Провадження № 2/127/1186/22
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 вересня 2022 року Вінницький міський суд Вінницької області

в складі: головуючого - судді Воробйова В.В.,

за участю секретаря Жигарової Д.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Вінниці цивільну справу за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення кредитної заборгованості, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення кредитної заборгованості, мотивуючи позов тим, що 18.11.2013 року між сторонами було укладено договір про надання банківських послуг, який складається із анкети-заяви, умов та правил надання банківських послуг, тарифів банку, згідно з якими відповідачу було відкрито кредитний рахунок та встановлено початковий кредитний ліміт у розмірі, що зазначений у довідці про зміну умов кредитування та обслуговування картрахунку. Відповідно до умов договору відповідач отримала кредитну карту «Універсальна GOLD». У подальшому розмір кредитного ліміту збільшився до 2000,00 грн.

Щодо встановлення та зміни кредитного ліміту банк керувався п.п. 2.1.1.2.3, 2.1.1.2.4 Договору, на підставі яких відповідач при укладенні договору дав свою згоду, щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту та його зміну за рішенням та ініціативою банку.

Відповідач ОСОБА_1 не виконував належним чином умови договору, у зв`язку з чим у нього утворилася заборгованість, яка станом на 27.10.2020 року становить 42896,08 грн., яка складається з: 36391,56 грн. - заборгованості за тілом кредита, в тому числі 36391,56 грн. - заборгованості за простроченим тілом кредита, 6504,52 грн. - заборгованості за простроченими відсотками. Оскільки на даний час відповідач продовжує ухилятись від виконання своїх зобов`язань і не погашає заборгованість за договором про надання банківських послуг, що є порушенням законних прав та інтересів банку, тому позивач змушений був звернутися в суд з даним позовом.

Слід відзначити, що заочним рішенням суду від 06.07.2021 року вказаний позов було задоволено, проте ухвалою суду від 11.05.2022 року зазначене заочне рішення було скасовано та призначено справу до розгляду за правилами загального позовного провадження.

Представник позивача в судове засідання не з`явився, але подав до суду заяву, в якій просив судове засідання провести за його відсутності, позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити.

Згідно із ч. 3 ст. 211 ЦПК України, учасник справи має право заявляти клопотання про розгляд справи за його відсутності.

Відповідач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився, проте його представник повторно подав заяву про відкладення розгляду справи для вирішення спору мирним шляхом. При цьому, доказів на підтвердження цього суду надано не було.

Суд звертає увагу, що представником відповідача не було надано доказів поважності причин неявки в попереднє судове засідання.

За змістом п. 2 ч. 3 ст. 223 ЦПК України якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника), крім відповідача, незалежно від причин неявки.

Виходячи з викладеного вище, та враховуючи тривалість провадження у справі, а також не подання відповідачем та його представником заяв про розгляд справи за їх відсутності, суд дійшов висновку про можливість розгляду справи по суті на підставі матеріалів, які містяться у справі.

Заяви представника відповідача про відкладення розгляду справи, що призначався на 05.09.2022 року та на 26.09.2022 року, свідчать про те, що представник відповідача був належним чином повідомлений про зазначені судові засідання.

Згідно ч. 5 ст. 130 ЦПК України вручення судової повістки представникові учасника справи вважається врученням повістки і цій особі.

Представник відповідача впродовж встановленого судом строку подав відзив на позовну заяву, у якому зазначив, що заперечує проти позовних вимог та вважає, що вони не підлягають повному задоволенню з наступних підстав. Представник відповідача вважає кредитний договір нікчемним, оскільки він має бути укладений у письмовій формі та скріплений підписами сторін та печаткою банку, в тому числі додатки до договору, а саме і Умови та правила надання банківських послуг та Правила користування платіжною карткою, також мають відповідати вимогам письмового правочину, тобто скріпленні підписами сторін та печаткою банку. Однак надані до справи Правила та умови кредитування таким вимогам не відповідають. Представник зазначає, що при оформленні документів на отримання пластикової картки, ОСОБА_1 не підписував кредитного договору та додатків до нього, в тому числі графіку погашення тощо.

