Справа № 307/1357/22
Провадження № 2/307/301/22
ТЯЧІВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД
Закарпатської області
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

04 жовтня 2022 року м. Тячів

Тячівський районний суд Закарпатської області в складі: головуючого - судді Ніточко В.В., з участю секретаря судового засідання Голубки Н.І., представника позивача ОСОБА_1 та представника відповідача ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Тячів цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , третя особа: орган опіки та піклування Тячівської міської ради Тячівського району Закарпатської області, про позбавлення батьківських прав та збільшення розміру стягуваних аліментів,

В С Т А Н О В И В:

І. Виклад позиції сторін.

ОСОБА_3 звернулася з позовом до ОСОБА_4 , третя особа: орган опіки та піклування Тячівської міської ради Тячівського району Закарпатської області, про позбавлення батьківських прав та збільшення розміру стягуваних аліментів.

Позовні вимоги мотивує тим, що з 21 вересня 2013 року по 23 січня 2019 року вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем. Від даного шлюбу у них народилася донька ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Відповідач жодної матеріальної допомоги на утримання доньки не надає, аліменти не сплачує. ОСОБА_4 проживає окремо, самоусунувся від будь-якого спілкування із дочкою та ніякої участі у її вихованні та утриманні не приймає. Крім цього зазначила, що рішенням Тячівського районного суду від 23 січня 2019 року з відповідача в її користь стягнуто аліменти на утримання доньки у твердій грошовій сумі, в розмірі 2 000 гривень, щомісячно, і до досягнення нею повноліття. На даний час донька подорослішала і витрати на її утримання кожного року зростають, і їй не вистачає коштів для покриття всіх необхідних витрат.

Посилаючись на вказані обставини просить позбавити відповідача батьківських прав щодо його неповнолітньої доньки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Крім цього, просить збільшити розмір стягуваних аліментів згідно рішення Тячівського районного суду від 23 січня 2019 року та стягнути з відповідача аліменти на її користь на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в твердій грошовій сумі в розмірі по 2 500 гривень, щомісячно, до досягнення нею повноліття.

Відповідач ОСОБА_3 подав відзив, в якому проти задоволення позову заперечив.

ІІ. Заяви (клопотання) учасників справи.

Представник позивача ОСОБА_1 в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, дав пояснення аналогічні викладеним в позовній заяві.

Представник відповідача ОСОБА_2 в судовому засіданні проти позову заперечила. Крім цього зазначила, що позивачка перешкоджає відповідачу бачитись з дитиною.

Представник третьої особи - органу опіки та піклування Тячівської міської ради Тячівського району Закарпатської області в судове засідання не з`явився, однак подала заяву, в якій просила справу розглянути у її відсутності, позовні вимоги підтримує.

ІІІ. Інші процесуальні дії у справі.

Ухвалою Тячівського районного суду Закарпатської області від 31 травня 2022 року справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , третя особа: орган опіки та піклування Тячівської міської ради Тячівського району Закарпатської області, про позбавлення батьківських прав та збільшення розміру стягуваних аліментів прийнято до розгляду та відкрито провадження у ній.

Ухвалою Тячівського районного суду Закарпатської області від 30 серпня 2022 року у даній справі закрито підготовче провадження та призначено судове засідання для розгляду по суті.

ІV. Фактичні обставини, встановлені судом та зміст спірних правовідносин.

Із рішення Тячівського районного суду від 23 січня 2019 року відомо, що шлюб між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 , який був укладений 21 вересня 2013 року, розірвано (а.с. 10-12).

Згідно даних свідоцтва про народження ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , її батьком значиться відповідач ОСОБА_4 (а.с.9).

Із свідоцтва про шлюб відомо, що ОСОБА_3 23 травня 2020 року зареєструвала шлюб з ОСОБА_7 та змінила прізвище на ОСОБА_3 (а.с. 8).

Згідно довідки Тячівської міської ради № 644/02-34.1 від 21 квітня 2022 року, ОСОБА_3 проживає в АДРЕСА_1 , і має наступний склад сім`ї: чоловік ОСОБА_7 , дочка ОСОБА_5 та дочка ОСОБА_9 (а.с. 14).

Із довідки Руськополівської ЗОШ І-ІІІ ступенів від 27 квітня 2022 року № 61 відомо, що ОСОБА_5 є ученицею 1-Б класу даної школи (а.с. 15).

Згідно характеристики учениці Руськополівської ЗОШ І-ІІІ ступенів ОСОБА_5 відомо, що вона навчається в даній школі, і навчанням дитини інтересується її мама (а.с. 16).

