ВАСИЛЬКІВСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 711/2577/19
Провадження № 2/362/169/22
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 вересня 2022 року Васильківський міськрайонний суд Київської області в складі:

головуючого судді Лебідь-Гавенко Г.М.,

за участі секретаря Берковської Д. С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Василькові Київської області в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа ОСОБА_3 , про стягнення заборгованості за договором позики,

в с т а н о в и в:

У вересні 2019 року до Васильківського міськрайонного суду Київської області надійшла з Придніпровського районного суду м. Черкаси цивільна справа №711/2577/19 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики.

У березні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до Придніпровського районного суду м. Черкаси з позовом до ОСОБА_2 , у якому просив стягнути з відповідача на його користь заборгованість в розмірі 401 352,18 грн, з яких: 340 680,00 грн - сума основного боргу за договором позики, 17 317,28 грн - інфляційні втрати, 3 360,00 грн - 3% річних, 39 994,90 грн пеня. Також просив судові витрати покласти на відповідача.

В обгрунтування своїх вимог позивач зазначав, що 15 вересня 2010 року між сторонами укладено договір позики, предметом якого було передання у власність ОСОБА_2 грошових коштів у сумі 71 263, 80 грн, що станом на 15 вересня 2010 року за офіційним курсом Національного банку України (із розрахунку 1 дол. США = 7,9182 грн) становить 9 000 дол. США.

Про факт отримання грошових коштів ОСОБА_2 свідчить наявність розписки написаної позичальником 15 вересня 2010 року.

На забезпечення виконання зобов?язань за договором позики, між сторонами 15 вересня 2010 року укладений договір іпотеки, згідно з яким ОСОБА_2 передав у заставу ОСОБА_1 земельну ділянку, площею 0,216 га, кадастровий номер: :01:028:0069, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 . Загальну вартість іпотеки станом на 15 вересня 2010 року сторони визначилив сумі 81 432 грн.

10 червня 2011 року сторони уклали договір про внесення змін до договору позики від 15 вересня 2010 року, предметом якого було передання у власність ОСОБА_2 грошових коштів у загальній сумі 95 682,00 грн, що станом на 10 червня 2011 року за офіційним курсом Національного банку України (із розрахунку 1 дол. США = 7,9735 грн) становить 12 000 дол. США.

Факт отримання грошових коштів ОСОБА_2 підтверджується розпискою від 10 червня 2011 року.

Цього ж дня після внесення змін до договору позики від 15 вересня 2010 року були внесені зміни до договору іпотеки від 15 вересня 2010 року, згідно з яким загальна вартість іпотеки була визначена сторонами в сумі 110 000 грн.

Вказував, що за умовами укладеного між сторонами договору позики, поверненню підлягає сума виражена у гривнях і має відповідати сумі, що еквівалентна 12 000 дол. США за максимальним курсом продажу долара США комерційними банками України на день повернення позики. Строк повернення позики визначається моментом пред?явлення вимоги щодо її повернення. Позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це (п. 3 а), б) договору позики).

03 липня 2018 року відповідачу була надіслана вимога про повернення коштів поштовим переказом з повідомленням про вручення та описом вкладення, що підтверджується квитанцією № 0043.

Посилаючись на викладене, з урахуванням того, що відповідач у добровільному порядку не виконав своїх зобов`язань за договором позики, позивач просив позовні вимоги задовольнити.

Ухвалою Придніпровського районного суду м. Черкаси від 23.08.2019 року вирішено позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики передати до Васильківського міськрайонного суду Київської області за місцем реєстрації відповідача як ФОП (а.с.37).

Ухвалою Васильківського міськрайонного суду Київської області від 01.10.2019 року дану цивільну справу прийнято до провадження та призначено підготовче судове засідання (а.с. 43).

Ухвалою Васильківського міськрайонного суду Київської області від 26.12.2019 року задоволено клопотання представника відповідача ОСОБА_4 про залучення до справи, третьої особи. Залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету позову ОСОБА_3 (а.с.55-56).

Ухвалою Васильківського міськрайонного суду Київської області від 01.06.2020 року задоволено клопотання представника відповідача - ОСОБА_4 про витребування доказів у справі. Витребувано у приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Курковської Я. Л. належним чином завірені копії матеріалів нотаріальних справ: щодо Договору позики від 15 вересня 2010 року, Договору про внесення змін до Договору позики від 10 червня 2011 року, Договору іпотеки від 15 вересня 2010 року та Договору про внесення змін до Договору іпотеки від 10 червня 2011 року (а.с. 79-80).

Відповідач та його представник відзив на позовну заяву не подавали.

Від третьої особи пояснення щодо позову та/або відзив на позовну заяву до суду не надходили.

Ухвалою Васильківського міськрайонного суду Київської області від 08.08.2022 року закрито підготовче засідання та призначено цивільну справу до судового розгляду по суті (а.с. 156-157).

У судове засідання позивач, відповідач та третя особа не з`явилися, про день та час розгляду справи були повідомлені належним чином.

Представник відповідача ОСОБА_4 12 вересня 2022 року подала заяву, в якій зазначила, що проти позову заперечує та просить в задоволенні позову відмовити повністю застосувавши строк позовної давності, про що заявлялось раніше, розгляд справи просить провести за її відсутності.

Представник позивача ОСОБА_5 надіслав 12.09.2022 року клопотання, в якому зазначив, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить їх задовольнити з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог. У зв?язку з неможливістю брати участь в судовому засіданні просить справу розглянути без участі позивача та його представника.

Заява про збільшення позовних вимог, подана представником позивача ОСОБА_5 07.09.2022 року (після закінчення підготовчого судового засідання), залишена судом без розгляду відповідно до пункту 2 частини 2 статті 49 ЦПК України та повернута заявнику.

Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права, дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню частково виходячи з наступного.

Відповідно не підлягає до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно до ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають упорядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється порядку іншого судочинства.

Відповідно до ст. 81 ЦПК Україникожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених ст. 82 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору.

Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях.

Судом встановлено, що15 вересня 2010 року ОСОБА_1 (Позикодавець), від імені якого на підставі довіреності, посвідченої приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Курковською Я.Л., 14 серпня 2010 року за реєстровим №1226, діяв ОСОБА_3 , з однієї сторони, та ОСОБА_2 (Позичальник), з другої сторони, уклали договір позики. (а.с.11).

Вказаний договір позики 15 вересня 2010 року посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Курковською Я.Л. та зареєстрований в реєстрі за № 1450 (а.с.11).

Згідно з пунктом 1 договору позики від 15 вересня 2010 року ОСОБА_3 , представник ОСОБА_1 , передав у власність ОСОБА_2 гроші в сумі 71 263 грн 80 коп., що станом на 15 вересня 2010 року за офіційним курсом Національного банку України (із розрахунку 1 дол. США = 7,9182 грн) становить 9 000 дол. США, без нарахування відсотків від суми позики.

Відповідно до пункту 2 вказаного договору позики ОСОБА_2 , бере вищезазначену суму без нарахування відсотків по договору, та зобов?язується повернути позику.

У пункті 3 договору позики зазначено, що сторони домовилися про наступне:

а) Поверненню підлягає сума виражена у гривнях і має відповідати сумі, що є еквівалентом 9 000 дол. США за максимальним курсом продажу дол. США комерційними банками України на день повернення позики.

б) Строк повернення позики визначається моментом пред?явлення вимоги щодо її повернення Позикодавцем. Позика повинна бути повернена Позичальником протягом тридцяти днів від дня пред?явлення Позикодавцем вимоги про це. Днем пред?явлення вимоги вважається день отримання Позичальником вимоги і відповідно наявності їх підписів на повідомленні про вручення рекомендованого листа. У випадку, якщо Позичальник відмовляється від отримання рекомендованого вручення, про що на повідомленні про вручення буде свідчити відмітка поштового відділення, то днем пред?явлення вимоги буде вважатися день відправлення (відмітка поштового штемпеля) цього повідомлення Позикодавцем.

Вимога про повернення суми позики направляється Позикодавцем рекомендованим листом (з описом вкладеного) з повідомленням про вручення за адресою фактичного проживання, проживання (реєстрацію) Позичальника, вказаного у цьому Договорі.

Згідно з розпискою від 15 вересня 2010 року ОСОБА_2 отримав від ОСОБА_3 , який діє на підставі довіреності №1226 від 14 серпня 2010 року, виданої приватним нотаріусом Курковською Я.Л. від імені ОСОБА_6 , грошові кошти в сумі 71 263 грн (а.с. 10).

Цього ж дня на забезпечення виконання договору позики від 15 вересня 2010 року ОСОБА_1 , від імені якого на підставі довіреності, посвідченої приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Курковською Я.Л., 14 серпня 2010 року за реєстровим №1226, діяв ОСОБА_3 , з однієї сторони, та ОСОБА_2 з другої сторони, уклали договір іпотеки, згідно з яким останній передав у володіння (користування) Іпотекодержателю належну йому на праві власності земельну ділянку, площею 0,216 га, кадастровий номер: :01:028:0069, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 . Загальна вартість предмета іпотеки визначена сторонами - 81 432 грн (а.с 12-13).

Вказаний договір іпотеки 15 вересня 2010 року посвідчено приватним нотаріусом Курковською Я.Л. і зареєстровано в реєстрі за № 1451 та цього ж дня та цим же приватним нотаріусом накладено заборону на відчуження нерухомого майна, що є предметом іпотеки (а.с 12-13, 16).

10 червня 2011 року ОСОБА_1 , від імені якого на підставі довіреності, посвідченої приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Курковською Я.Л., 14 серпня 2010 року за реєстровим №1226, діяв ОСОБА_3 , з однієї сторони, та ОСОБА_2 , з другої сторони, уклали договір про внесення змін до договору позики від 15 вересня 2010 року, що посвідчений цим самим приватним нотаріусом та зареєстрований в реєстрі за № 1632 (а.с.18).

Зі змісту вказаногодоговору від 10 червня 2011 року вбачається, що ОСОБА_3 , представник ОСОБА_1 , передав у власність ОСОБА_2 грошові кошти в сумі 95 682,00 грн, що станом на 10 червня 2011 року за офіційним курсом Національного банку України (із розрахунку 1 дол. США = 7,9735 грн) становить 12 000 дол. США, без нарахування відсотків від суми позики.

Відповідно до розписки від 10.06.2011 року ОСОБА_2 отримав від ОСОБА_3 , який діє на підставі довіреності №1226 від14 серпня 2010 року, виданої приватним нотаріусом Курковською Я.Л. від імені ОСОБА_6 , грошові кошти в сумі 95 682,00 грн (а.с. 17).

10 червня 2011 рокупісля внесення змін до договору позики від 15 вересня 2010 року були внесені зміни до договору іпотеки від 15 вересня 2010 року, згідно з якими загальна вартість предмета іпотеки була визначена сторонами в сумі 110 000 грн (а.с. 19).

03 липня 2018 року представник ОСОБА_1 ОСОБА_5 надіслав ОСОБА_2 письмову вимогу про повернення грошових коштів за договором позики від 15 вересня 2010 року цінним листом з описом вкладення, що підтверджується копією квитанції Укрпошти від 03.07.2018 № 0643 на описі вкладення у цінний лист № 25803938 (а.с.21-22).

Однак при цьому, доказів про отримання відповідачем вимоги про повернення боргу надісланої 03.07.2018 року цінним листом або відмову відповідача від її отримання з відміткою поштового відділення як передбачено п. 3 б) договору позики від 15 вересня 2010 року, позивач суду не надав.

Відповідно до положень статей 526, 530, 598, 599 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання припиняється частково або в повному обсязі на підставах, установлених договором або законом. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Частиною першою статті 1046 ЦК України передбачено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей (стаття 1047 ЦК України).

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 14 квітня 2021 року у справі № 642/4200/17 (провадження № 61-6492св19) зазначено, що тлумачення статей 1046 та 1047 ЦК України свідчить, що по своїй суті розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видає боржник (позичальник) кредитору (позикодавцю) за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей.

У постанові Верховного Суду України від 11 листопада 2015 року у справі № 6-1967цс15 викладено правовий висновок, що на підтвердження укладення договору позики та його умов, згідно із частиною другоюстатті 1047 ЦК України, може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Крім того, частиною першою статті 1049 ЦК України встановлено, що за договором позики позичальник зобов`язаний повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором.

Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, а також надавати оцінку всім наявним доказам і залежно від установлених результатів - робити відповідні правові висновки.

Так, 15 вересня 2010 року між позивачем (Позикодавець) та відповідачем (Позичальник) укладено договір позики, згідно з яким Позикодавець передав у власність Позичальнику грошові кошти, а останній отримав зазначені кошти у позику та зобов`язався їх повернути.

Факт передачі Позикодавцем грошових коштів за договором позики та отримання цих коштів Позичальником також підтверджується розписками від 15 вересня 2010 року та від 10 червня 2011 року (а.с. 10, 17).

Відповідач взяті на себе зобов`язання за договором позики не виконав, грошові кошти позивачу не повернув.

За змістом частини першої статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором (абз. 2 ч. 1 ст. 1049 ЦК України).

Договором позики від 15 вересня 2010 року передбачено, що строк повернення позики визначається моментом пред`явлення вимоги щодо її повернення (пункт 3 договору позики).

Зокрема, підпунктом б) пункту 3 вказаного договору визначено, що днем пред?явлення вимоги вважається день отримання Позичальником вимоги і відповідно наявності їх підписів на повідомленні про вручення рекомендованого листа. У випадку, якщо Позичальник відмовляється від отримання рекомендованого вручення, про що на повідомленні про вручення буде свідчити відмітка поштового відділення, то днем пред?явлення вимоги буде вважатися день відправлення (відмітка поштового штемпеля) цього повідомлення Позикодавцем.

Оскільки позивач не надав суду доказів, що підтверджують факт отримання відповідачем вимоги про повернення боргу, надісланої представником позивача 03.07.2018 року цінним листом або відмови відповідача від її отриманняз відміткою поштового відділення як передбаченопідпунктом б) пункту 3 договору позикивід 15 вересня 2010 року, отже підстави вважати днем пред?явлення вимоги відповідачу про повернення позики - 03.07.2018 року, тобто день відправлення представником позивача відповідачу цінного листа з описом вкладенняз відміткою поштового штемпеля, на який позивач посилається в позові, відсутні.

Інших доказів, що підтверджують пред?явлення позивачем вимоги до відповідача про повернення позики до подання позову, позивач також не надав.

Враховуючи, що позивач не довів належними та допустимими доказами пред`явлення вимоги до відповідача про повернення позики до подання позову, суд вважає, що в такому разі днем пред?явлення позивачем вимоги до відповідача про повернення грошових коштів за договором позики є день звернення позивача до суду з позовом - 21 березня 2019 року.

Така сама правова позиція щодо можливості пред?явлення позикодавцем вимоги до позичальника про повернення суми позики саме шляхом подання до суду відповідного позову міститься у постановах Верховного Суду: від 06 лютого 2019 року у справі № 753/2362/17; від 20 березня 2019 року у справі № 755/21936/15-ц; від 17 лютого 2021 року у справі № 750/13632/18, від 03 листопада 2021 року у справі № 705/3275/18 та від 08 грудня 2021 року у справі № 522/24415/17, провадження № 61-14057 св 21, від 16 лютого 2022 року у справі № 712/2941/19, провадження № 61-10090св21.

За таких обставин, виходячи з вищевказаних норм матеріального права, суд дійшов висновку, що позовна вимога про стягнення з відповідача на користь позивача грошових коштів за договором позики підлягає задоволенню.

Щодо позовних вимог про стягнення з відповідача на користь позивача 3% річних, інфляційних втрат та пені за період з 03.08.2018 року по 21.03.2019 року, то суд вважає, що зазначені вимоги задоволенню не підлягають з огляду на наступне.

За змістом статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно з частиною 3 статті 549 ЦК України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасного виконання грошового зобов?язання за кожен день прострочення виконання.

Аналіз вищевказаних норм матеріального права свідчить про те,що стягнення 3 % річних, інфляційних втрат та пеніє можливим лише після прострочення виконання грошового зобов`язання.

Договором позики, укладеного 15 вересня 2010 року між позивачем та відповідачем, сторони визначили, що строк повернення позики визначається моментом пред?явлення вимоги щодо її повернення Позикодавцем (пункт 3 договору позики).

Зважаючи на те, що строк повернення позики визначається моментом пред?явлення вимоги щодо її повернення Позикодавцем, а позивач належними та допустимими доказами не довів пред?явлення ним вимоги до відповідача про повернення позики до подання позову, відтак у суду відсутні підстави вважати, що настало прострочення зобов?язання із повернення позики.

Виходячи з наведеного, суд дійшов висновку, що в задоволенні позовних вимог про стягнення з відповідача на користь позивача 3% річних, інфляційних витрат, пені за період з 03 серпня 2018 року по 21.03.2019 року, тобто до подання позивачем позову до суду, слід відмовити.

Стосовно позовної давності, про застосування якої заявляла представник відповідача ОСОБА_4 , суд зазначає про наступне.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

За змістом частини 3, 4 статті 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

В укладеному між сторонами договорі позики сторони домовилися, що строк повернення позики визначається моментом пред?явлення вимоги щодо її повернення позикодавцем, позика повинна бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це.

Оскільки днем пред?явлення позивачем вимоги до відповідача про повернення грошових коштів за договором позики є день звернення позивача до суду з позовом - 21 березня 2019 року, отже спливу позовної давності не відбулось.

За таких обставин, відповідач повинен повернути позивачу грошові кошти за договором позики.

Відповідно до частини 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

ОСОБА_1 при зверненні до суду з позовом сплатив 4013,52 грн судового збору.

Враховуючи часткове задоволення позовних вимог, що становить 84,8%, отже стягненню з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 підлягає 3 403,46 грн витрат понесених позивачем на сплату судового збору, що пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підставі вище викладеного, керуючись статтями 256, 257, 267, 526, 530, 549, 598, 599, 625, 1046, 1049 ЦК України, статтями 12, 13, 76-79, 81, 82, 44, 247, 258, 263-265, 280-282, 352, 354-355 ЦПК України, суд,

у х в а л и в:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа ОСОБА_3 , про стягнення заборгованості за договором позики задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 борг за договором позики в розмірі 340 680,00 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати понесені на сплату судового збору в розмірі 3 403,46 грн.

В іншій частині позовних вимог - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене безпосередньо до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому рішення суду не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення повного рішення суду.

Позивач: ОСОБА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_2 .

Відповідач: ОСОБА_2 , РНОКПП: НОМЕР_2 , адреса останнього місця реєстрації: АДРЕСА_3

Текст рішення виготовлено 22.09.2022 року.

Суддя Г.М. Лебідь-Гавенко