КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 вересня 2022 року м. Київ

Унікальний номер справи № 755/19762/21

Апеляційне провадження № 22-ц/824/9449/2022

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого - Левенця Б.Б.,

суддів - Борисової О.В.,Ратнікової В.М.,

за участю секретаря судового засідання - Гаврюшенко К.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на заочне рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 06 травня 2022 року, ухвалене під головуванням судді Савлук Т.В., у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу, -

в с т а н о в и в :

У листопаді 2021 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом, в якому просив розірвати шлюб з відповідачем ОСОБА_1 , зареєстрований Лівобережним відділом реєстрації шлюбів міста Києва з державним Центром розвитку сім`ї 02 жовтня 2011 року, актовий запис № 2220 (а.с. 1-3).

В обґрунтування позову зазначав, що 02 жовтня 2011 року між сторонами було укладено шлюб, зареєстрований Лівобережним відділом реєстрації шлюбів міста Києва з державним Центром розвитку сім`ї, актовий запис № 2220. Від шлюбу сторони мають сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та доньку ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Вказував, що сімейне життя сторін не склалось, втрачено почуття любові, взаєморозуміння та піклування один про одного. З 30 серпня 2021 року сторони проживають окремо, спільного господарства не ведуть. Позивач вважає, що шлюб носить лише формальний характер, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам сторін, примирення між подружжям неможливе (а.с. 1-3).

Заочним рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 06 травня 2022 року позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу задоволено. Шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , зареєстрований Лівобережним відділом державної реєстрації шлюбів міста Києва з державним Центром розвитку сім`ї 02 жовтня 2011 року (актовий запис № 2220) - розірвано (а.с. 40-43).

Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 01 липня 2022 року заяву ОСОБА_1 про перегляд вказаного заочного рішення залишено без задоволення (а.с. 77-81).

Не погодившись із заочним рішенням суду, 22 липня 2022 року представник ОСОБА_1 - адвокат Шеремет М.О. звернулася до суду з апеляційною скаргою, у якій просила скасувати оскаржуване рішення та позовну заяву залишити без розгляду (а.с. 86-88).

Апеляційну скаргу мотивувала тим, що оскаржуване рішення ухвалено з грубим порушенням норм процесуального та матеріального права, а саме всупереч ст.ст. 128, 130-131 ЦПК України справу розглянуто без належного повідомлення відповідача, у зв`язку з чим не було підстав для проведення заочного розгляду справи. Крім того, відповідачу не було надіслано копії ухвали про відкриття провадження у справі та копії позовної заяви з додатками. Також в порушення ч. 4 ст. 19, ч. 3 ст. 274 ЦПК України справу розглянуто в порядку спрощеного позовного провадження за наявних підстав розгляду справи у загальному позовному провадженні, зокрема, спір виник з сімейних відносин та у сторін є спільні неповнолітні діти.

Звертала увагу на те, що судом першої інстанції не було вжито заходів щодо примирення подружжя. Вказувала, що на даний час позивач та відповідач перебувають з дітьми за кордоном, спілкуються та підтримують сімейні стосунки. Судом першої інстанції не з`ясовані фактичні обставини справи, а оскаржуване рішення побудоване виключно на припущеннях, без жодного обґрунтування письмовими доказами.

18 серпня 2022 року до суду надійшов відзив на апеляційну скаргу від представника ОСОБА_2 - адвоката Нікітчиної А.О., в якому вона просила апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а оскаржуване рішення без змін. На обґрунтування відзиву на апеляційну скаргу зазначала, що висновки суду першої інстанції узгоджуються з нормами матеріального та процесуального права, а доводи апеляційної скарги їх не спростовують.

Вказувала, що посилання відповідача на те, що сторони спілкуються та підтримують сімейні стосунки, а тому відсутні підстави визнавати шлюб припиненим, оцінюються критично, оскільки за весь час судового процесу сторони проживають окремо, не ведуть спільне господарство і не проводять спільно час. У позивача відсутній намір продовжувати шлюбні відносини з відповідачем, все спілкування спрямоване на питання виховання та забезпечення дітей. Зазначала, що суд першої інстанції повно встановив обставини справи та фактичні взаємовідносини подружжя, причини розірвання шлюбу, врахував відсутність спору щодо проживання дітей, у зв`язку з чим дійшов обґрунтованого висновку про розірвання шлюбу. Вважає, що доводи апеляційної скарги щодо неналежного повідомлення відповідача про розгляд справи спростовуються тим, що процесуальні документи судом направлялись на адресу зареєстрованого місця проживання відповідача, проте конверти з вкладенням повертались з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою» (а.с. 108-110).

В судовому засіданні представник ОСОБА_1 - адвокат Шеремет М.О. підтримала скаргу і просила її задовольнити. Представник позивача ОСОБА_2 - адвокат Нікітчіна А.О. заперечувала проти скарги і просила її відхилити.

Інші особи, які берутьучасть усправі досуду неприбули, прочас тамісце розгляду справи були сповіщені повідомленнями на зазначені ними адреси та врученням повідомлень представникам сторін, про що у справі є докази. Факт належного сповіщення апелянта ОСОБА_1 її представник - адвокат Шеремет М.О. підтвердила в суді апеляційної інстанції, належне повідомлення позивача ОСОБА_2 його представник - адвокат Нікітчіна А.О. не заперечувала про що свідчить протокол та звукозапис судового засідання (а.с. 101-109, 124-128, 132-133).

