Справа № 635/440/22
Провадження № 2/545/1019/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"27" вересня 2022 р. м.Полтава

Полтавський районний суд Полтавської області

у складі головуючого судді Богомолової Л.В.

при секретарі Безгубенко Є.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Полтавського районного суду Полтавської області в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Українські фінансові операції» в особі адвоката Пархоменко Олександра Олександровича до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором в розмірі 65600 гривень 00 копійок, суд -

В С Т А Н О В И В :

21.01.2022 року до Харківського районного суду Харківської області надійшла вище зазначена позовна заява, в якій позивач ТОВ « Українські фінансові операції» в особі адвоката Пархоменко О.О. просить стягнути з відповідача ОСОБА_1 на свою користь суму заборгованості за кредитним договором № 3771246 від 05.03.2021 року в розмірі 65 600 гривень, з яких : 20 000 гривень сума кредиту, 45600 сума процентів за користування кредитом, а також понесені судові витрати у вигляді судового збору в розмірі 2481 грн 00 коп. та витрати на правову допомогу в розмірі 6000 грн (а.с.1-6).

Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що 05.03.2021 року між ТОВ «Авентус Україна» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 3771246. Сума кредиту 20 000 грн. Строк кредиту 30 днів, дата повернення кредиту 04.04.2021 року, процентна ставка 1,90% в день у межах строку кредиту, вказаного в п.1.4 цього Договору, у межах нового строку кредиту, що відбулася пролонгація за ініціативою споживача, відповідно до п.4.2 Договору.

Крім того позивач зазначає, що 18.10.2021 року між ТОВ «Авентус Україна» та ТОВ « Українські фінансові операції» було укладено договір факторингу №18/10/2021 права вимоги до боржників, вказаними у реєстрі боржників. Відповідно до реєстрів боржників від 18.10.2021 року до договору факторингу ТОВ « Українські фінансові операції» набуло грошової вимоги до відповідача у розмірі 65600 гривень.

На виконання договору про відступлення прав вимоги, згідно вимог ст. ст. 512 - 514, 516 ЦК України, на адресу відповідача, зазначену в кредитному договорі, простою кореспонденцією через відділення Укрпошти ТОВ « Українські фінансові операції» було направлено повідомлення про відступлення права вимоги заборгованості по кредитному договору та включення персональних даних до бази персональних даних. Натомість борг не сплачено.

За викладених у позовній заяві обставинах, позивач просить позовні вимоги задовольнити.

Указом Президента України №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 року в Україні введено воєнний стан».

Розпорядженням Верховного Суду № 2/0/9-22 від 08.03.2022 року «Про зміну територіальної підсудності судових справ в умовах воєнного стану» відповідно до частини сьомої статті 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» , враховуючи неможливість судами здійснювати правосуддя під час воєнного стану: змінено територіальну підсудність судових справ, зокрема Харківського районного суду Харківської області передано Полтавському районному суду Полтавської області.

Ухвалою Полтавського районного суду Полтавської області від 27.06.2022 року справу прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження.

У судове засідання позивач не з`явився, подав письмову заяву про розгляд справи за відсутністю представника позивача, позовні вимоги підтримує, проти заочного рішення не заперечує.

Відповідач ОСОБА_1 повторно не з`явився у судове засідання, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином шляхом оголошення на офіційному веб-сайті Полтавського районного суду Полтавської області, а також неодноразово особисто повідомлений по мобільному телефону, про причину неявки суд не повідомив, заяв про розгляд справи без його участі, а також відзив до суду не направив. Заяв та клопотань до суду не подавав.

Відповідно до вимог ст. ст. 223, 280, 281 Цивільного процесуального кодексу України, суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи, проти такого вирішення справи позивач не заперечує, відповідно до його письмової заяви.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позові вимоги підлягають частковому задоволенню з огляду на таке.

Відповідно до вимог ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до вимог ст. ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексу.

Відповідно до вимог ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, 05 березня 2021 року між ТОВ «Авентус Україна» і відповідачем ОСОБА_1 в електронній формі був укладений договір про надання коштів у позику на умовах споживчого кредиту № 3771246. За умовами договору позивач надав ОСОБА_1 грошові кошти в загальній сумі 20000 грн. на умовах строковості, зворотності, платності, з метою покриття його побутових витрат, шляхом перерахування таких грошових коштів на банківський рахунок відповідача за допомогою платіжного провайдера ТОВ ФК «Контрактний дім», а відповідач зобов`язався повернути позику та сплатити проценти за користування позикою.

