Справа № 466/4000/22
Провадження № 2-о/466/121/22
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 вересня 2022 року м. Львів

Шевченківський районний суд м. Львова

в складі: головуючого - судді Донченка Ю.В.

секретаря судового засідання Назаркевич Ю.В.

Справа № 466/4000/22

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Львові справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про видачу обмежувального припису,

за участі заявниці ОСОБА_1 , представника заявниці ОСОБА_4 , заінтересованої особи- ОСОБА_3 ,-

в с т а н о в и в:

Заявниця ОСОБА_1 звернулася до суду із заявою про видачу обмежувального припису відносно матері ОСОБА_3 та її співмешканця ОСОБА_2 та просила вжити наступні заходи тимчасового обмеження їх прав та покласти на них обов`язки, а саме: - заборонити ОСОБА_2 та ОСОБА_3 перебувати в місці проживання з постраждалою особою ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 строком на 6 місяців; - заборонити ОСОБА_2 та ОСОБА_3 наближатися на відстань менше 300 м. до місця проживання постраждалої особи ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_2 . строком на 6 місяців; - заборонити ОСОБА_2 та ОСОБА_3 вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою ОСОБА_1 або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб, строком на 6 місяців; - заборонити ОСОБА_2 та ОСОБА_3 особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу особу ОСОБА_1 , якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею строком на 6 місяців.

Свої вимоги обгрунтовує тим, що вона зареєстрована та проживає в квартирі, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 . Крім неї в вданій квартирі проживають ще її малолітня донька - ОСОБА_5 , цивільний чоловік, мати- ОСОБА_3 та співмешканець матері - ОСОБА_2 . Зазначає, що проживання в квартирі, в якій вона зареєстрована, робить її життя нестерпним, оскільки ОСОБА_2 та ОСОБА_3 постійно порушуються її права.

Зокрема, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 вчиняють скандали в квартирі, ображають заявницю та її цивільного чоловіка нецензурною лайкою. Все це відбувається в присутності малолітньої доньки. Протиправні дії зі сторони ОСОБА_2 та ОСОБА_3 носять систематичний та довготривалий характер.

Разом з тим, 23. 05. 2011 р. ОСОБА_2 було нанесено заявниці тілесні ушкодження, що підтверджується копією акту судово- медичного обстеження №1323 від 26. 05. 2011р. 22. 06. 2011 р. щодо ОСОБА_2 Шевченківським районним судом м. Львова було винесено постанову про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 173 - 2 КУпАП. Також 03.10.2011 р. Шевченківським районним судом м. Львова було винесено рішення, за позовом ОСОБА_6 та ОСОБА_7 до ОСОБА_2 про виселення з квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_2 .

27.08.2019 р. тіткою заяниці - ОСОБА_8 , яка є співвласницею квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 було подано заяву про вчинення щодо неї злочину ОСОБА_2 та ОСОБА_3 . Даний факт підтверджується копією листа - відповіді від 04. 09. 2019 р.

Крім того заявниця разом з її тіткою ОСОБА_8 неодноразово зверталась до правоохоронних органів щодо неправомірних дій ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , а саме про вчинення щодо них фізичного насильства.

Наголошує, що протягом тривалого часу ОСОБА_2 та ОСОБА_3 щодо неї та її малолітньої доньки чиняться погрози, психологічний тиск а також фізичне насильство. Звернення до правоохоронних органів залишаються поза увагою, а заявниця разом з малолітньою донькою продовжують зазнавати як психологічного так і фізичного насильства зі сторони ОСОБА_2 та ОСОБА_3 . Від постійних суперечок і скандалів погіршилося самопочуття заявниці, вона перебуває в стані постійного стресу, хвилювання та страху. У неї порушився сон і погіршилася працездатність.

Вважає, що вона є с особою, яка зазнала домашнього насильства.

Щоб забезпечити дієвий та ефективний спосіб захисту від повторного вчинення домашнього насильства щодо неї звернулася до суду з заявою про застосування до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 обмежувального припису у вигляді заборонити ОСОБА_2 та ОСОБА_3 перебувати в місці проживання з постраждалою особою ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 строком на 6 місяців; - заборонити ОСОБА_2 та ОСОБА_3 наближатися на відстань менше 300 м. до місця проживання постраждалої особи ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_2 . строком на 6 місяців; - заборонити ОСОБА_2 та ОСОБА_3 вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою ОСОБА_1 або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб, строком на 6 місяців; - заборонити ОСОБА_2 та ОСОБА_3 особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу особу ОСОБА_1 , якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею строком на 6 місяців.

В судовому засіданні заявниця та її представник свою заяву підтримали. Заявниця зазначила, що постійно потерпає від принижень з боку матері та її співмешканця.

ОСОБА_3 в суді заперечила проти заявлених вимог та пояснила, що дочка всілякими способами намагається вижити матір з квартири.

Заслухавши пояснення, дослідивши матеріали справи, суд встановив, що заявниця ОСОБА_9 та заінтересована особа ОСОБА_3 є рідними дочкою і матір`ю.

