Провадження № 2/761/1443/2022
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 червня 2022 року Шевченківський районний суд м.Києва в складі:

головуючого судді Сіромашенко Н.В.,

за участю секретаря судового засідання Гюлалієвої Ф.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві за правилами спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення коштів,

ВСТАНОВИВ:

У липні 2021 року до Шевченківського районного суду м. Києва надійшли матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення коштів в розмірі 15275,00 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що 07.09.2019 позивачка дала в борг відповідачу 29260,00 грн, які він мав повернути до 07.07.2020, що підтверджується розпискою. Однак відповідач повернув позивачці 30.07.2021 лише частину коштів, а саме 13985,00 грн. Станом на день звернення до суду з цим позовом відповідач не повернув позивачці суму позичених коштів в розмірі 15725,00 грн. За захистом своїх порушених прав позивач звернулась до суду.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 02.08.2021 матеріали позовної заяви передані на розгляд судді Сіромашенко Н.В.

Ухвалою суду від 06.08.2021 позовну заяву залишено без руху та надано позичу строк для усунення недоліків.

Відповідно до вимог ч.6 ст. 187 ЦПК України судом направлений запит щодо місця реєстрації відповідача.

Згідно відповіді на запит від 18.11.2021, ОСОБА_2 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .

Ухвалою суду від 03.12.2021 відкрито провадження у справі та справа призначена до розгляду у спрощеному порядку з повідомленням сторін.

Позивачка в судове засідання не з`явилась, надала суду заяву про розгляд справи у її відсутність, позов підтримала та просила його задовольнити.

Відповідач в судове засідання не з`явився, подав до суду заяву в якій просив розглянути справу у його відсутність, позов визнав.

Суд, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного.

Судом встановлено, що між сторонами 07.09.2019 укладено договір позики, що підтверджено розпискою, згідно якого ОСОБА_2 позичив у ОСОБА_1 29260,00 грн, та які зобов`язався повернути протягом 10 місяців від 07.09.2019 по 07.07.2020.

Відповідно до ст. 1046 Цивільного кодексу України (надалі - ЦК України) за договором позики позикодавець передає позичальникові у власність гроші або речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів або таку ж кількість речей того ж роду і якості. Договір позики вважається укладеним у момент передачі грошей або речей.

Згідно ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми.

Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно ч. 3 ст. 1049 ЦК України, позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок.

В постанові Верховного Суду України від 02 липня 2014 року у справі N 6-79цс14 зазначено, що "відповідно до норм ст. ст. 1046,1047 ЦК України договір позики (на відміну від договору кредиту) за своєю юридичною природою є реальною односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника або інший письмовий документ, незалежно від його найменування, з якого дійсно вбачається як сам факт отримання в борг (тобто із зобов`язанням повернення) певної грошової суми, так і дати її отримання".

Постановою Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року у справі N 6-63цс13 визначено, що письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, незалежно від найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки".

Згідно вимог ст.ст. 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

З позовної заяви вбачається, що відповідач повернув частину коштів, а тому позивач просить стягнути з відповідача неповернуту частину позики в розмірі 15 725,00 грн, вказана обставина визнана сторонами.

Відповідно до ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Оскільки судом встановлено, що відповідачем умов договору позики порушені, в передбачений договором строк грошові кошти в сумі 15725,00 грн не повернуті, суд вважає вимоги позивача обґрунтованим та такими, що підлягають задоволенню

У відповідності до положень ст. 141 ЦПК України, слід стягнути з відповідача на користь позивача кошти судового збору у сумі 908,00 грн.

Керуючись ст.ст. 525,526, 1046-1049 ЦК України, ст.ст. 12, 13, 76, 77, 78, 79, 80, 81, 128, 133, 137, 141, 211, 263, 265, 273 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення коштів - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 (адреса місця проживання: АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 , адреса місця проживання: АДРЕСА_2 ) заборгованість за договором позики від 07.09.2019 в сумі 15275,00 (п`ятнадцять тисяч двісті сімдесят п`ять) гривень, судовий збір в розмірі 908,00 (дев`ятсот вісім) гривень.

Рішення може бути оскаржено до Київського апеляційного суду протягом 30 днів з дня складання повного судового рішення.

Учасник справи, якому копія повного судового рішення не була вручена в день його складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом 30 днів з дня вручення йому копії повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя: