Справа №489/851/21
Провадження №2/489/165/22
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 вересня 2022 року м. Миколаїв

Ленінський районний суд міста Миколаєва у складі:

головуючого судді Рум`янцевої Н.О.,

із секретарем судових засідань Назаровою С.Д.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Миколаєві в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності в порядку спадкування за законом та за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про визнання права власності

В С Т А Н О В И В:

Позивачка ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, яким просила визнати за нею право власності на Ѕ частку домоволодіння АДРЕСА_1 , що складається з: житлового будинку літ. А-1, загальною площею 106,6 кв. м., житловою площею 50,2 кв. м.; вбиральні літ. В; гараж-сарай-погріб літ. Д, душ літ. Г; навіс літ Л, огорожі № 1-4; огорожі № 5, 1, в порядку спадкування за законом після смерті батька ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . Мотивуючи свої вимоги тим, що її батьку ОСОБА_4 належали на праві власності житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами АДРЕСА_2 та житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами АДРЕСА_1 . ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її батько ОСОБА_4 . Після його смерті відкрилася спадщина, зокрема, на вищевказані житлові будинки. 18 лютого 2020 року її брат ОСОБА_2 звернувся до приватного нотаріуса з заявою про прийняття спадщини після смерті батька ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . Вона, 28 лютого 2020 року звернулася до приватного нотаріуса з заявою про прийняття спадщини після смерті батька ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . Приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Ягужинською К.Т. 24 грудня 2020 року видано їй та брату свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 на житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами АДРЕСА_2 . В той же час, приватним нотаріусом Ягужинською К.Т. було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок АДРЕСА_1 , у зв`язку з тим, що в наданих правовстановлюючих документах значиться житловий будинок АДРЕСА_3 , в технічному паспорті на будинок садибного типу з господарськими будівлями і спорудами, виготовленого ТОВ «Укр Юр Тех» станом на 24.12.2020, інвентаризаційна справа № 20777 значиться житловий будинок АДРЕСА_1 . Існування різних варіантів нумерації житлового будинку унеможливлює встановити дійсний юридичний факт. З метою з`ясування обставин, було сформовано інформаційну довідки з Державного реєстру, з якої вбачається, що власницею житлового будинку АДРЕСА_3 є ОСОБА_5 та вказаний житловий будинок має різну характеристику.

27 травня 2021 року ОСОБА_3 звернулася до суду з позовною заявою, якою просила визнати за нею право власності на Ѕ частку домоволодіння АДРЕСА_1 , яке складається з: житлового будинку літ. А-1, загальною площею 106,6 кв. м., житловою площею 50,2 кв. м.; вбиральні літ. В; гаражу-сараю-погрібу літ. Д-2; душ літ. Г; навіс літ. Л; огорожі №1-4; огорожі № 5,1, що залишилося після розлучення з ОСОБА_4 . Мотивуючи свої вимоги тим, що відповідачі є її рідними дітьми, які народилися у шлюбі з її чоловіком ОСОБА_4 . Вона та ОСОБА_4 перебували в зареєстрованому шлюбі з 16 листопада 1974 року. Під час спільного життя в шлюбі з ОСОБА_4 було збудовано нерухоме майно, а саме, житловий будинок з належними до нього господарськими та побутовими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . Титульним володільцем зазначено ОСОБА_4 . 28 лютого 2020 року вона разом з донькою ОСОБА_1 звернулися до приватного нотаріуса Миколаївського міського нотаріального округу Ягужинської К.Т. з заявами про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . Після смерті її чоловіка, вона розраховувала отримати у спадщину за законом 1/6 частку домоволодіння, та, відповідно стати власницею 4/6 частки всього домоволодіння. Однак, від приватного нотаріуса, їй стало відомо про те, що вона не має права на спадщину та не входить до кола спадкоємців з причин того, що ще за життя її чоловік ОСОБА_4 подав позов про розірвання шлюбу, який рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва від 10.01.2001, розірвано. Про існування рішення суду про розірвання шлюбу їй відомо не було. Право власності на спільний будинок зареєстровано за ОСОБА_4 на підставі договору про надання в безстрокове користування ділянкою для будівництва індивідуального житлового будинку від 19.01.1982/Р№1-365 та Акту введення до експлуатації житлового будинку, затвердженого рішенням Ленінської районної ради народних депутатів від 19.10.1990 за № 240.