ОСОБА_1 та ОСОБА_3 зареєстровані в квартирі АДРЕСА_3 . Власником частки квартири за адресою: АДРЕСА_2 є заінтересован особа - ОСОБА_3 . У вказаній квартирі вони проживають разом ( заявниця ОСОБА_1 , її малолітня дочка- ОСОБА_10 , зіантересована особа ОСОБА_3 та її співмешканець ОСОБА_2 ).

Між заявницею ОСОБА_1 та її матір`ю і співмешканцем матері склалися складні стосунки, яким притаманно неприязні з різних побутових питань, порядку користування квартирою тощо.

Також суд встановив, що заявниця неодноразово зверталася у відділ поліції щодо неправомірних дій з боку матері та її співмешканця, а саме: 15.11.2020, що підтверджується талоном- повідомленням №29270; 02.04.2022 за зверненням №4492; 23.05.2022-талон- повідомлення №7924 (а.с.14, 19-20).

Разом з цим суд не встановив обставин подій насильства 15.11.2020, 02.04.2022 та 23.05.2022 з боку ОСОБА_3 відносно заявниці.

Питання розгляду судом справ про видачу обмежувального припису регулюються положеннями Глави 13ЦПК України та Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» від 07.12.2017 № 2229-VIII.

Відповідно до правил ст. 350-2 ЦПК України, заява про видачу обмежувального припису може бути подана особою, яка постраждала від домашнього насильства або її представником у випадках, визначених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству».

Згідно ст. 350-3 ЦПК України, заінтересованими особами у справах про видачу обмежувального припису є особи, стосовно яких подано заяву про видачу обмежувального припису, а також інші фізичні особи, прав та інтересів яких стосується заява про видачу обмежувального припису, а також органи державної влади та органи місцевого самоврядування у межах їх компетенції.

Згідно п. 3 ч. 1 ст.350-4ЦПК України обставини, що свідчать про необхідність видачі судом обмежувального припису, та докази, що їх підтверджують (за наявності).

Частиною другою статті 3 Закону України «Про запобіганню та протидію домашньому насильству» визначено перелік осіб, на яких поширюється дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству, незалежно від факту спільного проживання, серед яких - подружжя, батьки (мати, батько) і дитини (діти).

Згідно з пунктами 3, 14 ч. 1 ст.1Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь. Психологічне насильство - форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи; фізичне насильство - форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст.24 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належить обмежувальний припис стосовно кривдника.

За пунктом 7 ч. 1 ст.1цього Закону обмежувальним приписом стосовно кривдника є встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи.

Згідно з ч. 3 ст.26 Закону України« Про запобігання та протидію домашньому насильству» рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків, що відповідно до п. 9 ч. 1 ст.1цього Закону є оцінюванням вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи.

Видача обмежувального припису є заходом впливу на кривдника, який може вживатися лише в інтересах постраждалих осіб та у разі настання певних факторів і ризиків.

Такого висновку дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 21.11.2018 (касаційне провадження № 61-19328св18) в результаті перегляду справи № 756/2072/18.

Під час розгляду питання про наявність підстав для видачі обмежувального припису суди мають встановлювати, яким формам домашнього насильства піддавався заявник, та оцінювати ризики продовження в майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві.

Надані докази не дають підстав для встановлення фактів насильства щонайменше у продовж 2021-2022 до судового розгляду. Натомість заявниця не надала доказів, що мати застосовує насильство щодо неї.

Таким чином, суд, приходить до висновку, що з матеріалів справи неможливо встановити наявність ризиків вчинення та продовження у майбутньому домашнього насильства з боку ОСОБА_3 у будь-якому прояві.

Посилання заявниці на постійні прояви психологічного та фізичного насильства з боку ОСОБА_3 у період 2019-2020 років, не знайшли свого підтвердження у доказах наданих до суду заявницею.

В даному випадку обмежувальний припис у тому вигляді який просить застосувати заявнця є втручанням як в право особи на житло, так і права особи на приватне життя і сім`ю, які захищені Конституцією України,а також Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод.

Кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб ( ч. 1, 2 ст. 8 Конвенції ).

В даному випадку, на думку суду, відсутні докази того, що такий вид втручання, який просить заявниця, буде пропорційним діям ОСОБА_3 та необхідним у демократичному суспільстві.

Ураховуючи наведене у сукупності суд вважає, що слід відмовити у задоволенні заяви про видачу щодо неї обмежувального припису.

Як наголошено у пунктах 3, 6, 7, 8 ч. 1 ст. 1 Закону України« Про запобігання та протидію домашньому насильству», домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Особа, яка постраждала від домашнього насильства - особа, яка зазнала домашнього насильства у будь-якій формі. Кривдник - особа, яка вчинила домашнє насильство у будь-якій формі.

Обмежувальний припис стосовно кривдника - встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи.

Враховуючи положення Закону України "Про запобігання та протидію домашньому насильству", обмежувальний припис за своєю суттю не є заходом покарання особи (на відміну від норм, закріплених у КУпАП та КК України), а є тимчасовим заходом, виконуючим захисну та запобіжну функцію і направленим на попередження вчинення насильства та забезпечення першочергової безпеки осіб, з огляду на наявність ризиків, передбачених вищезазначеним законом, до вирішення питання про кваліфікацію дій кривдника та прийняття стосовно нього рішення у відповідних адміністративних або кримінальних провадженнях.