Із акту обстеження матеріально-побутових умов проживання, ОСОБА_3 проживає в АДРЕСА_1 , і має наступний склад сім`ї: чоловік ОСОБА_7 , дочка ОСОБА_5 та дочка ОСОБА_9 . Зі слів ОСОБА_3 , батько ОСОБА_5 участі у її вихованні та утриманні не приймає, матеріально не підтримує (а.с. 17).

Згідно розрахунку заборгованості із сплати аліментів від 31 березня 2022 року № 61328590 відомо, що ОСОБА_4 має заборгованість по сплаті аліментів на користь ОСОБА_3 , на утримання доньки ОСОБА_5 , в розмірі 79 161 грн. 29 коп. (а.с. 18).

Із довідки Руськополівської ЗОШ І-ІІІ ступенів від 02 травня 2022 року № 65 відомо, що батько учениці ОСОБА_5 - ОСОБА_4 з початку навчального року жодного разу не відвідував навчальний заклад та не цікавився навчанням та вихованням дочки (а.с. 41).

Згідно висновку органу опіки і піклування Тячівської міської ради Тячівського району Закарпатської області від 08 серпня 2022 року за №150 відповідач ухиляється від виконання батьківських обов`язків відносно неповнолітньої доньки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Цим же висновком дано згоду на позбавлення відповідача батьківських прав щодо його неповнолітньої доньки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 79-80).

V. Оцінка Суду.

Згідно ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч.ч.1-4 ст.12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Частиною 1 ст.13 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно ст.ст. 150, 180 СК України батьки зобов`язані виховувати і утримувати дитину до досягнення повноліття, піклуватися про стан здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя.

За положенням п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти.

Тлумачення п. 2 ч.1ст. 164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Як роз`яснено у п. п. 15, 16, 18 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року N 3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав", позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Як неодноразово зазначалось у рішеннях Верховного Суду, зокрема, у постанові від 06 травня 2020 року № 753/2025/19, ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Факт заперечення проти позову про позбавлення батьківських прав, подання апеляційної скарги свідчить про інтерес батька до дитини.

Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. Позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків.

Відповідно до ст. 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року N 789-XII, держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.

Відповідно до ч. 1 ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Практика Європейського суду з прав людини свідчить про те, що питання позбавлення батьківських прав мають ґрунтуватись на оцінці особистості відповідача та його поведінці. Факт оскарження відповідачем заяви про позбавлення батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (HUNT v. UKRAINE, № 31111/04, ЄСПЛ, від 07 грудня 2006 року). Позбавлення батьківських прав має бути виправдане інтересами дитини.

На обґрунтування свого позову позивач посилалася на те, що відповідачухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню їх дитини.

У частині першій ст. 3 Конвенції про права дитини закріплено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Європейський суд з прав людини зауважує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (HUNT v. UKRAINE, № 31111/04, § 54, ЄСПЛ, від 07 грудня 2006 року). При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (MAMCHUR v. UKRAINE, № 10383/09, § 100, ЄСПЛ, від 16 липня 2015 року).

На сьогодні існує широкий консенсус, у тому числі в міжнародному праві, на підтримку ідеї про те, що у всіх рішеннях, що стосуються дітей, їх найкращі інтереси повинні мати першочергове значення.

Аналіз наведених норм права, зокрема й практики Європейського суду з прав людини, дає підстави для висновку, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й у першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків.

При розгляді справ даної категорії суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини (враховуючи, при цьому, сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо) та балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини й обов`язком батьків діяти в її інтересах.

Факт заперечення відповідача проти позову про позбавлення його батьківських прав відносно доньки, свідчить про його інтерес до своєї доньки.

Позбавлення батьківських прав повинно бути наслідком свідомої поведінки батьків (одного з них) щодо виховання дитини, у виняткових випадках при доведеності винної поведінки.

Не можна позбавити батьківських прав особу, яка не виконує своїх батьківських обов`язків унаслідок не залежних від неї причин, зокрема перешкод у їх реалізації.

Згідно з частиною третьою ст. 12, частиною першою ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ст. 77 ЦПК України). Статтею 78 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Суд не може погодитися із висновком органу опіки та піклування Тячівської міської ради Тячівського району Закарпатської області від 08 серпня 2022 року за № 150 про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав, оскільки в ньому відсутні дані про умисне ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків по утриманню доньки, не наведено обставин про намагання указаного органу як відповідального за захист прав дітей об`єктивно визначити ставлення батька до доньки, і яким чином позбавлення відповідача батьківських прав захистить інтереси дитини. Указаний висновок зроблений на підставі розрахунку заборгованості по сплаті аліментів, характеристики із навчального закладу.

Очевидно, що висновок про доцільність позбавлення батьківських прав не може ґрунтуватися виключно на таких документах, він є дещо однобоким і таким, що не відповідає характеру спірних правовідносин.

