Номер провадження: 22-ц/813/6314/22
Справа № 495/5493/21
Головуючий у першій інстанції Прийомова О. Ю.
Доповідач Князюк О. В.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.09.2022 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії:

головуючого Князюка О. В.,

суддів: Таварткіладзе О.М., Заїкіна А.П.,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за апеляційними скаргами ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 28.12.2021 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення додаткових витрат на утримання двох малолітніх дітей,-

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

14 липня 2021 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення додаткових витрат на утримання двох малолітніх дітей, просить суд: стягнути з відповідача на свою користь 1/2 частину додаткових витрат на утримання малолітніх дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , а саме, у розмірі 16 811,42 грн., а також стягнути з відповідача на її користь витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 5000 грн.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем, від якого має двох дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

05.06.2019 рішенням Білгород - Дністровського міськрайонного суду шлюб між позивачкою і відповідачем розірвано.

Позивач вказує, що за спільною домовленістю між сторонами діти проживають разом із матір`ю.

Стверджує, що в теперішній час відповідач самоусунувся від духовного, фізичного і матеріального забезпечення їх малолітніх дітей.

Лише нерегулярно, на її вимогу надає кошти, в якості аліментів на утримання дітей, обсяг яких в повній мірі не забезпечує потреби двох малолітніх дітей.

Зауважує, що починаючи з 06.09.2019 року по 14.07.2021 рік, нею самостійно понесені витрати на утримання та розвиток малолітніх дітей, пов`язані з навчанням на курсах англійської мови, спортивної секції карате, сплата за харчування в дитсадку та лікування.

Так, відповідно до довідки № 1 від 04.06.2021 року, позивачем щомісячно сплачуються кошти, починаючи з 01.04.2021 року за навчання дітей в ОСОБА_5 -до ОСОБА_6 , зокрема станом на 14.07.2021 рік сума витрат склала 4000 грн.

Згідно Договору № 9 від 01.09.2020 року, за надання уроків з англійської мови ОСОБА_2 сплатила ФОП ОСОБА_7 кошти у розмірі 11100 грн.

Додатково, нею сплачуються кошти за харчування молодшої дитини в КЗ «Дошкільний навчальний заклад /ясла-садок/ № 6 «Калинка» в м. Білгород-Дністровський Одеської області.

Також, у зв`язку з частими захворюваннями двох малолітніх дітей на простудні захворювання, ГРВ, а також підтриманням загального фізичного стану старшого сину, який страждає синдромом гіперактивості, що найчастіше супроводжується додатковими захворюваннями, нею сплачено у загальній сукупності, за період з 06.09.2019 року по 12.07.2021 рік на придбання ліків 11 324,13 грн, до того ж за лабораторні дослідження - 912,80 грн.

Додатково, стверджує, що нею несуться витрати на придбання обідів та за навчання подовженого дня у школі, участь дітей у розвиваючих та кулінарних майстер класах.

Отже, на підставі усього вищевикладеного, у зв`язку з її підрахунками, нею понесені додаткові витрати на розвиток додаткових здібностей двох малолітніх дітей, витрати на харчування та придбання ліків, та вважає, що 1/2 вартості з них підлягає стягненню з відповідача на суму 16 811,42 грн.

На підставі вищевикладеного, вона і звернулась до суду з даним позовом.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 28.12.2021 року позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення додаткових витрат на утримання двох малолітніх дітей задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 1/2 частину додаткових витрат на утримання малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 7550 грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрати на правничу допомогу у розмірі 5000 грн.

В задоволенні іншої частини позовних вимог ОСОБА_2 відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 908 грн.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, 25.01.2022 року ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, відповідно до вимог якої, просить суд скасувати рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 28 грудня 2021 року та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 відмовити в повному обсязі.

26.01.2022 року апеляційну скаргу подано також ОСОБА_2 , відповідно до вимог якої, вона просить суд рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 28 грудня 2021 року змінити в частині відмови в задоволенні частини позовних вимог, та ухвалити у вказаній частині наступне «стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 Ѕ частину додаткових витрат на утримання малолітніх ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 і ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , а саме:

- Ѕ частини понесених витрат на придбання ліків на двох малолітніх дітей за період з 06.09.2019 року по 12.07.2021 року в сумі 5 662,06 гривень;

- Ѕ частини понесених витрат на лабораторні дослідження малолітніх дітей в сумі 456,40 гривень;

- Ѕ частини понесених витрат за відвідування сином ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , гуртка карате центру карате до ОСОБА_6 з 01.04.2021 року по день ухвалення рішення суду в сумі 2 000 гривень.

В іншій частині позивачка просить рішення суду залишити без змін.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Узагальнені доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 .

ОСОБА_1 вважає рішення суду першої інстанції необґрунтованим та незаконним, зазначає, що судом було порушено норми матеріального та процесуального права.

Відповідач не погоджується з висновками суду першої інстанції щодо віднесення отримання додаткової консультаційної послуги, з метою вдосконалення знань ОСОБА_3 з англійської мови. Зазначає, що відвідування курсів з вивчення англійської мови не викликано особливими обставинами в розумінні ст. 185 СК України. Позивачкою не надано належним та допустимих доказів того, що саме курси з англійської мови спрямовані на розвиток здібностей дитини і викликані особливими обставинами. Відсутні докази того, що дитина має хист, певні досягнення у вивченні іноземних мов, а саме: англійської. Таким чином, апелянт вважає витрати на вдосконалення знань з англійської мови такими що не є додатковими.

Не погоджується також ОСОБА_1 з висновками суду щодо віднесення до додаткових витрат витрати за відвідування дітьми спортивної секції.

Апелянт вказує, що позицію суду щодо витрат на харчування молодшого сина в Комунальному закладі «Дошкільний навчальний заклад (ясла-садок) №6 Калинка, відвідування молодшим сином спортивної секції, витрати на придбання ліків, за оплату лабораторних досліджень підтримує в повному обсязі та вважає обґрунтованою та законною, оскільки зазначені витрати не викликані особливими обставинами.

Відповідач також звертає увагу колегії суддів на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, а саме прийняття до уваги довідки №1321 від 09.12.2021 року в порушення ст. 83 ЦПК України

Узагальнені доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 .

ОСОБА_9 з оскаржуваним рішенням в частині відмови суду у задоволенні позовних вимог не погоджується. Позивачка зазначає, що судом першої інстанції при ухваленні рішення проігноровано той факт, що відповідно до довідки №1 від 04.06.2021 року та свідчень під присягу в судовому засіданні керівника центру Карате-до ОСОБА_6 , стягнуто кошти в розмірі Ѕ витрат по сплаті за відвідування уроків карате виключно на ОСОБА_3 .

Не погоджується апелянт також з висновками суду щодо неможливості дослідження витрат понесених на придбання медичних препаратів, з огляду на те, що позивачем до позовної заяви було долучено чеки на придбання ліків, а згодом і електронний диск з медичними картками всіх медичних закладів, де обстежувались та проходили лікування малолітні діти.

Крім того, ОСОБА_2 зазначає, що судом не було взято до уваги витрати на проведення необхідних лабораторних досліджень малолітніх для виключення ряду захворювань у дітей, які займаються спортом, приймають участь у змаганнях відвідують дитячий садок і школу.

З огляду на вказане, позивачка вважає, що суд першої інстанції взагалі не надав належної оцінки всім наявним в матеріалах справи доказам. Не дослідив їх в повному обсязі у зв`язку з чим ухвалив в частині відмови в задоволенні позовних вимог незаконне рішення, яке підлягає частковому скасуванню та ухваленню у відповідній частині нового рішення.

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи.

29.03.2022 року ОСОБА_1 надано до суду відзив на апеляційну скаргу ОСОБА_2 відповідно до якого, відповідач вважає її необґрунтованою, та просить суд залишити без задоволення.

29.03.2022 року ОСОБА_2 надано до суду додаткові пояснення щодо відзиву ОСОБА_1 . В наданих поясненнях вона зазначає, що відповідач у поданому відзиві не заперечує щодо всіх її вимог, проте просить суд у задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі. З огляду на зазначене позивачка просить суд надати об`єктивну оцінку всім наявним в матеріалах справи доказам та задовольнити в повному обсязі апеляційну скаргу ОСОБА_2 .

Надходження апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 14.02.2022 року було відкрито апеляційне провадження за апеляційними скаргами ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 28.12.2021 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення додаткових витрат на утримання двох малолітніх дітей.

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 26.09.2022 року під головуванням судді Князюка О.В справу призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи в судове засідання.

Відповідно ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

У відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Встановлені судом першої інстанції та неоспорені обставини, а також обставини, встановлені судом апеляційної інстанції, і визначені відповідно до них правовідносини.

Судом встановлено, що дійсно з 11.11.2011 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який 05.06.2019 року був розірваний на підставі рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області у справі № 495/3590/19. /а.с. 13/

Від зареєстрованого шлюбу у них народилось двоє дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 / свідоцтво про народження серії НОМЕР_1 /, та ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 / свідоцтво про народження серії НОМЕР_2 /. /а.с. 10-11/

У відповідності до довідки про склад сім`ї № 196 або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб, ОСОБА_2 проживає за адресою: АДРЕСА_1 . До складу сім`ї входять: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 син, та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 син. Діти знаходяться біля матері. /а.с. 14/

Вказане також випливає з Акту, складеного КП «ЖЕО №1» від 10.06.2020 року.

Позивач у своєму позові вказує, що батько їх спільних дітей не надає достатнього матеріального утримання дітей, не в повній мір забезпечує потреби дітей.

В свою чергу, згідно Договору про надання консультаційної послуги № 9 від 01.09.2020 року, ФОП ОСОБА_7 надавались у період з 01.09.2020 року по 01.06.2021 рік додаткова освітня послуга а саме проведення консультацій з метою вдосконалення знань ОСОБА_3 з англійської мови.

Згідно Розділу 4 п. 2 Договору, загальна вартість послуги становить 11 100 грн.

В якості доказів сплати відповідних коштів та понесення позивачкою витрат з придбання вищеназваної послуги, приєднано до матеріалів справи копії квитанції до прибуткового касового ордера №58,64,38,94,79,85.

Також, у відповідності до інформації, викладеної у Довідці № 1 від 04.06.2021 року, наданої керівником Центру Карате-до ОСОБА_6 , діти ОСОБА_2 ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2 займаються в ОСОБА_10 -до ОСОБА_6 під керівництвом ОСОБА_11 в м. Білгород-Дністровський з 01.04.2021 року. Щомісячний добровільний членський внесок складає 500 грн на одну дитину.

Внесок на суму 1000 грн за членство в Центрі обох дітей щомісячно вносить ОСОБА_2 .

Крім того, матеріалами справи доведено несення витрат ОСОБА_2 за навчання ОСОБА_4 , о/р 1467, група 05. Калинка 06, що підтверджується дублікатами квитанцій.

Згідно Декларацій № 001-8А7Р-К300 та № 0001-АТ45-К300, малолітні ОСОБА_3 та ОСОБА_4 перебувають на обліку сімейного лікаря ОСОБА_12 у КНП «Білгород-Дністровський Центр первинної медико-санітарної допомоги» Білгород-Дністровської міської ради.

За записами у медичній документації ОСОБА_3 , а саме після огляду 24.05.2019 року дитини неврологом, за висновком, лікар у малолітнього виявив: ММД у вигляді синдрому гіперактивності з дефектом уваги. Хірургом встановлено асиметрію грудної клітини.

Також, згідно медичної довідки № 1321, виданої лікарем травматологом КНП «Білгород-Дністровська міська багатопрофільна лікарня» ОСОБА_13 , ОСОБА_3 , 2012 року народження має діагноз: запавша грудна клітина/родова травма/. Рекомендовано: - лікувальна фізкультура; - дихальна гімнастика; - активне заняття спортом.

Також, позивачем приєднані копії квитанцій та чеків, товарних чеків на придбання медичних препаратів.

Крім того, до матеріалів позову ОСОБА_2 приєднано копії результатів лабораторних досліджень, з квитанціями оплати їх послуг на загальну суму 912,80 грн.

Мотивувальна частина

Застосовані норми права та висновки апеляційного суду за результатами розгляду апеляційної скарги

Заслухавши доповідача, обговоривши доводи скарги та перевіривши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст.ст.1,3 ЦК України, ст.ст.2,4-5,12-13,19 ЦПК України, завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави, що виникають з цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також справ, розгляд яких, в порядку цивільного судочинства, прямо передбачено законом.