Договір укладено з порушенням вимог Закону України «Про захист прав споживачів» в частині недотримання істотних умов, які обов`язкові для кредитних договорів, чим були порушені права відповідача як споживача фінансових послуг, зокрема умови цього договору не містять відомості щодо детального розпису загальної вартості кредиту, як цього вимагає ч. 4 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», а графік повернення кредиту та сплати процентів по договору кредиту, який є його невід`ємною частиною, не було укладено взагалі. Враховуючи викладене, кредитний договір між сторонами є нікчемним. З огляду на те, що між сторонами фактично відсутній кредитний договір, тому сторони мають виходити із положень заяви-анкети укладеної між сторонами від 18.11.2013 року щодо видачі кредитної карти. Інших умов щодо кредитування дана заява не передбачає. Інших доказів щодо укладення в подальшому нового договору або заяви про видачу нової кредитної картки не надано. У анкеті-заяві позичальника від 18.11.2013 року процентна ставка не зазначена. Крім того, у цій заяві, відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру. В такому випадку банк має право на повернення виданих коштів та стягнення процентів передбачених положеннями статей 625 та 1048 ЦК України, якщо такі вимоги банк заявив у своїй позовній заяві про стягнення боргу. Також представник зазначив, що Умови та правила надання банківських послуг неодноразово змінювалися, тому кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з і Умови у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову. Надана позивачем довідка-розрахунок не є належним доказом, який підтверджує наявність чи відсутність заборгованості, а також встановлює розмір заборгованості, оскільки такими доказами можуть бути виключно первинні документи. Крім того, позивач не має права вимагати сплати кредитних грошових коштів, оскільки строк виконання кредитного зобов`язання ще не настав, а щодо позовної вимоги про дострокове повернення грошових коштів, то така вимога не була отримана відповідачем, що є перешкодою для подання позову. З огляду на викладене, представник відповідача просив в задоволенні позовних вимог АТ КБ «ПриватБанк» про стягнення кредитної заборгованості відмовити частково, а саме в частині стягнення простроченої заборгованості за простроченими відсотками у розмірі 6504,52 грн.

Представником позивача було надіслано суду відповідь на відзив, зі змісту якої вбачається, що при укладенні договору вся необхідна інформація про умови кредитування та сукупну вартість кредиту була доведена до відома позичальника, що підтверджується його підписом у Анкеті-заяві про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг. Підписавши заяву банк та клієнт приєдналися і зобов`язалися виконувати умови, викладені в Умовах та Правилах надання банківських послуг, Тарифах банку - Договір банківського обслуговування в цілому. Тобто, зміст кредитного договору зафіксовано в декількох документах, що не суперечить чинному законодавству України. З моменту оформлення кредитного договору пройшло вісім років, позичальник в банк не звертався за фактом неправильного нарахування відсотків, що свідчить про те, що він знав про розмір процентних ставок та інші умови обслуговування і повністю з ними погодився, про що свідчить факт підписання договору, користування кредитними грошовими засобами та погашення, які він здійснював. Закон України «Про захист прав споживачів» не поширюється на спірні правовідносини, оскільки грошові кошти надавалися відповідачу у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку. Виписка по картковому рахунку (має статус первинного документа) та розрахунок заборгованості є належними та допустимими доказами по справі. При цьому, відповідачем розрахунок заборгованості не спростований, контр розрахунок не наданий, судово-економічні експертизи по справі не призначались. Доводи відповідача про те, що договір ним не підписувався та не укладався, можуть бути підставою для визнання його судом недійсним. Однак, позов про визнання кредитного договору недійсним у встановленому порядку не заявлявся. З огляду на викладене просив задовольнити позовні вимоги банку у повному обсязі.