Наявність заборгованості по сплаті аліментів також не може слугувати підставою для позбавлення батьківських прав.

Відповідач у відзиві висловлює бажання спілкуватися із донькою, відтак суд вважає, що родинний зв`язок між батьком, і донькою можливо відновити, а тому не вбачається доведеності обставин необхідності застосування до відповідача такого крайнього заходу впливу як позбавлення батьківських прав, тобто природних прав, наданих батькам щодо дитини на її виховання, доцільність вжиття якого органом опіки та піклування достатньо не аргументовано.

За встановлених у справі обставин, суд вважає, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, необхідність застосування якого за обставинами цієї справи не доведено; належних та допустимих доказів умисного та свідомого ухилення відповідача від виконання своїх батьківських обов`язків щодо виховання доньки, які могли б бути законною підставою для позбавлення його батьківських прав стосовно доньки, позивачем не надано, а тому в задоволенні позовних вимог у цій частині, слід відмовити.

Щодо позовних вимог про збільшення розміру стягуваних аліментів, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

Згідно зі ст.ст. 150, 180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, матеріально утримувати дитину до повноліття.

Відповідно до положень статті 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Згідно з ч.1 ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим кодексом.

У пункті 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року N 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них.

Враховуючи зміст ст.ст. 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним.

Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів один із батьків дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища платника аліментів може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів.

При розгляді позовів, заявлених із зазначених підстав, застосуванню підлягає не тільки ст. 192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (ст. 182 "Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів", ст. 183 "Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини", ст. 184 "Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі").

Вказана правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 05 лютого 2014 року N 6-143цс13.

Виходячи з наведених положень закону, при вирішенні вимог щодо зміни розміру раніше стягнутих аліментів суд зобов`язаний з`ясувати матеріальний та сімейний стан як платника аліментів, так і стягувача, погіршення чи поліпшення їх здоров`я.

Згідно ч.2 ст.182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Частиною першою ст. 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Отримувати підвищений мінімальний розмір аліментів - це безумовне право, визначене законом, яке захищається в судовому порядку.

Разом з тим, збільшення мінімального розміру аліментів не є підставою для ухвалення нового рішення про збільшення розміру аліментів, як і не може бути підставою для відмови в перерахунку розміру аліментів.

Розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. Якщо суд встановить, що матеріальне становище платника аліментів, дозволяє йому утримувати дитину, він може збільшити розмір аліментів (частку заробітку (доходу), яка буде стягуватися як аліменти на дитину), що підлягає стягненню з платника аліментів. Свідченням зміни матеріального становища платника аліментів є зміна доходів, витрат, активів тощо. Під зміною сімейного стану розуміється з`явлення у сім`ї платника або одержувача аліментів осіб, яким вони за законом зобов`язані надавати утримування і які фактично знаходяться на їх утриманні. Таким чином, особа, яка одержує аліменти - одержувач аліментів, може звернутися до суду з позовом про збільшення розміру аліментів на дитину, якщо погіршилося його матеріальне становище, сімейний стан чи стан його здоров`я або ж покращилося матеріальне становище, сімейний стан чи стан здоров`я платника аліментів.

Посилання позивачки на те, що відповідач є здоровою молодою людиною, працездатним та про недостатність сплачуваних ним коштів для належного утримання дитини у зв`язку із зростанням цін на продукти харчування, одяг та ліки не є визначеними законом підставами для збільшення розміру аліментів.

Ураховуючи наведене, а також те, що позивачкою не зазначено обставин, що можуть бути підставою для збільшення розміру аліментів та не подано жодних доказів на підтвердження вказаних обставин, суд вважає, що в задоволенні позовних вимог у цій частині, слід відмовити.

VІ. Розподіл судових витрат між сторонами.

Відповідно до ч. 1, та ч.2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст.5, 10-13, 18, 81, 133, 141, 258-259, 263-265 ЦПК України, ст.ст. 80, 84, 150, 164, 180, 182, 184 СК України, суд,

У Х В А Л И В:

В задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , третя особа: орган опіки та піклування Тячівської міської ради Тячівського району Закарпатської області, про позбавлення батьківських прав та збільшення розміру стягуваних аліментів- відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Закарпатського апеляційного суду.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Позивач: ОСОБА_3 , проживає за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 .

Відповідач: ОСОБА_4 , проживає за адресою: АДРЕСА_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_2 .

Третя особа: орган опіки та піклування Тячівської міської ради Тячівського району Закарпатської області, юридична адреса: 90500, Закарпатська область, Тячівський район, м. Тячів, вул.Шевченка, 2, ідентифікаційний код юридичної особи: 44113068.

Суддя В.В. Ніточко