Відповідно до п. 1.1 кредитного договору його укладення здійснюється сторонами за допомогою ІТС Товариства, доступ до якої забезпечується споживачу через Веб-сайт або Мобільний додаток. Електронна ідентифікація Споживача здійснюється при вході Споживача в Особистий кабінет в порядку, передбаченому Законом України «Про електронну комерцію», в тому числі шляхом перевірки Товариством правильності введення коду, направленого Товариством на номер мобільного телефону Споживача, вказаний при вході, та/або шляхом перевірки правильності введенні Пароля входу до Особистого кабінету. При цьому, Споживач самостійно і за свій рахунок забезпечує і оплачує технічні, програмні і комунікаційні ресурси, необхідні для організації каналів доступу і підключення до Веб-сайту/ІТС Товариства.

Згідно з п. 1.2, п. 1.3, 1.4 кредитного договору товариство зобов`язується надати клієнту грошові кошти в загальній сумі 20000,00 грн на строк 30 днів, дата повернення кредиту вказується в графіку платежів, що є додатком №1 до цього договору. Строк кредиту може бути продовжено у порядку та на умовах визначених в розділі 4 цього договору.

Відповідно до п. 1.5. кредитного договору стандартна процентна ставка становить 1, 90 % від суми кредиту, застосовується згідно з цим пунктом договору.

Відповідно до п. 1.8.1 кредитного договору орієнтовна загальна вартість кредиту на дату укладення Договору за стандартною ставкою 31 400 грн (п. 1.8.1).

Згідно довідки ТОВ ФК «Контрактовий дім» №1744 від 12.01.2022 року, відповідно до укладеного з ТОВ «Авентус Україна» № 087/20-П від 08 липня 2020 року договору за дорученням ТОВ «Авентус Україна» товариство здійснило переказ коштів на банківський рахунок відповідача НОМЕР_1 (а.с. 38).

18.10.2021 року між ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» та ТОВ «Українські фінансові операції» було укладено договір факторингу, відповідно до якого право вимоги за кредитним договором перейшло до ТОВ «Українські фінансові операції».

Отже, внаслідок укладення вказаних договорів відбулася заміна кредитора, а саме ТОВ «Українські фінансові операції» набуло статусу нового кредитора/ стягувача за договором про надання споживчого кредиту № 3771246 від 05.03.2021 року, позичальником згідно якого є ОСОБА_1 .

Тобто, з матеріалів справи вбачається, що оспорюваний договір укладений в електронній формі.

Електронні правочини оформлюються шляхом фіксації волі сторін та його змісту. Така фіксація здійснюється за допомогою складання документу, який відтворює волю сторін. На відміну від традиційної письмової форми правочину воля сторін електронного правочину втілюється в електронному документі.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», електронний документ - документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа.

Враховуючи положення ч.1 ст. 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», правочин вважається вчиненим у електронній формі у випадку, якщо в ньому наявні всі обов`язкові реквізити документа.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 6 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», електронний підпис є обов`язковим реквізитом електронного документа, який використовується для ідентифікації автора та/або підписувача електронного документа іншими суб`єктами електронного документообігу. Накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа.

З врахуванням викладеного, наявність електронних підписів сторін підтверджує їх волю, спрямовану на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, забезпечує ідентифікацію сторін та цілісність документа, в якому втілюється воля останніх.

Відповідно до ч. 1 ст. 7 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» оригіналом електронного документа вважається електронний примірник документа з обов`язковими реквізитами, у тому числі з електронним підписом автора або підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до закону.

Нормою статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» передбачено порядок укладення електронного договору. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття.

Статтею ст.12 Закону України «Про електронну комерцію» передбачено, що якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису, за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Пунктом 12 ч.1 ст.3 Закону України «Про електронну комерцію» передбачено, що одноразовий Ідентифікатор - алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір.

Згідно із ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Відповідно до ст. 640 ЦК України, договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти договір, про її прийняття (акцепт) повинна бути повною і безумовною (ст. 642 ЦК України).

З матеріалів справи вбачається, що кредитний договір був укладений між ТОВ «Авентус Україна» та ОСОБА_1 у електронній формі за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором (одноразовим паролем), що відповідає вимогам Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», Закону України «Про електронну комерцію», Закону України «Про захист прав споживачів» та не суперечить приписам ч.1 ст.205, ст.6, 207, 627-628, ч.2 ст.639 ЦК України. При цьому, на виконання приписів ч.1 ст.638 ЦК України сторони у вказаному договорі досягли згоди щодо всіх істотних умов цього правочину, в зв`язку з чим він в силу положень ст.629 ЦК України є обов`язковим для виконання сторонами.

Новим кредитором/ стягувачем за договором про надання споживчого кредиту № 3771246 від 05.03.2021 року, позичальником згідно якого є ОСОБА_1 , є ТОВ «Українські фінансові операції» відповідно до договору факторінга від 18.10.2021 року.

Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 610 цього Кодексу порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Як вбачається із розрахунку заборгованості наданого позивачем, відповідачем не здійснювалися платежі за кредитним договором та залишок заборгованості відповідача за тілом кредиту становить 20000,00 грн, тому позовні вимоги позивача в цій частині є законними обґрунтованими та таким, що підлягають задоволенню.

Позивачем, окрім тіла кредиту, заявлено позовну вимогу про стягнення з відповідача на користь позивача 45600,00 грн, яка, на думку позивача, є сумою заборгованості по несплаченим відсоткам за користування кредитом строком за 120 днів.

Частиною першої статті 1048 ЦК України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається нарівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно ч. 1 ст. 623 Цивільного кодексу України, строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору.

Аналізуючи вказані норми закону, суд зазначає, що протягом дії договірних відносин, розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором та протягом дії останнього сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору, після закінчення строку договору, у випадку наявності невиконаного грошового зобов`язання, у кредитора виникає право вимоги відповідно до ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Згідно встановлених судом обставин справи, за умовами укладеного між сторонами кредитного договору, ТОВ «Авентус Україна» надало відповідачу суму позики в розмірі 20000,00 грн.

Згідно з п. 1.4 кредитного договору, строк кредиту - 30 днів.

Відповідно до п.4.1 кредитного договору, строк кредиту може бути продовжено на кількість днів, зазначених в п.1.4 кредитного договору (30 днів), якщо між сторонами буде досягнута домовленість про таке продовження.

Відповідно до п.4.2 кредитного договору споживач, у випадку якщо заборгованість за кредитом складає не менше 400 грн. може ініціювати продовження строку користування кредитом відповідно до п.4.3 договору.

Пунктом 4.3 кредитного договору передбачено, що пропозиція споживача щодо продовження строку користування кредитом вчиняється шляхом здійснення платежу на користь товариства у розмірі не менше суми нарахованих та несплачених на дату платежу процентів.

Як вбачається із розрахунку заборгованості, відповідачем взагалі не здійснювалися платежі згідно укладеного кредитного договору, отже строк дії кредиту продовжено не було.

Таким чином, позикодавець, за договором факторінгу ТОВ «Українські фінансові операції», відповідно до ст. 1048 ЦК України має право стягнути заборгованість по нарахованих та несплачених процентах за користування кредитними коштами у межах погодженого сторонами строку кредитування (30 днів), тобто за період з 05 березня 2021 року до 04 квітня 2021 року.

Відповідно до п. 1.5. кредитного договору стандартна процентна ставка становить 1,90 % від суми кредиту, застосовується згідно з цим пунктом договору.

Отже судом встановлено, що розмір відсотків за користування кредитним коштами за період з 05 березня 2021 року до 04 квітня 2021 року (термін дії договору) становить 11400,00 грн. та обраховувався судом наступним чином:

20000,00 грн.*1,9%=380,00 грн. (розмір відсотків за один день);

380,00 грн. * 30 (кількість днів за договором) = 11400,00 грн.

Таким чином, суд дійшов висновку, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума відсотків за користування кредитними коштами за період з 05 березня 2021 року до 04 квітня 2021 року в розмірі 11400,00 грн, тому позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Як встановлено судом, відповідно до положень договору про надання коштів у позику на умовах споживчого кредиту № 3771246 від 05 березня 2021 року сторони погодили надання ОСОБА_1 споживчого кредиту в сумі 20000 грн. на строк 30 днів до 04 квітня 2021 року під 1,90 % від суми позики за кожен день користування позикою.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Відповідно до усталеної судової практики після спливу строку кредитування внаслідок закінчення цього строку, визначеного у відповідному кредитному договорі, або внаслідок реалізації кредитодавцем свого права на дострокове стягнення всієї суми заборгованості за кредитом в порядку ст. 1050 ч. 2 ЦК України (шляхом направлення позичальнику відповідної вимоги або шляхом подання відповідного позову до суду) припиняється право кредитодавця нараховувати передбачені кредитним договором проценти за користування кредитом, а також неустойку.

В таких правовідносинах права та інтереси кредитодавця забезпечуються ч. 2 ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання, та підлягає застосуванню до всього періоду прострочення виконання грошового зобов`язання від дати спливу строку кредитування. Зазначена вище правова позиція суду підтверджується правовими висновками Великої Палати Верховного Суду у постановах від 04 липня 2018 року по справі №310/11534/13-ц, від 04 червня 2019 року по справі №916/190/18, від 08 листопада 2019 року по справі №127/15672/16-ц, від 23 червня 2020 року по справі №536/1841/15-ц, від 26 січня 2021 року по справі №522/1528/15-ц.

Як вбачається зі змісту укладеного між сторонами кредитного договору з додатком до нього, строк кредитування встановлено 30 днів, тобто до 04 квітня 2021 року, і за спливом цього строку позичальник зобов`язався повернути кредит в загальному розмірі 31400,00 грн, з яких: 20 000 грн. - тіло кредиту, 11400,00 грн - процентами за користування кредитом. В той же час, позивачем нараховано заборгованість за процентами за користування кредитом в розмірі 45600, 00 гривень, тобто поза межами тридцяти денного строку кредитування.

Доводи позивача, які викладені в позовній заяві щодо пролонгації кредитного договору на підставі п.4 кредитного договору є не обгрунтованими, оскільки така пролонгація за означеними умовами договору мала здійснюватися шляхом погодження кредитодавцем пропозиції (оферти) позичальника про це, докази чого в матеріалах справи відсутні.

Так, розділом 3 кредитного договору, укладеного між сторонами, передбачено порядок обчислення (нарахування) процентів, порядок їх зміни.

Так, п.3.1 передбачено, що нарахування процентів за Договором здійснюється на залишок фактичної заборгованості за кредитом за кожен день користування кредитом, але не більше 90-та календарних днів поспіль з моменту виникнення прострочення

Пунктом 3.2 визначено, що до періоду розрахунку процентів включається день надання та день фактичного повернення кредиту, але не включається дата повернення кредиту, вказана в Графіку платежів, крім випадку, якщо в межах строку надання кредиту, визначеного у п.1.4 (Строк дії кредиту 30 днів) Договору, відбулася пролонгація строку кредиту, відповідно до Розділу 4 Договору.

Пунктом 4.3 Договору передбачено, що пропозиція (оферта) споживача щодо продовження строку користування кредитом вчиняється шляхом здійснення платежу на користь Товариства у розмірі не менше суми нарахованих та несплачених на дату платежу процентів, відповідь на яку товариство може надати протягом 24 годин з моменту вчинення вказаних дій Споживачем.

Судом встановлено, що позивачем належних та допустимих доказів пролонгації кредитного договору на підставі п.4 Договору матеріали справи не містять, оскільки така пролонгація за означеними умовами договору мала здійснюватися шляхом погодження кредитодавцем пропозиції (оферти) позичальника про це.

Таким чином, не підлягають стягненню проценти за користування кредитом, нарахованими поза межами строку кредитування, оскільки строк кредитування не було пролонговано.

Згідно із ч.1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч.ч. 1, 2 ст. 77 ЦПК України).

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст. 79 ЦПК України).

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суді, та відмінності, які існують у держава-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень.

Що стосується позовних вимог позивача про стягнення з відповідача витрат на правову допомогу в розмірі 6000 грн. суд приходить до такого.

Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи, зокрема, витрат на професійну правничу допомогу (п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України) та витрат, пов`язаних з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду (п. 4 ч. 3 ст. 133 ЦПК України).

Вказані витрати (на професійну правничу допомогу і на вчинення інших процесуальних дій) покладаються у разі задоволення позову на відповідача (п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України).

Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Частинами 1-6 ст. 137 ЦПК України передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 27.06.2018 року у справі №826/1216/16, Верховний Суд у постанові від 02.07.2019 року у справі №810/795/18 зазначали про те, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі, що свідчить про те, що такі витрати повинні бути обґрунтовані належними та допустимими доказами.

Суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою.

Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося (ухвалено) рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи, зокрема, на складність справи, витрачений адвокатом час.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 02.07.2020 року в справі №362/3912/18 (провадження №61-15005св19), від 31.07.2020 року у справі №301/2534/16-ц (провадження №61-7446св19), додатковій постанові Верховного Суду від 19.11.2020 року в справі №734/2313/17 (провадження №61-7550св19).

Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим. Відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Схожі висновки щодо підтвердження витрат, пов`язаних з оплатою професійної правничої допомоги, зроблені також у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27.06.2018 року у справі №826/1216/16 (провадження №11-562ас18), додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 року у справі №755/9215/15-ц (провадження №14-382цс19).

Так, відповідно до договору №040122-3 від 04.01.2022 року ТОВ «Українські фінансові операції» уклало договір з адвокатським об`єднанням «Правес» в особі керуючого партнера Пархоменка О.О. про надання правової допомоги (а.с.58-60).

Відповідно до звіту про надання правової допомоги згідно Договору №040122-3 від 04.01.2022 року 6000 гривень складається за 6 годин роботи, а саме: збір та аналіз доказів і документів для подання позовної заяви про стягнення заборгованості за кредитним договором з ОСОБА_1 , складання позовної заяви, оформлення, друк, подання до суду, тобто 1 година складає вартість 1000 грн. (а.с.61)

Згідно платіжного доручення № 9048 від 14 січня 2022 року всього позивач сплатив адвокатському об`єднанню «Правекс» за надану юридичну допомогу 6000 грн (а.с. 62).

При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд, зокрема, враховує чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес (п. 2 ч. 3 ст. 141 ЦПК України).

Крім того, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (ч. 4 ст. 137 ЦПК України).

На думку суду, понесені ТОВ «Українські фінансові операції» витрати на правничу допомогу у розмірі 6000 грн є неспівмірними ціні позову, складності вирішеного судом питання та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг), а тому заявлена сума таких витрат ураховуючи часткове задоволення позову підлягає зменшенню до 2000 грн.

Згідно із ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційне розміру задоволених позовних вимог, у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційне розміру задоволених позовних вимог.

Позивачем при подачі позову до суду було сплачено судовий збір в розмірі 2481,00 грн. та заявлено позовні вимоги про стягнення 65600,00 грн, які задоволені частково на суму 31400, 00 грн.

Судовий збір, сплачений позивачем, підлягає стягненню відповідно до ст.141 ЦПК України пропорційне до розміру задоволених позовних вимог у розмірі 1352 гривень 82 коп. (65600,00 грн : 31400,00 грн. = 2,089 грн 2481,00 грн. : 2,089 грн = 1187,65 грн).

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 2,12,13,81,82,89,141,223,258,259,263-265,266,273, 280-284 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Українські фінансові операції» в особі адвоката Пархоменко Олександра Олександровича до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором в розмірі 65600 гривень 00 копійок - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , (РНОКПП НОМЕР_2 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Українські фінансові операції» (, юридична адреса: 03150, м.Київ, вул. Загородня, буд.15, оф.313) суму заборгованості за договором №3771246 про надання споживчого кредиту від 05.03.2021 року в розмірі 31400 гривні (тридцять одна тисяча чотириста) гривень, з яких: 20000 гривень - сума заборгованості за основною сумою боргу, 11400 гривень - сума заборгованості за відсотками - штраф.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , (РНОКПП НОМЕР_2 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Українські фінансові операції» (, юридична адреса: 03150, м.Київ, вул. Загородня, буд.15, оф.313) судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 1187 (одна тисяча сто вісімдесят сім) гривень 65 копійок та витрати за надання правничої допомоги в сумі 2000 (дві тисячі) гривень, а всього 3187 ( три тисячи сто вісімдесят сім) гривень 65 копійок .

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Заочне рішення може бути переглянуте Полтавським районним судом Полтавської області за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

На рішення суду позивачем може бути подана апеляційна скарга Полтавському апеляційному суду через Полтавський районний суд протягом тридцяти днів, який обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Повний текст рішення суду виготовлено 27.09.2022 року.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , (РНОКПП НОМЕР_2 , місце проживання: АДРЕСА_1 )

Відповідач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Українські фінансові операції», , юридична адреса: 03150, м.Київ, вул. Загородня, буд.15, оф.313)

Адвокат: Пархоменко Олександр Олександрович, адреса для кореспонденції: 02081, м. Київ, вулиця Дніпровська Набережна, буд.19 В, Адвокатське об`єднання «Правекс»

Суддя:Л. В. Богомолова