Згідно із ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

П. п. 3, 4 ч. 1ст. 376 ЦПК України передбачено, що підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи та порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Згідно зі ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повного і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Критерії оцінки правомірності оскаржуваного судового рішення визначені в статті 263 ЦПК України, відповідно до яких судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Статтею 15 Цивільного кодексу України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

За змістом частини другої статті 51 Конституції України батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття.

Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Частиною першою статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Згідно зі статтями 150, 180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, матеріально утримувати дитину до повноліття.

Відповідно до положень статті 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Статтею 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, регламентовано, що кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для її фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку. Батьки несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до ч. 1 ст. 185 СК України, той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, чи хворобою, каліцтвом тощо). Частиною другою даної статті встановлено, що розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення.

В правовій позиці Верховного Суду України, висловленій 24 лютого 2016 р. у справі № 6-1296цс15, зазначено, що виходячи з аналізу ст.185 СК України додаткові витрати присуджуються на дитину за наявності в одного з батьків, з яким проживає дитина, додаткових витрат, викликаних особливими обставинами, зокрема необхідністю в розвитку дитини за наявності в неї здібностей, талантів, у зв`язку з її хронічною хворобою, лікуванням, каліцтвом тощо. Наявність таких витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про стягнення додаткових витрат. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів на аліменти, які отримуються одним з батьків на утримання дитини.

Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених Кодексом.

Таким чином, доведенню підлягає наявність у дитини здібностей, талантів, хронічної хвороби чи каліцтва, що є особливими обставинами і є підставою для стягнення з іншого із батьків додаткових витрат.

Отже, додаткові витрати не є додатковим стягненням коштів на утримання дитини. Аліменти необхідні, щоб забезпечити нормальні матеріальні умови для життя дитини. В окремих випадках за наявності особливих обставин, крім звичайних витрат на дитину, вимагаються додаткові.

Додатковими витратами позивач зазначає витрати на придбання дитячого дивана, письмового стола, люстри-бра-лампи, сумки-авоськи, книги про малювання, предметів для малювання, електричної зубної щітки та насадки для електричної зубної щітки, придбання ліків, однак суд вважає, що це не є додаткові витрати та вищевказані витрати повинні враховуватись судом при визначенні розміру аліментів на утримання неповнолітньої дитини.

Досліджуючи вимоги позивача в частині стягнення з відповідача в порядку ст. 185 СК України, додаткових витрат, судом першої інстанції вірно зазначено, що до особливих обставин, які викликають необхідність додаткових витрат на дитину закон відносить насамперед випадки, коли дитина є інвалідом, страждає на тяжку /хронічну/хворобу, є калікою. Такі особливі обставини будуть індивідуальними у кожному конкретному випадку. Розмір додаткових витрат на дитину повинен обґрунтовуватись відповідними належними медичними документами - висновками МСЕК, довідками медичних закладів та іншими документами, що підтверджують відповідний стан здоров`я дитини (хвороба, інвалідність, каліцтво), і свідчать про необхідність додаткових витрат на лікування (на придбання ліків, спеціальний медичний догляд, санаторно-курортне лікування тощо). Наявність таких особливих обставини підлягає доведенню особою, яка пред`явила такий позов.

Позовні вимоги ОСОБА_2 зводяться до того, що їх з відповідачем малолітні діти потребують додаткових витрат, які позивач фактично сплатила за розвиток дітей, харчування та придбання медичних препаратів у зв`язку з необхідністю їх лікування.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо того, що отримання додаткової консультаційної послуги, з метою вдосконалення знань сина ОСОБА_3 з англійської мови є додатковими витратами, оскільки вони зумовлені особливими обставинами у відповідності до ст. 185 СК України.

Так, позивачем надано достатньо доказів, що вказані навчання зумовлюють влаштування якнайкращого життя дитини, коли дитина потребує цих знань саме із встановленим діагнозом.

При цьому викладачем підтверджено складність занять з ОСОБА_3 в силу розсіяної уваги, що при базових шкільних заняттях загалом не принесе дитині жодних позитивних результатів.