Виходячи з положень ст. 13 ЦПК України кожна сторона розпоряджається своїми правами на власний розсуд, у т.ч. правом визначити свою участь в тому чи іншому судовому засіданні. Явка до суду апеляційної інстанції не є обов`язковою.

Поряд з цим, Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) неодноразово наголошував, що національні суди мають організовувати судові провадження таким чином, щоб забезпечити їх ефективність та відсутність затримок (див. рішення ЄСПЛ від 02.12.2010 у справі «Шульга проти України», № 16652/04). При цьому запобігати неналежній і такій, що затягує справу, поведінці сторін у цивільному процесі - завдання саме державних органів (див. рішення ЄСПЛ від 20.01.2011 у справі «Мусієнко проти України», № 26976/06).

Зважаючи на вимоги ч. 5 ст. 130, ч. 2 ст. 372 ЦПК України колегія суддів визнала повідомлення належним, а неявку такою, що не перешкоджає апеляційному розглядові справи.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду, судова колегія дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню за наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, 02 жовтня 2011 року між сторонами було укладено шлюб, зареєстрований Лівобережним відділом реєстрації шлюбів міста Києва з державним Центром розвитку сім`ї, актовий запис № 2220 (а.с. 4).

Від шлюбу у сторін народився син ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 (а.с. 6), та донька ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 (а.с. 5).

Відповідно до ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

Згідно з ч. 1 ст. 55 СК України дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги.

Частинами 3 та 4 ст. 56 СК України передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом.

За змістом ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу.

Статтею 110 СК України визначено, що позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя.

Відповідно до ст. 112 СК України суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини з інвалідністю та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Так, позивач стверджував, що не бажає в подальшому перебувати в шлюбі з відповідачем, посилаючись на те, що шлюб фактично припинено та між сторонами втрачено почуття любові, взаєморозуміння та піклування один про одного.

Відповідно до ч. 1 ст. 111 СК України суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства.

Закон не визначає, які саме заходи можуть застосовуватися судом для примирення подружжя, і це не випадково, оскільки такі питання можуть вирішуватися виключно у процесі розгляду конкретної справи. Важливою особливістю справ про розірвання шлюбу є те, що суд з урахуванням усіх фактичних обставин може зупинити розгляд справи та призначити подружжю строк для примирення (ч. 7 ст. 240 ЦПК України).

Системний аналіз норм СК України вказує на те, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя, збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. З цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя.

Отже, надання додаткового строку для примирення є виключно правом суду, а не його обов`язком.

Проте, апеляційний суд зважив, що з часу ухвалення оскаржуваного рішення 06 травня 2022 року і до часу розгляду справи апеляційним судом сплило чотири місяці. При цьому, об`єктивних доказів можливості примирення між сторонами до суду не надано і судом таких не встановлено.

Позивач зазначав, що подружжя з 30 серпня 2021 року проживає окремо, спільне господарство сторони не ведуть, дружні та сімейні відносини припинились.

Встановивши, що збереження сімейних відносин між сторонами є неможливим, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність підстав для розірвання шлюбу, що відповідає вимогам статей 24, 56 СК України.

Суд першої інстанції, постановляючи рішення про розірвання шлюбу між сторонами, повно встановив обставини справи та фактичні взаємини подружжя, причини розірвання шлюбу, врахував відсутність спору щодо поділу майна чи проживання дітей, у зв`язку із чим дійшов обґрунтованого висновку про наявність правових підстав для його розірвання.

Посилання апелянта на неповноту судового розгляду та процесуальні порушення вищевказаних висновків не спростовують, не можуть бути визнані підставою для залишення позовної заяви без розгляду.

Доводи апеляційної скарги стосовно того, що даний спір не міг бути розглянутий у спрощеному провадженні спростовується нормою п. 1 ч. 4 ст. 274 ЦПК України, відповідно до якого в порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах що виникають з сімейних відносин, крім спорів про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення, розірвання шлюбу та поділ майна подружжя.

Тобто, вказана норма містить перелік сімейних спорів, розгляд яких допускається в порядку спрощеного провадження, зокрема й, справи про розірвання шлюбу.

Колегія суддів відхилила також доводи апеляційної скарги щодо неналежного повідомлення відповідача про розгляд справи з огляду те, що судом першої інстанції було направлено на адресу зареєстрованого місця проживання відповідача судову повістку з викликом у судове засідання на 06 травня 2022 року, проте, конверт з вкладенням повернувся з відміткою працівників пошти «адресат відсутній за вказаною адресою» (а.с. 16, 35).

Згідно з п. 3 ч. 8 ст. 128 ЦПК України днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду.

Враховуючи вказане, відповідач був належним чином повідомлений про розгляд справи судом першої інстанції.

Згідно з ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин;відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

Отже, колегія суддів дійшла висновку, що оскаржуване рішення є законним та обґрунтованим, тому апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Інші доводи апеляційної скарги цих висновків не спростовують, тому колегія суддів їх відхилила.

Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. 367, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. 375, ст.ст. 381-384 ЦПК України,-

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Заочне рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 06 травня 2022 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Дата складання повного судового рішення - 30вересня 2022 року.

Судді Київського апеляційного суду: Б.Б. Левенець

О.В. Борисова

В.М. Ратнікова