Частинами 2, 3, 4ст. 26 Закону України "Про запобігання та протидію домашньому насильству"визначено, що обмежувальним приписом визначаються один чи декілька таких заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього певних обов`язків.

Рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків (оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи).

Обмежувальний припис видається на строк від одного до шести місяців.

У відповідності до правової позиції постанови Верховного Суду від 28 квітня 2020 року у справі № 754/11171/19 (провадження № 61-21971св19) зазначено наступне. У п. 3 ч. 1ст.1 Закону України"Про запобігання та протидію домашньому насильству" є визначення поняття "домашнє насильство". До спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належить обмежувальний припис стосовно кривдника (п. 2 ч. 1ст. 24 цього Закону).

Верховний Суд, враховуючи принцип пропорційності, відповідність вимог заявника щодо застосування заходів тимчасового обмеження прав кривдника ч. 2 ст. 26 зазначеного Закону, дійшов висновку про те, що вимоги заявника про видачу обмежувального припису у вигляді заходів тимчасового обмеження прав щодо заборони кривднику перебувати у квартирі - місці проживання заявника, заборони кривднику наближатися на визначену відстань до 2 км до цього місця проживання підлягають задоволенню.

У відповідності до ст. 411ЦПК України правові позиції Верховного Суду є обов`язковими для суду першої інстанції.

Згідно з частиною першою статті 81ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до статті 76ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Частиною першою статті 77ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Згідно з частиною другою статті 78ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (частина шоста статті 81 ЦПК України).

Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

З наданих суду пояснень учасників справи та письмових матеріалів, наданих суду, у сім`ї заявниці з матір`ю та співмешканцем ОСОБА_2 наявний конфлікт та вкрай напружені стосунки ще з 2011 року, що підтверджується постановою Шевченківського районного суду м.Львова від 22.06.2011, якою ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.173-2 ч.1 КУпАП (домашнє насильство) (а.с.21).

Рішенням Шевченківського районного суду м.Львова від 03.10.2011 року ОСОБА_2 вирішено виселити з квартири АДРЕСА_3 (а.с.22-24).

Аналіз практики ЄСПЛ стосовно порушеного заявницею питання свідчить, що питання можливості отримання та належного виконання обмежувальних приписів є тісно пов`язаним із позитивними обов`язками держави із забезпечення права особи не зазнавати катування або нелюдського чи такого, що принижує гідність, поводження згідно зі ст. 3 ЄКПЛ, а також права на життя згідно ст. 2 та повагу до сімейного і приватного життя, зокрема фізичну і психологічну недоторканність особи, згідно ст. 8 ЄСПЛ.

Суд вважає, що вжиті заявницею розумні заходи для її захисту, а саме звернення до органів поліції не дали очікуваного результату, а тому обмежувальний припис є належним та допустимим способом захисту прав заявниці.

Враховуючи, що заявницею повністю не доведено необхідності застосування обмежувальних заходів, суд, враховуючи конкретні обставини справи, вважає, що вимога заявниці щодо встановлення заборони кривднику наближатися на відстань менше 300 м. до місця її проживання, підлягає частковому задоволенню, а саме слід заборонити кривднику наближатись до постраждалої особи на відстань 50 м.

У відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України судові витрати слід віднести за рахунок держави.

На підставі статтей 1, 24, 26 Закону України «Про запобіганню та протидію домашньому насильству» керуючись статтями 2, 4, 12, 13, 76-78, 258-268, 350-1, 350-8, 352-355 ЦПК України, суд, -

у х в а л и в :

Заяву ОСОБА_9 про видачу обмежувального припису - задовольнити частково.

Видати обмежувальний припис стосовно ОСОБА_2 , проживаючого в АДРЕСА_2 , яким визначити заходи тимчасового обмеження його прав та покласти на нього обов`язки, а саме:

- заборонити ОСОБА_2 перебувати в місці проживання (перебування) ОСОБА_9 за адресою: АДРЕСА_2 ;

- заборонити ОСОБА_2 наближатися на відстань менше 50 м. до місця проживання постраждалої особи ОСОБА_9 за адресою: АДРЕСА_2 ;

- заборонити ОСОБА_2 вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою ОСОБА_9 або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб;

- заборонити ОСОБА_2 особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу особу ОСОБА_9 , якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею.

Обмежувальний припис видати строком на 6 (шість) місяців.

В решті вимог заяви відмовити.

Рішення суду про видачу обмежувального припису підлягає негайному виконанню, а його оскарження не зупиняє його виконання.

Судові витрати, пов`язані з розглядом справи віднести на рахунок держави.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Львівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне найменування сторін та інших учасників справи:

- заявник - ОСОБА_9 , місце проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП - НОМЕР_1 ;

- заінтересована особа - ОСОБА_2 , місце проживання: АДРЕСА_2 ;

- заінтересована особа - ОСОБА_3 , місце проживання: АДРЕСА_2 .

Повний текст виготовлено 26.09.2022 року.

Суддя Ю. В. Донченко