РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 609/602/22

2/609/352/2022

29 вересня 2022 року Шумський районний суд Тернопільської області

в складі головуючого судді Харлана М.В.

за участю секретаря судового засідання Семенюк О.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Шумськ під час заочного розгляду цивільну справу за позовом: ОСОБА_1 до

відповідача: ОСОБА_2

вимоги позивача: про розірвання шлюбу

учасники справи не з`явились,

В С Т А Н О В И В:

І. Стислий виклад позиції позивача.

1. 08 серпня 2022 року ОСОБА_1 (далі позивач) звернулась до суду із позовом до ОСОБА_2 (далі відповідач) з вимогою про розірвання шлюбу.

2. Позов обґрунтований тим, що позивач із відповідачем уклали шлюб 19 жовтня 2009 року, який зареєстрований Підзамочківською сільською радою Бучацького району Тернопільської області.

Від спільного шлюбу у подружжя народився син - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

02 грудня 2011 року відповідач змінив прізвище та ім`я з « ОСОБА_4 » на « ОСОБА_2 ».

Позивач у позові зазначає, що спільне життя з відповідачем останніми роками погіршувалось та не складалось, через різні погляди на сімейне життя та сімейні цінності. На підставі чого в сім`ї з`явились непорозуміння та сварки.

Позивач вказує, що подружні відносини між ними припинились з грудня 2021 року, шлюбних стосунків вони не підтримують, кожен з них живе окремим життям. Фактично, сім`я припинила своє існування.

Подальше збереження сім`ї з відповідачем є неможливим, а їх шлюб носить формальний характер, тому просить позов задовольнити.

ІІ. Процесуальні дії у справі.

3 Ухвалою Шумського районного суду Тернопільської області від 11 серпня 2022 року було прийнято до розгляду позовну заяву в порядку спрощеного позовного провадження та призначено до судового розгляду по суті на 31 серпня 2022 року, у зв`язку із неявкою відповідача судовий розгляд справи відкладено на 15 серпня 2022 року, у зв`язку із неявкою відповідача судовий розгляд справи відкладено на 29 вересня 2022 року.

4. У судове засідання позивач ОСОБА_1 не з`явилась, представила суду заяву про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги підтримала повністю та просила їх задовольнити.

5. Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився з невідомих суду причин, хоча про день та час розгляду справи повідомлявся належним чином, зокрема шляхом оприлюднення повідомлення про виклик до суду на офіційному веб-сайті Шумського районного суду Тернопільської області, заперечень проти позову суду не представив. Тому суд вважає за можливе здійснювати розгляд справи у відсутність відповідача на підставі наявних у справі доказів із винесенням заочного рішення.

6. Судом на підставі частини другої статті 247 Цивільно процесуального кодексу України (далі ЦПК), у зв`язку із неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

ІІІ. Фактичні обставини, встановлені Судом та зміст спірних правовідносин.

7. У судовому засіданні встановлено, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі із 19 жовтня 2009 року, що стверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_1 , виданого 19 жовтня 2009 року виконавчим комітетом Підзамочківської сільської ради Бучацького району Тернопільської області, актовий запис № 12.

8. Від спільного шлюбу у сторін народився син - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що стверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 , виданого 05 жовтня 2010 року виконавчим комітетом Підзамочківської сільської ради Бучацького району Тернопільської області, актовий запис № 23.

9. Згідно копії свідоцтва про зміну імені серії НОМЕР_3 від 02 грудня 2011 року виданого Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Шумського районного управління юстиції Тернопільської області встановлено, що ОСОБА_4 02 грудня 2011 року змінив прізвище та ім`я на ОСОБА_2 .

10. Згідно копії довідки №219 про склад сім`ї зареєстрованих у житловому приміщенні /будинку осіб виданої 04 серпня 2022 року Шумською міською радою Тернопільської області на підставі господарської книги вбачається, що за адресою: АДРЕСА_1 до складу сім`ї позивача входять: син - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ; чоловік - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

ІV. Оцінка Суду.

11. Частина 1 статті 1 СК України визначає засади шлюбу, особисті немайнові та майнові права і обов`язки подружжя, підстави виникнення, зміст особистих немайнових і майнових прав та обов`язків батьків і дітей, усиновлювачів та усиновлених, інших членів сім`ї та родичів.

12. Сімейний кодекс України регулює сімейні особисті немайнові та майнові відносини між подружжям, між батьками та дітьми, усиновлювачами та усиновленими, між матір`ю та батьком дитини щодо її виховання, розвитку та утримання (частина 1 статті 2 СК України).

13. Відповідно до статті 51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї.

14. Згідно із частиною першою статті 24 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

15. Частинами третьою, четвертою статті 56 Сімейного кодексу України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом.

16. Згідно з частинами другою, третьою статті 105 Сімейного кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання, у тому числі за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 СК України.

17. Згідно з роз`ясненнями, викладеними у пункті 11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» рішення суду у справі про розірвання шлюбу, зокрема, має бути зазначено дату й місце реєстрації шлюбу, час та причини фактичного його припинення, мотиви, з яких суд визнав збереження сім`ї можливим чи неможливим, обґрунтовані висновки з приводу інших заявлених вимог. У резолютивній частині рішення слід навести відомості, необхідні для реєстрації розірвання шлюбу в органах РАЦС.

18. У Постанові від 25 вересня 2019 року прийнятій у справі №755/14148/18 (провадження № 61-11325св19) Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду вказав, що шлюб має добровільний характер та ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка і припиняється внаслідок його розірвання, що засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків і позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Незгода лише будь-кого зі сторін продовжувати шлюбні стосунки є підставою для визнання її права вимагати розірвання шлюбу.

19. Статтею 112 Сімейного кодексу України визначено, що суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини з інвалідністю та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

20. Згідно ст. 113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище.

Позивач зазначає, що подальше спільне життя із відповідачем, як подружжя, суперечить її інтересам, що мають істотне значення.

За вказаних обставин, суд приходить до переконання, що сім`я сторін фактично розпалася і шлюб носить формальний характер.

Таким чином, судом установлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу є таким, що суперечить інтересам позивача, що мають істотне значення, тому відповідно до вимог ст.112 Сімейного кодексу України, шлюб підлягає розірванню, а позовні вимоги позивача ОСОБА_1 в частині розірвання шлюбу до задоволення.

Щодо позовної вимоги позивача про залишення проживання малолітнього сина ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2 , разом із матір`ю ОСОБА_1 суд зазначає наступне.

21. Відповідно до ч.1 ст.141 СК України, мати й батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою.

22. Згідно ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько й мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей.

23. Згідно вимог ст.ст. 7, 155 СК України, дитині має бути забезпечена можливість здійснення її прав, які встановлені Конституцією України та Конвенцією про права дитини, а батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

24. Пунктом 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійним та поділ спільного майна подружжя» роз`яснено, що при вирішенні спору про місце проживання дитини належить звертати увагу на її вік та з`ясовувати, з ким із батьків вона бажає проживати.

25. Відповідно до ч.1 ст. 160 СК України, місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків.

26. У відповідності до ст. 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини.

27. Згідно із ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому, у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово.

28. Частиною 4 ст. 29 ЦК України визначено, що місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає.

29. Згідно ст. 9 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, ратифікованої Постановою Верховної Ради України №789-XII від 27.02.1991 року, держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Під час будь-якого розгляду згідно з пунктом 1 цієї статті всім заінтересованим сторонам надається можливість брати участь у розгляді та викладати свою точку зору.

30. Статтею 3 Конвенції передбачено, що в усіх діях щодо дітей незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

31. Положеннями принципу 6 Декларації прав дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 20.11.1959 року встановлено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові та розуміння. Вона має, якщо це можливо, зростати в піклуванні та під відповідальністю своїх батьків, у будь-якому разі - в атмосфері любові та моральної і матеріальної забезпеченості; малолітня дитина, крім випадків, коли є виняткові обставини, не має розлучатися зі своєю матір`ю.

32. Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

33. Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

З урахуванням цих норм права на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Проте позивач не зазначила, за захистом якого порушеного права вона звернулась до суду із даною позовною вимогою.

Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника.

Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів передбачений статтею 16 ЦК України.

Власник порушеного права може скористатися не будь-яким, а конкретним способом захисту свого права, який прямо визначається спеціальним законом, що регламентує конкретні цивільні правовідносини.

Разом з тим, вимога про залишення проживання малолітнього сина ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2 , разом із матір`ю ОСОБА_1 , не є способом захисту передбаченого законом і не може бути задоволена, оскільки захисту підлягає тільки порушене право.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що права та інтереси позивача не були порушені відповідачем в частині вимоги про залишення проживання малолітнього сина ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2 , разом із матір`ю ОСОБА_1 , а тому відсутні підстави для її задоволення.

V. Розподіл судових витрат між сторонами.

34. Відповідно до частини 1 статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи, що позивачем при поданні позовної заяви сплачено суму судового збору за позовну вимогу про розірвання шлюбу в розмірі 992 грн.40 коп., вона підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

З цих підстав,

На підставі викладеного, керуючись статтею 51 Конституції України, статтями 24, 104, 105, 110 - 112 Сімейного кодексу України, статтями 2, 5, 10-13, 18, 141, 258-259, 263 - 265, 280-283 Цивільно процесуального кодексу, суд, -

У Х В А Л И В :

1. Винести заочне рішення.

2. Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу - задовольнити частково.

3. Розірвати шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , укладений 19 жовтня 2009 року та зареєстрований Підзамочківською сільською радою Бучацького району Тернопільської області, актовий запис № 12.

4. Після розірвання шлюбу позивачу ОСОБА_1 залишити її шлюбне прізвище « ОСОБА_5 ».

В задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

5. Стягнути із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 992 грн.40 коп. судового збору.

Учасникам справи, які не були присутні в судовому засіданні, або якщо судове рішення було ухвалено поза межами судового засідання чи без повідомлення (виклику) учасників справи, копія судового рішення надсилається протягом двох днів з дня його складення у повному обсязі в електронній формі у порядку, визначеному законом, - у випадку наявності у особи офіційної електронної адреси, або рекомендованим листом з повідомленням про вручення - якщо така адреса відсутня.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених Цивільно процесуальним кодексом України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому Цивільно процесуальним кодексом України.

Рішення суду може бути оскаржене безпосередньо до Тернопільського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Повне рішення суду складено 29 вересня 2022 року.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 , паспорт серії НОМЕР_4 , РНОКПП НОМЕР_5 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 , паспорт серії НОМЕР_6 .

Суддя: М. В. Харлан