Вказаним спростовуються доводи відповідача про те, що програма загальноосвітньої підготовки передбачає вивчення іноземних мов, а тому витрати на вдосконалення знань англійської мови не є додатковими.

Також судом першої інстанції вірно зазначено, що навчання ОСОБА_3 в ОСОБА_5 -до ОСОБА_6 покликано забезпечити дитині коригування здоров`я та зумовлено рекомендацією лікарів на активність занять спорту та дихальної гімнастики, що поєднує таке спортивне направлення, як карате.

Крім того, судом враховано його здібності у цьому напряму спорту, досягнення та прагнення у подальшому розвитку.

З огляду на зазначене, апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції щодо стягнення додаткових витрат сплачених позивачем на відвідування сином ОСОБА_3 центру карате-до ОСОБА_6 з 01.04.2021 року, та колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 щодо помилкового стягнення таких витрат тільки на одного сина, з огляду на їх необґрунтованість та відсутність доказів для підтвердження обставин щодо віднесення таких витрат щодо ОСОБА_4 до додаткових.

Медичних показань або досягнень розвитку здібностей, наявність певного таланту малолітнього ОСОБА_4 в області спортивних секцій карате позивачем не доведено, що також не надає можливості віднесення витрат у відвідуванні центру Карате-до ОСОБА_6 до особливих обставин, а тому суд не вбачає підстав для відшкодування таких в якості додаткових.

За таких обставин, виходячи із доказів сплати позивачем вартості освітньої послуги з вивчення іноземної мови ОСОБА_3 у розмірі 11 100 грн, а також відвідування сином ОСОБА_3 центру карате-до ОСОБА_6 з 01.04.2021 року, тобто до моменту ухвалення рішення, що складає 8 повних місяців, за що щомісячно сплачує 500 грн /за одну особу/, із розрахунку 500*8=4000 грн, та з огляду на прохальну частину позову покладання обов`язку у несенні додаткових витрат на відповідача у половині розміру цих витрат, суд першої інстанції дійшов вірного висновку щодо стягнення з відповідача в такому випадку 1/2 частину від /4000+11 100/=15100 грн, що дорівнює 7550 грн.

Стосовно квитанцій та товарних чеків на придбання медичних препаратів, апеляційний суд погоджується з зазначенням суду першої інстанції неможливості встановлення несення таких витрат позивачем за рецептами чи рекомендаціями лікарів, тому суд не надає оцінки таким доказам в якості несення додаткових витрат ОСОБА_2 на лікування дітей.

Медичні обстеження дітей мають примітку про те, що не є діагнозом та потребують консультації лікаря.

Щодо навчання малолітнього ОСОБА_4 у дитсадку, то колегія суддів також погоджується з доводами відповідача ці витрати дійсно мають покриватись аліментними зобов`язаннями, адже є звичайними витратами у здобутті освітнього рівня дітей, куди входить і харчування дитини, так само і обіди у школах, та подовженість навчального дня.

Таким чином, усі вище перелічені витрати, що понесла позивач на малолітнього ОСОБА_4 є основними витратами по утриманню дитини, які повинні покриватися за рахунок доходу позивача та аліментів на утримання її з відповідачем сина.

Крім того, апеляційний суд вважає за необхідне роз`яснити апелянтам, що згідно частини першої статті 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим кодексом.

Відповідно до статті 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою.

Згідно зі статтею 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

За наведених обставин апеляційний суд вважає, що рішення суду першої інстанції є законним і обґрунтованим, ухваленим з дотриманням норм матеріального та процесуального права, в зв`язку з чим не підлягає до скасування, а апеляційна скарга не підлягає до задоволення, оскільки наведені в ній доводи правильність висновків суду не спростовують.

Стосовно витрат на правову допомогу, судом встановлено наступне.

Згідно з частинами першою, третьою статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно з частиною другою статті 137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд, відповідно до частини третьої статті 141 ЦПК України, враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Відповідно до частин третьої, четвертої статті 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Частиною п`ятою статті 137 ЦПК встановлено, що у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Згідно з частиною шостою статті 137 ЦПК обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

При стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (стаття 6 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність) або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного до договору (статті 12, 46, 56 ЦПК України).

Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Вказане кореспондується з позицією ВСУ, викладеною у постанові від 23.11.2020 року у справі № 638/7748/18.

У постанові Верховного Суду від 09 жовтня 2020 року у справі № 509/5043/17 (провадження № 61-5662св20) зазначено, що «на підтвердження понесених витрат на отримання правничої допомоги представник ОСОБА_1 - адвокат Богомазом А. П. надав до суду копію договору про надання професійної правничої допомоги від 02 червня 2020 року № 3/20, копію ордера від 16 червня 2020 року та квитанцію від 02 червня 2020 року на суму 3 000,00 грн. Водночас представник не надав детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, тому немає підстав для стягнення витрат на правничу допомогу».

Позивач, приєднавши до своєї відповіді на відзив, копію квитанції про сплату неї гонорару адвокату за професійну правничу допомогу, зауважила, що за домовленістю сторін, визначено фіксовану вартість послуг за складання процесуальних документів і участь в Білгород-Дністровському міськрайонному суді в розмірі 5000 грн.

Згідно позиції ВСУ, викладеної у справі № 640/18402/19 від 28.12.2021 року, у разі встановлення адвокатом та клієнтом фіксованого розміру гонорару, детальний опис робіт, виконаний під час надання правової допомоги не потрібен.

Натомість, розмір гонорару адвоката має бути встановлений сторонами у договорі.

В даній конкретній справі, позивачем в якості доказів отримання правової допомоги у адвоката Яковенко І.В. приєднано Договір № 6 «про надання правової допомоги» від 02.06.2021 року.

У п.2.2. зокрема йдеться, що клієнт зобов`язаний: здійснювати оплату послуг адвоката на умовах, визначених у гонорарі /Додаток № 1/, що є невід`ємною частиною цього договору.

За надання правової допомоги клієнт зобов`язався виплатити адвокату гонорар, який складається з суми вартості послуг.

За таких обставин, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про задоволення позовних вимог у вказаній частині та стягнення з відповідача на користь позивача витрати на правничу допомогу у розмірі 5000 грн, оскільки вони є доведеними.

Суд апеляційної інстанції враховує положення практики Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи, висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справа «Гірвісаарі проти Фінляндії», п. 32).

Пункт 1ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burg and others v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no. 2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41).

Також, колегія суддів звертає увагу на те, що у зв`язку з недостатньою кількістю суддів (з 2013 року кількість суддів в цивільній палаті зменшилася з 48 до 16), щодо яких здійснюється автоматизований розподіл справ (без урахування тих суддів, які хворіють, перебувають у відрядженні, знаходяться у відпустці і т.п.) навантаження на суддів виходить за межі фізичних можливостей.

В пункті 1.6. Європейської хартії про статус суддів (Рада Європи, 1998 р.) з урахуванням положень статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, якою передбачено, що «кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом» зазначено, що на державу покладається обов`язок забезпечувати суддів - всіма засобами, необхідними для належного виконання їхніх завдань, і зокрема, для розгляду справ в межах розумного періоду часу.

У пункті 33, 35 Рекомендації CM/Rec (2010) 12 Комітету Міністрів Ради Європи державам - членам щодо суддів: незалежність, ефективність та обов`язки, ухваленою Комітетом Міністрів Ради Європи 17 листопада 2010 року, підкреслено, що кожна держава повинна виділяти судам достатньо ресурсів, приміщень та устаткування, щоб вони могли функціонувати відповідно до стандартів, викладених у ст.6 Конвенції, а також щоб судді могли ефективно працювати.

У судах має працювати достатня кількість суддів та кваліфікований допоміжний персонал.

Тому, незабезпечення належного функціонування судової системи через відсутність достатньої кількості суддів, у зв`язку з надмірним навантаженням, унеможливлює розгляд справ у строки, передбачені національним законодавством.

РЕЗОЛЮТИВНА ЧАСТИНА

Керуючись ст. ст. 374, 375, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційні скарги ОСОБА_1 та ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 28.12.2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття, та касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий: О. В. Князюк

Судді: А. П. Заїкін

О.М. Таварткіладзе