Згодом, під час розгляду справи, представником позивача було надіслано до суду заяву про уточнення позовних вимог, відповідно до якої банк просив стягнути з ОСОБА_1 на його користь заборгованість за договором №б/н від 18.11.2013 року в розмірі 27958,08 грн. (27958,08 грн. - заборгованість за тілом кредиту; в тому числі 27958,08 грн. - заборгованість за простроченим тілом кредиту), а також понесені позивачем судові витрати (Т.2 а.с. 44).

Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Правилами ст. 12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 5 ст. 81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Судом встановлено, що 18.11.2013 року сторони уклали кредитний договір б/н, відповідно до якого відповідач ОСОБА_1 отримав кредит у розмірі, що зазначений у довідці про зміну умов кредитування та обслуговування картрахунку, у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок (Т. 1 а.с. 15, 107, 108). Відповідач підтвердив свою згоду на те, що він був ознайомлений з «Умовами та правилами надання банківських послуг», а також «Тарифами». Крім того відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана ним заява разом з Пам`яткою клієнта, «Умовами та правилами надання банківських послуг», а також «Тарифами» складає між ним та банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві.

Надана суду копія Анкети-заяви про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг у ПриватБанк від 18.11.2013 року містить лише погодження про укладення договору про надання банківських послуг, однак не містить даних про отримання відповідачем кредиту, про відкриття кредитного рахунку та про видачу кредитної картки відповідачу. В Анкеті-заяві відсутні відомості щодо виданої відповідачу кредитної картки (вид картки) та відомості щодо розміру бажаного кредитного ліміту за платіжною картою.

Зазначені обставини унеможливлюють встановлення судом розміру отриманого кредиту, тривалості пільгового періоду по кредиту, розміру процентної ставки за користування кредитом, розміру обов`язкового щомісячного платежу та розміру неустойки за несвоєчасне погашення кредиту тощо.

Згідно з наданим позивачем розрахунком заборгованість відповідача перед ним за договором від 18.11.2013 року № б/н станом на 29.06.2022 року становить 27958,08 гривні, з яких: 27958,08 гривень - заборгованість за тілом кредита, в тому числі 27958,08 грн. - заборгованість за простроченим тілом кредиту (Т. 2 а.с. 52). В зв`язку з цим, на думку позивача між ним та відповідачем виник спір з приводу повернення грошових коштів, отриманих у кредит.

Суд звертає увагу, що виписка по договору, яка міститься в матеріалах справи (Т. 1 а.с. 61-71), є первинним документом та належним доказом щодо наявності заборгованості за кредитним договором. Так, згідно із нормою Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність» підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі. Разом з тим, відповідно до пункту 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 04 липня 2018 року № 75, виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. Таким чином, виписка з карткового рахунку, що міститься в матеріалах справи є належним та допустимим доказом у справі, що підтверджують рух коштів по конкретному банківському рахунку, вміщує записи про операції, здійснені протягом операційного дня, та є підтвердженням виконаних за день операцій.

Таким чином, надана банком виписка за картковим рахунком позичальника, підтверджує обставини видачі кредиту та його розміру, а також заборгованість по кредиту, розмір якої відображено у детальному розрахунку та не спростовано будь-яким контррозрахунком відповідача. Клопотань про проведення судово-економічної експертизи, відповідач не заявляв.

Частиною першою статті 15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно з частиною першою статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Суд також може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно з частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (у цьому випадку АТ КБ «ПриватБанк»).

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

За змістом статті 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

За змістом частини першої статті 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Таким чином, у разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами поділяються на встановлені законом (розмір та підстави, стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави, стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив, зокрема, крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримав у борг позичальник), стягнути складові його повної вартості, а саме: заборгованість за тілом кредиту та заборгованість за простроченими відсотками.

Позивач, обґрунтовуючи право вимоги у цій частині, у тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості, посилався на витяг з Тарифів Банку та витяг з Умов та Правил надання батьківських послуг в ПриватБанку, які розміщені на сайті (https://privatbank.ua), як невід`ємні частини спірного договору.

