апеляційного суду Закарпатської області від 14.06.2017 року.

Постановою Верховного суду від 11.12. 2019 року у даній справі у задоволенні позову керівника Ужгородської місцевої прокуратури Закарпатської області про визнання недійсним договору дарування земельної ділянки за кадастровим №211010000:31:003:0120, від 25.08.2010 р. та додаткового договору від 01.12.2015 року відмовлено, в іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Як вбачається зі змісту постанови суду касаційної інстанції часткове скасування рішення суду першої інстанції в частині відмови у визнанні недійсним договору дарування земельної ділянки за кадастровим №211010000:31:003:0120 від 25.08.2010 р. та додаткового договору від 01.12.2015 року обґрунтовано виключно невірно обраним позивачем способом захисту порушених прав.

Так, у постанові зазначено, що відповідно до правового висновку Великої Палати Верховного Суду, викладений у постанові від 14 листопада 2018 року у справі № 183/1617/16 (провадження № 14-208цс18) задоволення вимоги про витребування майна з незаконного володіння особи, за якою воно зареєстроване на праві власності, відповідає речово-правовому характеру віндикаційного позову та призводить до ефективного захисту прав власника. У тих випадках, коли має бути застосована вимога про витребування майна з чужого незаконного володіння, вимога власника про визнання права власності чи інші його вимоги, спрямовані на уникнення застосування приписів статей 387 і 388 ЦК України, є неефективними. Власник з дотриманням вимог статей 387 і 388 ЦК України може витребувати належне йому майно від особи, яка є останнім його набувачем, незалежно від того, скільки разів це майно було відчужене до того, як воно потрапило у володіння останнього набувача (подібний за змістом підхід сформулював Верховний Суд України у висновку, викладеному у постанові від 17 грудня 2014 року у справі № 6-140цс14). Для такого витребування оспорювання наступних рішень органів державної влади чи місцевого самоврядування, договорів, інших правочинів щодо спірного майна і документів, що посвідчують відповідне право, не є ефективним способом захисту права власника.

Також судом встановлено, рішенням Ужгородського суду від 16.10.2020 року у справі № 308/4639/20 відмовлено у задоволенні первісного позову ОСОБА_2 до Ужгородської міської ради та Департаменту міського господарства Ужгородської міської ради про витребування майна з чужого незаконного володіння та повністю задоволено зустрічний позов Ужгородської міської ради до ОСОБА_2 , третя особа на стороні позивача: Департамент міського господарства Ужгородської міської ради, про витребування майна від ОСОБА_2 земельні ділянки за кадастровим номером :32:001:0401, площею 0,0844 га, та за кадастровим номером :32:001:0400, площею 0,0051 га, що знаходиться по АДРЕСА_2 , на користь територіальної громади міста Ужгорода.

З вказаного вище судового рішення вбачається, що пунктом 3 рішення сесії Ужгородської міської ради від 13.12.2018 року № 1352 Департаменту міського господарства було надано дозвіл на складання технічної документації із землеустрою щодо поділу та об`єднанню земельної ділянки площею 0,0895 га за кадастровим №211010000:31:003:0120 від 25.08.2010 р. на земельні ділянки площею 0,0051 га та площею 0, 0844 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд по АДРЕСА_2 з подальшою реєстрацією комунальної власності за умови винесення земельних ділянок на аукціон, на підставі якого і було розроблено відповідну технічну документацію. Далі, відповідно до п. 2.1 рішення сесії Ужгородської міської ради від 18.04.2019 року № 1516 Департаменту міського господарства було затверджено вищезазначену технічну документацію на земельні ділянки за наступними кадастровими номерами: :32:001:0401 (площею 0,0844 га) та :32:001:0400 (площею 0,0051 га) для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд по АДРЕСА_2 з подальшою реєстрацією комунальної власності.

Рішення Ужгородського суду від 16.10.2020 року у справі № 308/4639/20 було залишено в силі постановою Закарпатського апеляційного суду від 05 липня 2021 року.

Як вбачається з відомостей, що містяться в єдиному державному реєстрі судових рішень станом на сьогоднішній день справа № 308/4639/20 перебуває на розгляді у Верховному суді.

Підсумовуючи вищезазначене суд встановив, що станом на сьогоднішній день заявник ОСОБА_1 до спірної земельної ділянки не має жодного відношення, оскільки судом визнано незаконним та скасовано п. 1.18 рішення 5 сесії 5 скликання Ужгородської міської ради від 27.11. 2009 року за № 1301, яким затверджено проект відведення земельної ділянки ОСОБА_1 та передано у власність земельну ділянку площею 0, 0895 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруду по АДРЕСА_1 ; визнано недійсним державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯИ № 578783 за кадастровим номером :31:003:0120.

Крім того спірна земельна ділянка станом на сьогоднішній день витребувана Ужгородською міською радою від ОСОБА_2 , якому заявник ОСОБА_1 подарувала в подальшому спірну земельну ділянку.

Згідно положень ст. 158 ЦПК України, суд може скасувати заходи забезпечення позову з власної ініціативи або за вмотивованим клопотанням учасника справи. За результатами розгляду клопотання про скасування заходів забезпечення позову, вжитих судом, постановляється ухвала. Відмова у скасуванні забезпечення позову не перешкоджає повторному зверненню з таким самим клопотанням при появі нових обставин, що обґрунтовують необхідність скасування забезпечення позову. У разі ухвалення судом рішення про задоволення позову заходи забезпечення позову продовжують діяти протягом дев`яноста днів з дня набрання вказаним рішенням законної сили або можуть бути скасовані за вмотивованим клопотанням учасника справи. Якщо протягом вказаного строку за заявою позивача (стягувача) буде відкрито виконавче провадження, вказані заходи забезпечення позову діють до повного виконання судового рішення. У випадку залишення позову без розгляду, закриття провадження у справі або у випадку ухвалення рішення щодо повної відмови у задоволенні позову суд у відповідному судовому рішенні зазначає про скасування заходів забезпечення позову.

Відповідно до п. 10 Постанови Пленуму ВСУ від 22.12.2006 № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» заходи забезпечення позову мають тимчасовий характер і діють до виконання рішення суду, яким закінчується розгляд справи по суті. Зважаючи на це, суд при задоволенні позову не вправі скасовувати вжиті заходи до виконання рішення або зміни способу його виконання, за винятком випадків, коли потреба в забезпеченні позову з тих чи інших причин відпала або змінились обставини, що зумовили його застосування.

Тобто, скасування заходів забезпечення позову судом, який їх застосував, можливе, якщо відпали підстави, з яким закон пов`язує можливість застосування таких заходів або змінилися обставини, що зумовили його застосування. Отже, скасування заходів забезпечення позову діють до виконання рішення суду, яким закінчується розгляд справи по суті.

Враховуючи те, що у суду відсутні достатні і обґрунтовані докази того, що потреба в забезпеченні позову з тих чи інших причин відпала або змінились обставини, що зумовили його застосування, заявник ОСОБА_1 станом на сьогоднішній день не має жодного відношення до спірної земельної ділянки суд вважає, що відсутні підстави для скасування заходів забезпечення позову, у зв`язку з чим відмовляє у задоволенні заяви.

На підставі викладеного та керуючись статтями,150, 158, 259 ЦПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні заяви ОСОБА_1 про скасування заходів забезпечення позову у справі №308/12760/15 від 14.12. 2015 року за позовом Ужгородської місцевої прокуратури до Ужгородської міської ради, ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про визнання частково недійсним рішення Ужгородської міської ради та скасування державного акту на право власності на земельну ділянку відмовити.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається до Закарпатського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня складення ухвали.

Суддя Ужгородського

міськрайонного суду В.І. Бедьо