14 грудня 2021 року від представника ОСОБА_1 адвоката Лемешка О.В. надійшла заява про зменшення позовних вимог, відповідно до якої просить визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/4 частку домоволодіння АДРЕСА_1 , що складається з: житлового будинку літ. А-1, загальною площею 106,6 кв. м., житловою площею 50,2 кв. м.; вбиральні літ. В; гараж-сарай-погріб літ. Д-2, душ літ. Г; навіс літ Л, огорожі № 1-4; огорожі № 5, 1, в порядку спадкування за законом після смерті батька ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Ухвалою суду від 02.03.2021, позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено справу до підготовчого судового засідання в порядку загального позовного провадження.

Ухвалою суду від 03.03.2021, витребувано докази.

Ухвалою суду від 18.06.2021 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі, призначено справу до підготовчого судового засідання в порядку загального позовного провадження та витребувано докази.

Ухвалою суду від 09.11.2021, цивільну справу № 489/851/21 та цивільну справу № 489/3289/21 об`єднано в одне провадження.

Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів.

Від представника позивачки за первісним позовом надійшла заява про розгляд справи за його відсутності та відсутності позивачки по справі. Просить позовні вимоги задовольнити. Позовні вимоги ОСОБА_3 визнає в повному обсязі.

Від представника відповідачки ОСОБА_3 адвоката Сторчака М.А. надійшла заява про розгляд справи за його відсутності та відсутності позивачки ОСОБА_3 по справі. Просить позовні вимоги задовольнити. Позовні вимоги ОСОБА_1 визнає в повному обсязі.

Від відповідача ОСОБА_2 надійшла заява про розгляд справи за його відсутності. Позовні вимоги визнає в повному обсязі.

Передбачених ч. 2 ст. 223 ЦПК України підстав для відкладення розгляду справи судом не встановлено, судом прийнято рішення про розгляд справи за відсутності сторін, на підставі доказів, поданих разом із матеріалами позову.

Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, у відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України, є дата складання повного судового рішення.

Згідно вимог ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

З`ясувавши обставини та дослідивши надані докази, суд приходить до висновку, що встановлені наступні факти та відповідні правовідносини.

З витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про шлюб, сформованого 19.01.2021, вбачається, що ОСОБА_4 та ОСОБА_3 перебували в зареєстрованому шлюбі з 16 листопада 1974 року.

Житловий будинок з господарськими та побутовими будівлями і спорудами АДРЕСА_2 належав на праві приватної власності ОСОБА_4 на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно виданого Виконавчим комітетом Миколаївської міської ради 30.04.2009, зареєстрованого в ММБТІ 30.04.2009 за реєстровим № 22887.

З Договору про надання у безстрокове користування земельну ділянку для будівництва індивідуального житлового будинку на праві особистої власності з кількості кімнат від однієї до п`яти включно від 07.01.1982, вбачається, що відділ комунального господарства виконкому районної ради народних депутатів надав ОСОБА_4 на праві безстрокового користування земельною ділянкою в АДРЕСА_3 , загальною площею 500 кв. м. На наданій ділянці ОСОБА_4 зобов`язується побудувати житловий одноповерховий житловий будинок житловою площею 51,0 кв. м. з кількістю кімнат 4; сараю в підвальною частиною будинку літньої кухні 10,5 кв. м.; вбиральні.

Згідно виписки з рішення виконавчого комітету Ленінської районної ради народних депутатів № 240 від 19.10.1990, затверджено Акт прийомки в експлуатацію індивідуального житлового будинку літ. А, розміром 8,0х5,02 м., Апд підвал розміром 8,0х5,02 м, побудованого ОСОБА_4 по АДРЕСА_1 . Площа забудови 127 кв.м., корисна площа 75,2 кв. м., житлова площа 34,4 кв. м.. Оформлено ОСОБА_4 самовільно збудовані: літня кухня-сарай літ. Б, вбиральня літ. В, душова літ. Г, гараж літ. Д2.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 . Після його смерті відкрилася спадщина, зокрема, на житловий будинок АДРЕСА_2 та житловий будинок АДРЕСА_1 .

З витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про шлюб, сформованого 20.06.2020, вбачається, що ОСОБА_4 та ОСОБА_3 перебували в зареєстрованому шлюбі з 16 листопада 1974 року.

З свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 , вбачається, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 є рідним сином ОСОБА_4 та ОСОБА_3 .

З свідоцтва про народження серії НОМЕР_3 , вбачається, що ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 є рідною донькою ОСОБА_4 та ОСОБА_3 .

Відповідно до довідки з Ленінського відділу реєстрації актів цивільного стану Миколаївського міського управління юстиції від 19.04.2008 за вих. № 209/04, ОСОБА_6 зареєструвала шлюб 25 жовтня 1997 року та змінила прізвище на « ОСОБА_1 ».

18 лютого 2020 року ОСОБА_2 звернувся до приватного нотаріуса Миколаївського міського нотаріального округу Ягужинської К.Т. з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті батька ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

28 лютого 2020 року ОСОБА_3 звернулася до приватного нотаріуса Миколаївського міського нотаріального округу Ягужинської К.Т. з заявою про відмову від спадщини після смерті чоловіка ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь доньки ОСОБА_1 .

Проте, з витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про шлюб, сформованого 20.06.2020, вбачається, що шлюб між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 розірвано 10 січня 2001 року на підставі рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 10.01.2001, а тому ОСОБА_3 не є спадкоємцем першої черги після смерті ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

28 лютого 2020 року ОСОБА_1 звернулася до приватного нотаріуса Миколаївського міського нотаріального округу Ягужинської К.Т. з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті батька ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

28 лютого 2020 року ОСОБА_3 звернулася до приватного нотаріуса Миколаївського міського нотаріального округу Ягужинської К.Т. з заявою про видачу свідоцтва про право власності на Ѕ частку житлового будинку АДРЕСА_1 , у зв`язку з тим, що вказаний будинок є спільним майном подружжя, яке набуте нею зі спадкодавцем за час перебування у шлюбі.

24 грудня 2020 року приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Ягужинською К.Т. видано ОСОБА_2 та ОСОБА_1 свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 на житловий будинок з господарськими та побутовими будівлями і спорудами АДРЕСА_2 , по Ѕ частки за кожним.

Постановою приватного нотаріуса Миколаївського міського нотаріального округу Ягужинської К.Т. про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 04.01.2021, ОСОБА_1 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 у зв`язку з тим, що в наданому правовстановлюючому документі Договорі про надання в безстрокове користування земельною ділянкою для будівництва індивідуального житлового будинку на праві особистої власності з кількістю кімнат від однієї до п`яти включно, посвідченого Миколаївською державною нотаріальною конторою 19.01.1982 за реєстровим № 1-365, Дублікат якого виданий Державним нотаріальним архівом Миколаївської області 14.08.2009 за реєстровим № 3-264, зазначається житловий будинок АДРЕСА_3 ; в технічному паспорті на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами, виготовленого ТОВ «Укр Юр Тех» станом на 24.12.2020 інвентаризаційна справа № 20777, значиться житловий будинок АДРЕСА_1 . Існування різних варіантів нумерації житлового будинку унеможливлює встановити дійсний юридичний факт.

Вказане підтверджується матеріалами спадкової справи № 20/2020 до майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 .

Гарантії здійснення права власності та його захисту закріплюються і у національному законодавстві України. Так, відповідно до ч.4 ст. 41 Конституції України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Згідно Цивільного кодексу України підставами виникнення права власності є різні правопороджуючі юридичні факти, або правовідносини, зокрема, також і в порядку спадкування після смерті громадянина.

Відповідно до ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Відповідно до ст. 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ч. 1 ст. 1220 ЦК України, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою.

Внаслідок смерті ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 відкрилась спадщина, зокрема, у вигляді 1/2 частки домоволодіння АДРЕСА_1 .

Відповідно до ст. 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Сторони відповідно до ст. 1261 ЦК України є спадкоємцями першої черги та у встановленому ст.ст. 1268, 1269 ЦК України порядку прийняли спадщину, що підтверджується заявами про прийняття спадщини, які зареєстровані в книзі обліку спадкових справ за № 20/2020.

Стосовно спадкового майна судом встановлено наступне.

З Договору про надання у безстрокове користування земельну ділянку для будівництва індивідуального житлового будинку на праві особистої власності з кількості кімнат від однієї до п`яти включно від 07.01.1982, вбачається, що відділ комунального господарства виконкому районної ради народних депутатів надав ОСОБА_4 на праві безстрокового користування земельною ділянкою в АДРЕСА_3 , загальною площею 500 кв. м. На наданій ділянці ОСОБА_4 зобов`язується побудувати житловий одноповерховий житловий будинок житловою площею 51,0 кв. м. з кількістю кімнат 4; сараю в підвальною частиною будинку літньої кухні 10,5 кв. м.; вбиральні.

Згідно виписки з рішення виконавчого комітету Ленінської районної ради народних депутатів № 240 від 19.10.1990, затверджено Акт прийомки в експлуатацію індивідуального житлового будинку літ. А, розміром 8,0х5,02 м., Апд підвал розміром 8,0х5,02 м, побудованого ОСОБА_4 по АДРЕСА_1 . Площа забудови 127 кв.м., корисна площа 75,2 кв. м., житлова площа 34,4 кв. м.. Оформлено ОСОБА_4 самовільно збудовані: літня кухня-сарай літ. Б, вбиральня літ. В, душова літ. Г, гараж літ. Д2.

Згідно довідки з КП Миколаївське міжміське бюро технічної інвентаризації від 14.01.2021, право власності на житловий будинок з господарськими будівлями, огорожами та спорудами за адресою: АДРЕСА_1 зареєстровано за ОСОБА_4 на підставі Договору про надання у безстрокове користування земельної ділянки для будівництва індивідуального житлового будинку від 19.01.1982, реєстровий № 1-365, посвідчений Другою миколаївською державною нотаріальною конторою; Акт введення до експлуатації житлового будинку затверджений рішенням Ленінської районної ради народних депутатів від 19.10.1990 за № 240, зареєстроване в ММБТІ 22.12.1990 за реєстровим № 16234.

Позивачка в своєму позові зазначає, що метою з`ясування обставин, було сформовано інформаційну довідки з Державного реєстру, з якої вбачається, що власницею житлового будинку АДРЕСА_3 є ОСОБА_5 та вказаний житловий будинок має різну характеристику.

З інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, сформованої 05.01.2021, вбачається, що право власності на житловий будинок АДРЕСА_3 , загальною площею 39,4 кв.м., житловою площею 21, що складається з житлового будинку літ. А-1, гаража літ. Д., вбиральні літ. И, душ літ. И1, огорожі № 5,7, зареєстровано за ОСОБА_5 на підставі рішення виконкому Миколаївської міської ради від 11.03.2020; договору дарування 51/100 частки у праві спільної часткової власності на житловий будинок від 28.03.2019, посвідченого приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Ємельяновою Н.В.

З технічного паспорта на будинок садибного типу з господарськими (допоміжними) будівлями та спорудами АДРЕСА_1 , виготовленого 24.12.2020 ТОВ «Укр Юр Тех», вбачається, що вказаний житловий будинок складається з: житлового будинку літ. А-1, вбиральні літ. В, душ літ. Г, гараж-сарай-погріб літ. Д-2, навіс літ. Л, огорожі № 1-4, споруди № 5, І.

Відповідно до ч. 3 ст. 3 Закону України Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов: 1) реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення; 2) на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов`язкової реєстрації.

Тобто, право власності та інші речові права на нерухоме майно, набуті згідно з чинними нормативно-правовими актами до набрання чинності цим Законом, визнаються державою.

Отже, право власності на збудоване до набрання чинності Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (03 серпня 2004 року) нерухоме майно набувається в порядку, який існував на час його будівництва, а не виникає у зв`язку із здійсненням державної реєстрації права власності на нього в порядку, передбаченому цим законом, який є лише офіційним визнанням державою такого права, а не підставою його виникнення.

Відповідно до частини першої статті 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Крім того, згідно з частинами першою та другою статті 5 Цивільного кодексу України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності.

Так, діючим та той час законодавством, зокрема Інструкцією про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затвердженою Міністерством комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, прямо не вказувався момент виникнення права власності на нерухоме майно. Зазначений нормативний акт передбачав державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК та Законом України Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень.

До 05 серпня 1992 року закон не передбачав процедуру введення нерухомого майна в експлуатацію при оформленні права власності.

Порядок та умови прийняття в експлуатацію об`єктів будівництва вперше встановлений постановою Кабінету Міністрів України від 05 серпня 1992 року № 449 Про порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів державного замовлення (втратила чинність).

Враховуючи зазначене, індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі і споруди, збудовані у період до 05.08.1992, не підлягають проходженню процедури прийняття в експлуатацію.

Фактично єдиним документом, що засвідчує факт існування об`єкта нерухомого майна й містить його технічні характеристики, є технічний паспорт на такий об`єкт, виготовлений за результатом його технічної інвентаризації (лист Міністерства юстиції України від 23 лютого 2016 року № 8.4-35//18/1).

Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (ч.5 ст.1268 ЦК України).

Пунктом 3.1. Листа Вищого Спеціалізованого Суду з розгляду цивільних і кримінальних справ № 24-753/0/4-13 від 16 травня 2013 р. «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» регламентовано: право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК України).

З наведеного суд доходить до висновку про наявність у спадкодавця права власності на житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1 .

Щодо позовних вимог ОСОБА_3 про визнання за нею право власності на Ѕ частку домоволодіння АДРЕСА_1 , суд приходить до наступного.

Враховуючи те, що правовідносини щодо набуття подружжям ОСОБА_7 у власність житлового будинку АДРЕСА_1 виникли до 01.01.2004 року, суд вважає необхідним застосувати до них норми Цивільного кодексу УРСР 1963 року, Закону України від 07.02.1991№ 697-XII «Про власність» (втратив чинність з 20.06.2007р.), Кодексу про шлюб та сім`ю від 20.06.1969 № 2006-VII.

За змістом ст.86, 128 ЦК УРСР 1963 право власності - це врегульовані законом суспільні відносини щодо володіння, користування і розпорядження майном. Власність в Україні виступає в таких формах: приватна, колективна, державна. Відносини власності регулюються Законом України "Про власність", цим Кодексом, іншими законодавчими актами. Право власності (право оперативного управління) у набувача майна за договором виникає з моменту передачі речі, якщо інше не передбачено законом або договором.

За змістом ст. 22 Кодексу про шлюб та сім`ю України (далі КпШС України), майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Подружжя користується рівними правами на майно і в тому разі, якщо один з них був зайнятий веденням домашнього господарства, доглядом за дітьми або з інших поважних причин не мав самостійного заробітку (аналогічні положення містить стаття 60 Сімейного кодексу України).

Згідно із ч. 1 ст. 28 КпШС України, в разі поділу майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя, їх частки визнаються рівними. В окремих випадках суд може відступити від начала рівності часток подружжя, враховуючи інтереси неповнолітніх дітей або інтереси одного з подружжя, що заслуговують на увагу.

Згідно зі ст. 58 Конституції України, закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Аналогічні положення містяться в ЦК України 2003 р. та СК України.

Так, згідно з ч.3 ст.368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньої спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно ст. 70 Сімейного кодексу України, у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Згідно ст. 16 Закону України "Про власність" ( в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), майно нажите подружжям за час шлюбу, належить їм на праві спільної сумісної власності. Здійснення ними цього права регулюється цим Законом і Кодексом про шлюб та сім`ю України.

Критеріями, які дозволяють надати статус майну спільної сумісної власності є: час набуття такого майна; кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття); мета придбання майна, яка дозволяє надати йому правовий статус спільної власності подружжя.

В п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про застосування судами деяких норм Кодексу про шлюб та сім`ю України" № 16 від 12.06.1998 року, роз`яснено, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільного нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясувати джерело і час придбання зазначеного майна.

Відповідно до ч. 1 ст. 60 Сімейного кодексу України, майно, набуте подружжям, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба, тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Конституція норми ст. 60 СК України, свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом із тим. зазначена презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі, в судовому порядку.

Верховний Суд України в постанові від 07 вересня 2016 року в справі №6-801цс16 дійшов висновку, що належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна. Застосовуючи норму статті 60 СК України та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя. Тобто статус спільної сумісної власності визначається такими критеріями: 1) час набуття майна; 2) кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття).

Відповідно до статей 364, 367 ЦК України кожен із співвласників має право на виділ його частки майна, що є у спільній частковій власності в натурі або його поділ з дотриманням вимог статті 183 цього Кодексу.

З огляду на зміст вищевказаних норм матеріального права, оскільки житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами АДРЕСА_1 введено в експлуатацію в період подружнього життя ОСОБА_4 і ОСОБА_3 , а отже, з цього слідує, що даний об`єкт нерухомого майна є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, тому кожному з них належить по 1/2 частки житлового будинку АДРЕСА_1 .

Відповідно до п. 19 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21.12.2007 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи спори про поділ майна подружжя, суди повинні враховувати, що само по собі розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності подружжя на майно, набуте за час шлюбу. Проте розпорядження таким майном після розірвання шлюбу здійснюється колишнім подружжям виключно за взаємною згодою, відповідно до положень Цивільного кодексу України.

У судовому засіданні встановлено, що шлюб між сторонами розірвано 10.01.2001.

Відповідачами не заявлено клопотання про застосування позовної давності.

ОСОБА_3 звертаючись до суду з позовом про визнання права власності на Ѕ частки житлового будинку АДРЕСА_1 , не ставить вимогу про поділ майна поділ майна подружжя, однак в мотивувальній частині позовної заяви посилається на ст. 60 СК України та вказує саме на сімейні відносини під час якого було набуто майно, але не було розділено між подружжям.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE , № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про те, що вимога ОСОБА_3 про визнання за нею в порядку поділу майна подружжя права власності на Ѕ частку домоволодіння АДРЕСА_1 , підлягає задоволенню.

Щодо позовних вимог про визнання за ОСОБА_1 право власності на 1/4 частку домоволодіння АДРЕСА_1 , в порядку спадкування за законом після смерті батька ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , слід зазначити наступне.

Відповідно до ч. 5 ст. 1268 ЦК України, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Відповідно до ч. 1 ст. 1278 ЦК України, частки кожного спадкоємця у спадщині є рівними, якщо спадкодавець у заповіті сам не розподілив спадщину між ними.

Відповідно до ч. 3 ст. 1296 ЦК України, відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку.

Статтею 81 ЦПК України на сторін покладено обов`язок довести ті обставини, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Позивачка є донькою померлого ОСОБА_4 та відповідно спадкоємцем першої черги. Позивачка позбавлена можливості отримати у нотаріуса свідоцтво про право власності в порядку спадкування після смерті свого батька, у зв`язку з різницею нумерації будинку у технічному паспорті та договорі про надання в безстрокове користування ділянкою.

Судом встановлено, що вказана різниця відбулась вочевидь внаслідок помилки, оскільки згідно досліджених документів вбачається що ці два домолволодіння мають різні характеристики та різних власників.

Враховуючі що Ѕ частка належить ОСОБА_3 (майно набуте під час шлюбу), дяти померлого ОСОБА_4 мають право на спадкування Ѕ частки. Враховуючі, що позивачка за первісним позовом позбавлена можливості оформити спадкові права в позасудовому порядку, суд приодить до висновку про наявність підстав для задоволення первісного позову з врахуванням уточнених зменшених позовних вимог.

Суд, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів приходить до висновку, що позови ОСОБА_1 та ОСОБА_3 підлягають задоволенню.

На підставі частини 1 статті 142 ЦПК України у разі визнання відповідачами позову до початку розгляду справи по суті в частині визнання права власності в порядку спадкування зав законом, суд вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків сплаченого при поданні позову судового збору.

Керуючись ст. ст. 4, 12, 89, 141, 259, 263-265 Цивільного процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності в порядку спадкування за законом задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/4 частки в праві спільної часткової власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами АДРЕСА_1 , який в цілому складається з: житлового будинку літ. А-1, вбиральні літ. В, душ літ. Г, гараж-сарай-погріб літ. Д-2, навіс літ. Л, огорожі № 1-4, споруди № 5, І, в порядку спадкування за законом після смерті батька ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Повернути ОСОБА_1 з державного бюджету 985 гривні 60 коп. судового збору сплаченого за квитанцією від 11 лютого 2021 року № 44542.

Позов ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про визнання права власності задовольнити.

Визнати за ОСОБА_3 право власності на 1/2 частки житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами АДРЕСА_1 , який в цілому складається з: житлового будинку літ. А-1, вбиральні літ. В, душ літ. Г, гараж-сарай-погріб літ. Д-2, навіс літ. Л, огорожі № 1-4, споруди № 5, І, в порядку поділу спільного майна подружжя після смерті ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Повернути ОСОБА_3 з державного бюджету 985 гривні 60 коп. судового збору сплаченого за квитанцією від 25 травня 2021 року № 24679.

Апеляційна скарга на судове рішення може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено скорочене судове рішення, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Судове рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційні скарги подаються учасниками справи в порядку статті 355 ЦПК України безпосередньо до Миколаївського апеляційного суду.

З інформацією щодо тексту судового рішення учасники справи можуть ознайомитися за веб-адресою Єдиного державного реєстру судових рішень: http://www.reyestr.court.gov.ua або за веб-адресою Судової влади України: https://court.gov.ua/fair/.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_4 .

Позивач: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , проживає за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_5 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_4 , РНОКПП НОМЕР_6 .

Суддя Н.О. Рум`янцева

Повний текст судового рішення складено «26» вересня 2022 року.