Витягом з Умов та Правил надання батьківських послуг у ПриватБанку, які розміщені на сайті (https:// www.privatbank.ua), що надані позивачем на підтвердження позовних вимог, визначено, у тому числі: пільговий період користування коштами, процентна ставка, права та обов`язки клієнта (позичальника) і банку, відповідальність сторін, зокрема пеня за несвоєчасне погашення кредиту та/або процентів, штраф за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язань та їх розміри і порядок нарахування.

При цьому матеріали справи не містять підтверджень, що саме цей витяг з Умов та Правил розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та щодо сплати неустойки (пені, штрафів), та, зокрема, саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви, розмірах і порядку нарахування.

Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в Умови та Правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15) і не спростовано позивачем при розгляді вказаної справи.

Суд звертає увагу на те, що в даному випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та Правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua), неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» у період - з часу виникнення спірних правовідносин до моменту звернення до суду із вказаним позовом, тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Умов та Правил у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.

З урахуванням наведеного, матеріали справи не містять підтверджень, що саме доданий до позовної заяви витяг з Умов та Правил, які надав банк, відповідач розумів та ознайомився і погодився з ним, підписуючи заяву-анкету про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку.

Такі висновки відповідають правовій позиції, викладеній у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17 (провадження № 14-131цс19).

Також слід звернути увагу, що надані позивачем (банком) докази взагалі не містили умов, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та щодо сплати неустойки (пені, штрафів).

За вказаних обставин, враховуючи твердження представника відповідача, суд приходить до висновку про відсутні правові підстави для стягнення з відповідача на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованості за простроченими відсотками в розмірі 6504,52 грн, у зв`язку з безпідставністю позовних вимог у цій частині через відсутність передбаченого обов`язку відповідача по їх сплаті в анкеті-заяві від 18.11.2013 року, оскільки витяг з Умов та правил надання банківських послуг в «ПриватБанку» ресурс: архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті: www.privatbank.ua/terms/, не можуть вважатися складовою частиною спірного кредитного договору.

Разом з тим, представником позивача було подано заяву про уточнення позовних вимог, відповідно до якої банком не заявляється вимога про стягнення з відповідача заборгованості за простроченими відсотками, тому судом не вирішується ця вимога.

З приводу вимоги про стягнення заборгованості за простроченим тілом, то слід зазначити наступне.

Представником позивача було подано суду заяву про уточнення позовних вимог та заявлена вимога про стягнення з відповідача 27958,08 грн. заборгованості за простроченим тілом кредиту.

Слід відзначити, що представником відповідача не заперечується факт отримання кредитних коштів та визнається обов`язок щодо погашення заборгованості за тілом кредиту, в зв`язку з чим дана вимога підлягає задоволенню.

Таким чином, суд вважає обґрунтованою вимогою позивача про стягнення з відповідача боргу за кредитним договором про надання банківських послуг на загальну суму 27958,08 грн. станом на 29.06.2022 року.

При подачі позову до суду позивачем було сплачено судовий збір в розмірі 2102,00 грн., тому відповідно до ст. 141 ЦПК України, сума сплаченого судового збору підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 15, 16, 207, 526, 626, 628, 633, 634, 638, 1048, 1049, 1050, 1054, 1055, 1056-1 ЦК України, ст.ст. 12, 13, 76-81, 89, 141, 211, 263-265, 352, 354 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В :

Позов Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення кредитної заборгованості ? задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором про надання банківських послуг №б/н від 18.11.2013 року в розмірі 27958,08 грн. (двадцять сім тисяч дев`ятсот п`ятдесят вісім гривень 08 коп.) станом на 29.06.2022 року.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» витрати на оплату судового збору в сумі 2102,00 грн. (дві тисячі сто дві гривні 00 коп.).

Рішення може бути оскаржене шляхом подачі апеляційної скарги до Вінницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач: Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк», місцезнаходження: 01001, м. Київ, вул. Грушевського, 1Д, .

Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 .

Повний текст судового рішення складений 26.09.2022 року.

Суддя: