ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 вересня 2022 року м.Суми

Справа №573/234/22

Номер провадження 22-ц/816/813/22

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Собини О. І. (суддя-доповідач),

суддів - Кононенко О. Ю. , Криворотенка В. І.

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційні скарги ОСОБА_1

на рішення Білопільського районного суду Сумської області від 10 червня 2022 року у складі судді Свиргуненко Ю.М., ухваленого в м. Білопілля Сумської області,

в цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції України в Сумській області, Державної казначейської служби України про відшкодування майнової шкоди,

В С Т А Н О В И В:

У лютому 2022 року ОСОБА_1 звернулася до суду з вказаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що в провадженні Білопільського ВП ГУНП в Сумській області перебувало кримінальне провадження №0000461, внесено до ЄРДР 01 вересня 2020 року за її заявою від 12 серпня 2020 року, на виконання ухвали слідчого судді Білопільського районного суду Сумської області від 27 серпня 2020 року, в якій вона повідомила про вчинення злочину за попередньою змовою групою осіб, шляхом підроблення (зміни) заповіту, який посвідчив головний лікар КНП Білопільської районної ради «Білопільська ЦРЛ» Мартиненко Ю.І. в присутності інших осіб. Попередня правова кваліфікація кримінального правопорушення - ч. 3 ст. 358 КК України. Слідчим неодноразово виносилася постанова про закриття кримінального правопорушення з підстав відсутності події кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 358 КК України, а саме: від 19 вересня 2020 року, 12 грудня 2020 року, 27 травня 2021 року, 25 листопада 2021 року та 23 грудня 2021 року, які скасовувалися прокурором та слідчими суддями за результатами поданих нею скарг.

27 січня 2022 року слідчим СВ ВП №1 (м. Білопілля) Сумського РУП ГУНП в Сумській області Бакум Т.М. винесено постанову про закриття кримінального провадження у зв`язку із закінченням строку досудового розслідування, визначеного статтею 219 КПК України.

Вважає, що бездіяльність слідчого СВ ВП № 1 (м. Білопілля) Сумського РУП ГУНП в Сумській області Бакум Т.М. призвела до пропуску строку досудового розслідування, втрати доказів, втрати і пошкодження спадкового майна, не притягнення винних осіб до кримінальної відповідальності. Бездіяльність та незаконні рішення слідчого Бакум Т.М. про закриття кримінального провадження, пропущення строку досудового розслідування, змусили її скористатися правовою допомогою з метою захисту своїх прав потерпілої шляхом оскарження незаконних дій у судовому порядку, що призвело до завдання їй матеріальної шкоди у виді витрат на правову допомогу для відновлення своїх порушених прав.

Розмір матеріальної шкоди у вигляді витрат на правову допомогу становить 11 000 грн та складається з наступного: 1) складання скарги на постанову про закриття кримінального провадження від 27 травня 2021 року; 2) участь у судовому засіданні по розгляду скарги на постанову про закриття кримінального провадження від 27 травня 2021 року (включаючи підготовку); 3) складання скарги на постанову про закриття кримінального провадження від 25 листопада 2021 року; 4) участь у судовому засідання по розгляду скарги на постанову про закриття кримінального провадження від 25 листопада 2021 року (включаючи підготовку); 5) складання скарги на постанову про закриття кримінального провадження від 12 грудня 2021 року; 6) участь у судовому засіданні по розгляду скарги на постанову про закриття кримінального провадження від 12 грудня 2021 року (включаючи підготовку); 7) складання скарги на постанову про закриття кримінального провадження від 23 грудня 2021 року; 8) участь у судовому засіданні по розгляду скарги на постанову про закриття кримінального провадження від 23 грудня 2021 року (включаючи підготовку).

Посилаючись на вищевикладені обставини, на підставі ст. ст. 22, 1173, 1174, ч. 6 ст. 1176 ЦК України позивач просила стягнути з Державного бюджету України, шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку Державної казначейської служби України на її користь майнову шкоду в сумі 11 000 грн, а також судові витрати у тому числі за надання правової допомоги.

Рішенням Білопільського районного суду Сумської області від 10 червня 2022 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Не погодившись із рішенням суду, ОСОБА_1 подано апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на його незаконність та невмотивованість, невідповідність висновків суду обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити в повному обсязі.

Свої доводи обґрунтовує тим, що судом першої інстанції застосовано норми Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури, суду», що не підлягає застосуванню, натомість не застосував закон якими врегульовано спірні правовідносини, а саме: ст. 56 Конституції України, ст.ст. 1167, 1173, 1174, 1176 ЦК України.

Зазначає, що право на відшкодування судових витрат в кримінальному провадженні на підставі норм кримінально-процесуального закону вона втратила після закриття кримінального провадження. А тому, на переконання позивача, понесені нею витрати є шкодою, завданою ГУНП в Сумській області та підлягають відшкодуванню в порядку ЦК України.

Відзиву на апеляційну скаргу в установлений судом строк подано не було.

Відповідно до ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.

Перевіривши законність й обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, дослідивши матеріли справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Частиною 1 статті 367 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

У справі, що переглядається, суд першої інстанції встановив,що 01 вересня 2020 року на підставі ухвали слідчого судді Білопільського районного суду Сумської області до Єдиного реєстру досудових розслідувань внесені відомості про кримінальне правопорушення за №0000461, за фактом підроблення документів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , за ознаками складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 358 КК України (матеріали кримінального провадження, арк. 1).

Постановою слідчого Білопільського ВП Сумського РВП ГУНП в Сумській області Ільїнського М.В. від 19 вересня 2020 року вказане кримінальне провадження закрите на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України, у зв`язку з відсутністю в діянні складу кримінального правопорушення (а. с. 6).

13 листопада 2020 року адвокат Пашков С.І. в інтересах потерпілої ОСОБА_1 подав до Білопільського районного суду скаргу на постанову слідчого від 19 вересня 2019 року про закриття кримінального провадження №0000461 з підстав неповноти досудового розслідування (а. с. 7-9).

Ухвалою слідчого судді Білопільського районного суду від 17 листопада 2020 року провадження в справі за вищевказаною скаргою закрито у зв`язку з самостійним скасуванням прокурором оскаржуваної постанови про закриття кримінального провадження (а. с. 10).

Постановою слідчого Білопільського ВП Сумського РВП ГУНП в Сумській області від 12 грудня 2020 року кримінальне провадження №0000461 від 01 вересня 2020 року закрите на підставі п. 1 ч. 1 ст. 284 КПК України, у зв`язку з встановленою відсутністю події кримінального правопорушення (а. с. 11-13).

22 грудня 2020 року адвокат Дорожинець Н.Г. в інтересах потерпілої ОСОБА_1 звернулася до Білопільського районного суду із скаргою на постанову слідчого від 12 грудня 2020 року про закриття кримінального провадження №0000461 (а. с. 14-15).

Ухвалою слідчого судді Білопільського районного суду від 24 грудня 2020 року скаргу адвоката Дорожинець Н.Г. в інтересах потерпілої ОСОБА_1 задоволено. Скасовано постанову слідчого Білопільського ВП Сумського РВП ГУНП України в Сумській області Ільїнського М.В. від 12 грудня 2020 року про закриття кримінального провадження №0000461, у зв`язку з тим, що досудове розслідування проведено без всебічного, повного та об`єктивного дослідження всіх обставин справи (а. с. 16-17).

Постановою слідчого СВ ВП №1 (м. Білопілля) Сумського РУП ГУНП в Сумській області Бакум Т.М. від 27 травня 2021 року кримінальне провадження №0000461 закрито на підставі п. 1 ч. 1 ст. 284 КПК України, у зв`язку з встановленою відсутністю події кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 358 КК України (а. с. 18-22).

06 червня 2021 року адвокат Дорожинець Н.Г. оскаржила вказану постанову в судовому порядку (а. с. 23-24).

Ухвалою слідчого судді Білопільського районного суду від 18 червня 2021 року скаргу адвоката Дорожинець Н.Г. задоволено. Постанову слідчого Бакум Т.М. від 27 травня 2021 року про закриття кримінального провадження №0000461 скасовано у зв`язку з неповнотою проведеного досудового розслідування (а. с. 26-27).

25 листопада 2021 року слідчим СВ ВП №1 (м. Білопілля) Сумського РУП ГУНП в Сумській області Бакум Т.М. винесено постанову про закриття означеного вище кримінального провадження у зв`язку з установленою відсутністю події кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 358 КК України, на підставі п. 1 ч. 1 ст. 284 КПК України (а. с. 28-32).

Не погоджуючись з вищевказаною постановою, 06 грудня 2021 року адвокат Дорожинець Н.Г. подала до суду скаргу, яку задоволено ухвалою слідчого судді Білопільського районного суду від 08 грудня 2021 року (а. с. 33-37, 39).

Постановою слідчого СВ ВП №1 (м. Білопілля) Сумського РУП ГУНП в Сумській області від 23 грудня 2021 року кримінальне провадження №0000461 закрито на підставі п. 1 ч. 1 ст. 284 КПК України, у зв`язку з відсутністю події кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 358 КК України (а. с. 41-45).

17 січня 2022 року адвокат Дорожинець Н.Г. в інтересах потерпілої ОСОБА_1 подала до Білопільського районного суду скаргу на постанову слідчого від 23 грудня 2021 року про закриття кримінального провадження (а. с. 46-49).

Ухвалою слідчого судді Білопільського районного суду від 19 січня 2022 року скаргу адвоката Дорожинець Н.Г. задоволено, зазначену вище постанову слідчого скасовано у зв`язку з неповнотою досудового розслідування (а. с. 51-52).

27 січня 2022 року слідчим СВ ВП №1 (м. Білопілля) Сумського РУП ГУНП в Сумській області Бакум Т.М. винесено постанову про закриття кримінального провадження, зареєстрованого 01 вересня 2020 року в Єдиному реєстрі досудових розслідувань за №0000461, на підставі абз. 2 п. 10, ч. 1 ст. 284 КПК України, у зв`язку з закінченням строку досудового розслідування, визначеного ст. 219 КПК України, коли жодній особі не було повідомлено про підозру (а. с. 54-59).

Крім того, з матеріалів справи вбачається, що 29 грудня 2021 року адвокат Дорожинець Н.Г. зверталася до Сумської обласної прокуратури із скаргою на бездіяльність слідчого та процесуального керівника у вказаному вище кримінальному провадженні, в якій просила притягнути останніх до дисциплінарної відповідальності через те, що вони не вжили заходів щодо розкриття злочину, не провели вчасно всі необхідні слідчі дії та пропустили строк досудового розслідування у кримінальному провадженні (а. с. 60-61).

30 грудня 2021 року вказана скарга скерована для розгляду до Сумської окружної прокуратури (а. с. 62-64).

Згідно з листом заступника керівника Сумської окружної прокуратури В. Кригіна №54/1-1034-22 від 26 січня 2022 року копію скарги адвоката Дорожинець Н.Г. на дії слідчого та процесуального керівника від 29 грудня 2022 року для перевірки доводів в частині законності дій працівників СВ ВП №1 (м. Білопілля) Сумського РУП ГУНП в Сумській області 04 січня 2022 року направлено до СВ Сумського РУП ГУНП в Сумській області. Під час перевірки порушень в діях прокурорів у кримінальному провадженні №0000461 від 01 вересня 2020 року не виявлено. З метою подальшого розслідування окремих фактів, які були предметом дослідження у кримінальному провадженні №0000461, зокрема щодо незаконного заволодіння ОСОБА_3 спільно з невстановленою особою майном ОСОБА_4 шляхом вчинення шахрайських дій, 26 січня 2022 року внесені відомості до ЄРДР за №0000021 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України та розпочато кримінальне провадження (а. с. 65-66).

04 листопада 2020 року ОСОБА_1 уклала з адвокатом Дорожинець Н.Г. договір про надання правових послуг захисника у кримінальному процесі №9/к, яким уповноважила останню представляти її інтереси протягом досудового слідства та судового розгляду кримінального провадження (а. с. 67-68).

Відповідно до додаткової угоду до вищевказаного договору від 10 червня 2021 року, ОСОБА_1 доручила адвокату Дорожинець Н.Г. представляти її інтереси протягом досудового слідства та судового розгляду кримінального провадження у першій, другій та третій інстанціях (а. с. 69).

Згідно з фактичним розрахунком витрат на правову допомогу відповідно до вказаних договорів та квитанцій до прибуткових касових ордерів №138 від 16 червня 2021 року, №141 від 18 червня 2021 року, №167 від 06 грудня 2021 року, №170 від 08 грудня 2021 року, №174 від 22 грудня 2021 року, №177 від 24 грудня 2021 року, №178 від 17 січня 2022 року та №179 від 19 грудня 2022 року ОСОБА_1 сплатила адвокату Дорожинець Н.Г. наступні суми за надання правової допомоги: 2 000 грн за складання скарги на постанову про закриття кримінального провадження від 27 травня 2021 року; 750 грн за участь у судовому засіданні по розгляду скарги на постанову про закриття кримінального провадження від 27 травня 2021 року (включаючи підготовку); 2 000 грн за складання скарги на постанову про закриття кримінального провадження від 25 листопада 2021 року; 750 грн за участь у судовому засіданні по розгляду скарги на постанову про закриття кримінального провадження від 25 листопада 2021 року (включаючи підготовку); 2 000 грн за складання скарги на постанову про закриття кримінального провадження від 12 грудня 2021 року; 750 грн за участь у судовому засіданні по розгляду скарги на постанову про закриття кримінального провадження від 12 грудня 2021 року (включаючи підготовку); 2 000 грн за складання скарги на постанову про закриття кримінального провадження від 23 грудня 2021 року; 750 грн за участь у судовому засіданні по розгляду скарги на постанову про закриття кримінального провадження від 23 грудня 2021 року (включаючи підготовку) (а. с. 76-78, 85-92).

Ухвалюючи оскаржуване рішення та відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що витрати, пов`язані із наданням правової допомоги (оплата послуг адвоката) не є тотожними реальним збиткам (грошовій вартості втраченого майна та додаткових витрат на його відновлення) та не набувають відповідних ознак унаслідок не реалізації права на їх відшкодування у передбаченому законом порядку.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, так як вони відповідають обставинам справи та вимогам закону.

Відповідно до ст. 56 Конституції України кожному гарантовано право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

За змістом ст. 22 ЦК України, яку позивач визначила підставою позову, збитками визнаються витрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

За загальними положеннями, наведеними у ст. 1166 цього Кодексу, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування або посадовою особою відповідного органу визначені у ст. ст. 1173, 1174 Цивільного кодексу України, за змістом яких шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування чи посадовою особою відповідного органу при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

Статті 1173 і 1174 ЦК України є спеціальними і передбачають певні особливості, характерні для розгляду справ про деліктну відповідальність органів державної влади та посадових осіб, які відмінні від загальних правил деліктної відповідальності. Так, зокрема, цими правовими нормами передбачено, що для застосування відповідальності посадових осіб та органів державної влади наявність їх вини не є обов`язковою. Втім, ці норми не заперечують обов`язкової наявності інших елементів складу цивільного правопорушення, які є обов`язковими для доказування у спорах про стягнення збитків.

Необхідною підставою для притягнення органу державної влади до відповідальності у виді стягнення шкоди є наявність трьох умов: неправомірні дії цього органу, наявність шкоди та причинний зв`язок між неправомірними діями і заподіяною шкодою, і довести наявність цих умов має позивач, який звернувся з позовом до суду про стягнення шкоди на підставі ст. 1173 Цивільного кодексу України.

Дії (бездіяльність) відповідного органу, внаслідок яких (якої) було завдано шкоди, є основним предметом доказування та, відповідно встановлення у цій справі, оскільки відсутність такого елемента делікту свідчить про відсутність інших складових цієї правової конструкції та про відсутність самого заподіяння шкоди як юридичного факту, внаслідок якого виникають цивільні права та обов`язки (стаття 11 ЦК України).

Право кожної особи на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу передбачено у статті 16 ЦК України.

Позовом у процесуальному сенсі є звернення до суду з вимогою про захист своїх прав та інтересів, який складається із двох елементів: предмета і підстави позову.

Предметом позову є певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, а підставою позову - факти, які обґрунтовують вимогу про захист права чи законного інтересу. При цьому особа, яка звертається до суду з позовом, самостійно визначає у позовній заяві, яке її право чи охоронюваний законом інтерес порушено особою, до якої пред`явлено позов, та зазначає, які саме дії необхідно вчинити суду для відновлення порушеного права. В свою чергу, суд має перевірити доводи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, у тому числі щодо матеріально-правового інтересу у спірних відносинах, і у разі встановлення порушеного права з`ясувати, чи буде воно відновлено у заявлений спосіб.

Для визначення предмета позову як способу захисту права чи інтересу важливим є перелік способів захисту цивільного права та інтересу, наведений у ЦК України, за змістом якої способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, визнання права, припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення, визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, тощо. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

З урахуванням цих правових норм правом звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Отже, суд повинен установити, чи були порушені, невизнані або оспорювані права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від встановленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

ОСОБА_1 звернулася до суду із вимогою про стягнення з Державного бюджету України 11000 грн шкоди (збитків), завданої внаслідок неправомірних дій службової особи органу досудового розслідування, на підставі, зокрема, ст. ст. 22, 1173 ЦК України, обґрунтовуючи свої вимоги документальним підтвердженням витрат на оплату послуг ОСОБА_5 , пов`язаних із наданням правової допомоги під час проведення досудового розслідування та судового розгляду кримінального провадження №0000461.

Отже, за змістом позовної заяви позивач ототожнює розмір майнової шкоди із витратами на оплату правової допомоги за договорами про надання правових послуг представника у кримінальному провадженні від 04 листопада 2020 року та додаткової угоди до нього.

За змістом ч. 1 ст. 26 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги.

До договору про надання правової допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права (частина 3 статті 27 цього Закону).

У статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» передбачено, що гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару, підстави для зміни його розміру, порядок сплати, умови повернення тощо визначаються у договорі про надання правової допомоги.

Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. У випадках, передбачених законом, ця допомога надається безоплатно. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

У рішенні Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) від 23.01.2014 у справі "East/West Alliance Limited" проти України" (заява N 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (пункт 268).

У зазначеному рішенні ЄСПЛ також підкреслено, що угода, за якою клієнт адвоката погоджується сплатити в якості гонорару певний відсоток від суми, яку присудить позивачу суд - у разі якщо така сума буде присуджена та внаслідок якої виникають зобов`язання виключно між адвокатом та його клієнтом, не може бути обов`язковою для Суду, який повинен оцінити рівень судових та інших витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою (пункт 269).

Згідно з пунктом 4 частини першої статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Водночас згідно з процесуальним законодавством встановлено види судових витрат, порядок їх розподілу тощо.

Так, відповідно до ч. 1 ч. 1 ст. 118, ч. 2 ст. 120 КПК України процесуальні витрати складаються із витрат на правову допомогу.

Витрати, пов`язані з оплатою допомоги представника потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача та юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які надають правову допомогу за договором, несе відповідно потерпілий, цивільний позивач, цивільний відповідач, юридична особа, щодо якої здійснюється провадження.

Частиною 1 статті 126 КПК України встановлено, що суд вирішує питання щодо процесуальних витрат у вироку суду або ухвалою.

За змістом зазначених норм за своєю правовою природою витрати на правову допомогу, що ґрунтуються на договірних відносинах, можуть бути відшкодовані виключно у спосіб, передбачений процесуальним законодавством.

Витрати, зокрема, пов`язані з оплатою правової допомоги адвоката є такими, що понесені особою у зв`язку із реалізацією своїх процесуальних прав при розгляді певної справи у суді. Такі витрати процесуальним законом віднесено до судових витрат, вони відшкодовуються в порядку, передбаченому відповідним процесуальним законом; їх не можна визнати збитками чи шкодою у розумінні положень цивільного законодавства України й вони не можуть бути стягнуті за позовною вимогою в іншому провадженні.

Аналогічну правову позицію закріплено у постановах Верховного Суду України від 20.05.2009 у справі N 6-3261св08, від 27.01.2010 у справі N 6-11633св09, від 03.02.2010 у справі N 6-15773св09.

У пункті 6.19 постанови Великої Палати Верховного Суду від 14.04.2020 у справі N 925/1196/18 зазначено, що за висновками Великої Палати Верховного Суду процесуальні витрати, понесені у судовому провадженні, не є збитками, що можуть бути стягнуті шляхом подання цивільного позову; такі витрати розподіляються виключно за правилами, встановленими процесуальним законодавством (пункт 29 постанови Великої Палати Верховного Суду від 21.11.2018 у справі N 462/6473/16-ц за провадженням N 14-400 цс 18, пункт 45 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18.12.2019 у справі N 688/2479/16-ц за провадженням N 14-447цс19, пункт 20 постанови Великої Палати Верховного Суду від 29.05.2019 у справі N 489/5045/18 за провадженням N 14-191 цс 19).

Таким чином, з огляду на те, що законодавством не передбачено можливості стягнення витрат на оплату правової допомоги під час проведення досудового розслідування кримінального провадження у порядку цивільного судочинства, як і немає правових підстав для ототожнення витрат на правову допомогу і шкоди (збитків) у розумінні положень чинного законодавства, суд першої інстанції дійшов до обґрунтованого висновку про відсутність правих підстав для задоволення позовних вимог.

Помилкове посилання суду першої інстанції на положення ст.ст. 3, 4 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури, суду», що не підлягають застосування до спірних правовідносин, не призвело до неправильного вирішення спору та не є підставою для зміни чи скасування законного та обґрунтованого рішення суду.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин, колегія суддів визнає, що суд першої інстанції всебічно і повно з`ясував, обставини, що мають значення для справи і доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про порушення судом норм матеріального чи процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

В зв`язку з тим, що ціна позову в даній справі не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, справа згідно п. 1 ч. 6 ст. 19 ЦПК України є малозначною і в силу вимог п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України ухвалене по ній апеляційним судом судове рішення не підлягає касаційному оскарженню.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381 - 384, 389 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, рішення Білопільського районного суду Сумської області від 10 червня 2022 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і не підлягає касаційному оскарженню.

Головуючий - О. І. Собина

Судді: О. Ю. Кононенко

В. І. Криворотенко