Справа № 354/369/15-ц
Провадження № 22-ц/4808/909/22
Головуючий у 1 інстанції Остап`юк М. В.
Суддя-доповідач Томин
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 вересня 2022 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд в складі:

головуючої Томин О.О.,

суддів: Пнівчук О.В., Девляшевського В.А.,

за участю секретаря Шандалович В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Універсал Банк» на рішення Яремчанського міського суду, ухвалене суддею Остап`юк М.В. 24 березня 2022 року в м. Яремчеу справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості,

в с т а н о в и в:

У травні 2015 року Публічне акціонерне товариство «Універсал Банк» звернулося в суд з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості.

Позовні вимоги мотивовано тим, що 18.04.2008 року між ВАТ «Універсал Банк» (згодом перейменовано на ПАТ «Універсал Банк») та ОСОБА_1 було укладено Кредитний договір №BL3760, в редакціях від 18.06.2009 року, 12.08.2010 року, 22.04.2011 року, 06.10.2011 року, 14.03.2012 року, за умовами якого позичальнику надано кредит в сумі 100000 доларів США на строк до 01.04.2023 року, а позичальник зобов`язався повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом в порядку, на умовах та в строки, визначені цим Договором.

З метою забезпечення виконання зобов`язань за даним Договором було укладено Договір поруки №BL3760-П від 14.03.2012 року з ОСОБА_3 , яка в подальшому змінила своє прізвище на ОСОБА_2 .

У зв`язку з тим, що позичальником та поручителем не виконувалися належно умови кредитного договору та договору поруки банк звернувся в суд з позовом про стягнення з відповідачів в солідарному порядку заборгованості по кредиту.

Рішенням Яремчанського міського суду від 02.07.2014 року даний позов задоволено частково. Стягнуто в солідарному порядку з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь ПАТ «Універсал Банк» 959905,48 грн. заборгованості по Кредитному договору №BL3760 від 18.04.2008 року і за Договором поруки №BL3760-П від 14.03.2012 року. Дане рішення набрало законної сили 26.07.2014 року.

Цим рішенням було стягнуто по кредитному договору тіло кредиту (гривневий еквівалент) та нараховані до 14.03.2013 року включно (станом на дату розрахунку) відсотки та підвищені відсотки.

Однак станом на день звернення до суду з даним позовом заборгованість за кредитним договором не погашена, рішення суду не виконано.

Зазначає, що зобов`язання не припиняється з прийняттям рішення по стягнення боргу чи відкриттям виконавчого провадження з його примусового виконання. А наявність судовго рішення, яке не виконане, не звільняє боржників від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених ст. 625 ЦК України.

Заборгованість за кредитним договором по нарахованих відсотках за період з 15.03.2013 року по 27.04.2015 року складає 35165,74 доларів США.

Станом на 19.05.2015 року інфляційні втрати складають 508749,90 грн., а 3% річних 25325,73 грн.

З огляду на викладене просив стягнути з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 в солідарному порядку на користь ПАТ «Універсал Банк» 35165,74 доларів США заборгованості по нарахованих відсотках за кредитним договором за період з 15.03.2013 року по 27.04.2015 року, 508749,90 грн. інфляційних втрат та 25325,73 грн. 3% річних.

Рішенням Яремчанського міського суду від 24 березня 2022 року у задоволенні даного позову відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним рішенням в частині відмови у стягненні трьох процентів річних, АТ «Універсал Банк» подалов апеляційну скаргу, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Вказує, що 02 липня 2014 року Яремчанським міським судом у справі №354/565/13-ц ухвалено рішення, яким стягнуто в солідарному порядку з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь ПАТ «Універсал Банк» 959905,48 грн. заборгованості по Кредитному договору №BL3760-П від 14.03.2012 року (тіло кредиту (гривневий еквівалент), відсотки та підвищені відсотки, нараховані включно до 14.03.2013 року (станом на дату розрахунку)).

Оскільки заборгованість за кредитним договором не погашена, рішення суду не виконано, 26.05.2015 року АТ «Універсал Банк» звернулося з позовом про стягнення з відповідачів в солідарному порядку в свою користь 35165,74 доларів США заборгованості по донарахованих відсотках за Кредитним договором за період з 15.03.2013 року по 27.04.2015 року, 508749,90 грн. інфляційних збитків та 25325,73 грн. - три проценти річних.

Вважає, що суд першої інстанції прийшов до помилкового висновку, що стягнення трьох процентів річних відповідно до ст. 625 ЦК України є подвійним стягненням процентів, передбачених кредитним договором. Адже стягнення процентів за користування кредитними коштами не є процентами за порушення виконання грошового зобов`язання.

Зазначає, що ні в кредитному, ні в будь-якому іншому договорі сторони не зазначали іншої процентної ставки за прострочення у виконанні грошового зобов`язання окрім тієї, що визначена ст. 625 ЦК України.

Отже з відповідача в користь позивача підлягає стягненню 3% річних від простроченої суми. А оскаржуване рішення суду в цій частині не містить належного обґрунтування.

Просить скасувати рішення Яремчанського міського суду від 24 березня 2022 року в частині відмови в стягненні трьох процентів річних та ухвалити в цій частині нове, яким стягнути солідарно з відповідачів на користь АТ «Універсал Банк» 25325,73 грн., що становить три проценти річних; в решті рішення залишити без змін.

Відзив на апеляційну скаргу до суду апеляційної інстанції не надходив.

В судовому засіданні апеляційного суду представник апелянта - Бойчук Я.В. вимоги апеляційної скарги підтримав.

Відповідачі в засідання суду апеляційної інстанції не з`явилися, хоча належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду справи, що відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України не перешкоджає її розгляду.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника апелянта, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.

Рішення суду першої інстанції оскаржується тільки в частині відмови в стягненні з відповідачів трьох процентів річних в розмірі 25325,73 грн., тому відповідно до положень ст. 367 ЦПК України законність ухваленого в іншій частині судового рішення колегією суддів не перевіряється.

Відповідно до частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині не відповідає.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, 18.04.2008 року між ВАТ «Універсал Банк» (згодом перейменовано на ПАТ «Універсал Банк») та ОСОБА_1 було укладено Кредитний договір №BL3760, в редакціях від 18.06.2009 року, 12.08.2010 року, 22.04.2011 року, 06.10.2011 року, 14.03.2012 року, за умовами якого позичальнику надано кредит в сумі 100000 доларів США на строк до 01.04.2023 року, а позичальник зобов`язався повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом в порядку, на умовах та в строки, визначені цим Договором (а.с. 11-58).

З метою забезпечення виконання зобов`язань за даним Договором було укладено Договір поруки №BL3760-П від 14.03.2012 року з ОСОБА_3 , яка в подальшому змінила прізвище на ОСОБА_2 (а.с. 59-63).

У зв`язку з тим, що позичальником та поручителем не виконувалися належно умови кредитного договору та договору поруки банк звернувся в суд з позовом про стягнення з відповідачів в солідарному порядку заборгованості по кредиту.

Рішенням Яремчанського міського суду від 02.07.2014 року даний позов задоволено частково. Стягнуто в солідарному порядку з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь ПАТ «Універсал Банк» 959905,48 грн. заборгованості по Кредитному договору №BL3760 від 18.04.2008 року і за Договором поруки №BL3760-П від 14.03.2012 року (сума дострокового стягнення кредиту (в тому числі сума простроченої заборгованості за кредитом), відсотки, нараховані до 14.03.2013 року включно (станом на дату розрахунку),та пеня) (а.с. 6-8, 9-10).

Згідно даних Єдиного державного реєстру судових рішень вказане рішення суду набрало законної сили 26.07.2014 року.

Звертаючись до суду із вказаним позовом, позивач зазначав, що станом на день звернення заборгованість за кредитним договором відповідачами не погашена, вищевказане рішення суду не виконано.

Відповідно до Розрахунку до позовної заяви та Додатку до розрахунку заборгованості за кредитним договором банком нараховано відсотки за кредитним договором за період з 15.03.2013 року по 27.04.2015 року сумі 35165,74 доларів США, інфляційні втрати на суму боргу з липня 2014 року по травень 2015 року в сумі 508749,90 грн. та 3% річних відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України в сумі 25325,73 грн. (а.с. 64-66).

Відмовляючи в задоволенні позову у частині стягнення з відповідачів трьох процентів річних відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України в розмірі 25325,73 грн., суд першої інстанції виходив з того, що позивач пред`явив вимоги про подвійне стягнення відсотків річних, а саме: стягнення відсотків річних, нарахованих відповідно до процентної ставки, визначеної у договорі, та нарахованих відповідно до 3% річних, встановлених ЦК України. А оскільки сторонами договору визначено розмір процентів річних, то підстави для додаткового застосування також і частини другої статті 625 ЦК України щодо стягнення ще трьох процентів річних від простроченої суми відсутні.

Однак погодитися із таким висновком апеляційний суд не може з огляду на наступне.

За положенням статті 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Згідно із частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Захист цивільних прав - це застосування цивільно-правових засобів з метою забезпечення цивільних прав.

Порушення права пов`язано з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково.

При оспоренні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи.

Таким чином, порушення, невизнання або оспорення суб`єктивного права є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту.

У постанові Верховного Суду від 19 жовтня 2021 року в справі №628/1475/19 (провадження №61-7554св21) зазначено, що «правом на звернення до суду за захистом наділена особа у разі порушення, невизнання або оспорювання її прав, свобод та інтересів, а тому суд повинен установити, чи були порушені або невизнані права, свободи чи інтереси особи, яка звернулася до суду за їх захистом, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або про відмову в їх задоволенні».

Частиною 1 статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Згідно з ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до статті 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

За змістом частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 04 липня 2018 року у справі №310/11534/13-ц (провадження №14-154цс18), на яку посилався заявник в касаційній скарзі, дійшла висновку про те, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 червня 2019 року у справі №916/190/18 (провадження №12-302гс18) викладено висновок про те, що чинне законодавство не пов`язує припинення зобов`язання з наявністю судового рішення чи відкриттям виконавчого провадження з його примусового виконання, а наявність судових актів про стягнення заборгованості не припиняє грошових зобов`язань боржника та не позбавляє кредитора права на отримання передбачених частиною другою статті 625 Цивільного кодексу України сум. Вирішення судом спору про стягнення грошових коштів за договором не змінює природи зобов`язання та підстав виникнення відповідного боргу. Розстрочення або відстрочення виконання судового рішення не припиняє договірного зобов`язання відповідача, а тому не звільняє його від наслідків порушення відповідного зобов`язання, зокрема шляхом сплати сум, передбачених частиною другою статті 625 ЦК України.

Верховний Суд у постанові від 20 лютого 2019 року у справі №666/4957/15-ц дійшов висновку про те, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання, а тому погодився з висновками суду апеляційного суду про те, що, пред`явивши у червні 2015 року вимогу про повне дострокове погашення заборгованості за кредитом, сплату відсотків за користування кредитом та пені (на загальну суму 22455,73 долари США), кредитор відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України змінив строк виконання основного зобов`язання, а тому апеляційний суд правильно стягнув з позичальника заборгованість за кредитним договором з урахуванням того, що проценти після спливу строку кредитування не нараховуються.

В ухвалі Великої Палати Верховного Суду від 24 січня 2019 року у справі №5017/1987/2012 колегія суддів зазначила про те, що згідно з пунктом 6.23 постанови Великої Палати Верховного Суду від 23 травня 2018 року у справі №910/1238/17 плата за прострочення виконання грошового зобов`язання врегульована законодавством. У цьому разі відповідно до частини другої статті 625 ЦК України боржник зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. У пункті 6.20 цієї постанови також зазначається, що термін «користування чужими грошовими коштами» може використовуватися у двох значеннях. Перше - це одержання боржником (як правило, за плату) можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу. Друге значення - прострочення виконання грошового зобов`язання, коли боржник повинен сплатити гроші, але неправомірно не сплачує їх. Таким чином, правова позиція Великої Палати Верховного Суду полягає у тому, що відповідно до частини другої статті 625 ЦК України кредитний договір може встановлювати проценти за неправомірне користування боржником грошовими коштами як наслідок прострочення боржником виконання грошового зобов`язання. І такі проценти можуть бути стягнуті кредитодавцем й після спливу визначеного кредитним договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України.

Проценти річних, про які йдеться у ч. 2 ст. 625 ЦК України, необхідно відрізняти від процентів за користування чужими коштами, передбачених ст. 536 названого Кодексу.

Стягнення процентів річних є заходом відповідальності за порушення грошового зобов`язання і одночасно, як зазначалося, способом захисту майнового права та інтересу кредитора, тобто зобов`язанням сплатити кошти, тоді як проценти.

Зазначені у ст. 536 ЦК України, - це плата за користування чужими коштами, в тому числі безпідставно одержаними, збереженими грошима (ст. 1214 ЦК України).

Підставами для застосування до правовідносин сторін ст. 536 ЦК України є, по-перше, факт користування чужими коштами, по-друге - встановлення розміру відповідних процентів договором або чинним законодавством (наприклад, статтями 1048, 1054, 1061 ЦК України).

Спільним для цих процентів є те, що вони нараховуються саме у зв`язку з користуванням чужими коштами.

Положення ж частини другої статті 625 ЦК України в частині сплати процентів річних застосовуються за наявності порушення грошового зобов`язання.

Тому, зокрема, якщо в законі або в укладеному сторонами договорі передбачено розмір процентів за користування чужими коштами (стаття 536 ЦК України), то це не позбавляє кредитора права звернутися до боржника з позовом про стягнення як зазначених процентів, так і трьох процентів річних (якщо інший їх розмір не передбачено договором або законом) - за наявності порушення боржником грошового зобов`язання (постанова Верховного Суду від 18 грудня 2018 року у справі №908/639/18).

У справі, що переглядається, апеляційним судом встановлено, що рішенням Яремчанського міського суду від 02.07.2014 року стягнуто в солідарному порядку з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь ПАТ «Універсал Банк» 959905,48 грн. заборгованості по Кредитному договору №BL3760 від 18.04.2008 року і за Договором поруки №BL3760-П від 14.03.2012 року. Дане рішення набрало законної сили 26.07.2014 року (а.с. 6-8).

Цим рішенням було стягнуто по кредитному договору тіло кредиту (гривневий еквівалент), нараховані до 14.03.2013 року включно (станом на дату розрахунку) відсотки та пеню. Однак станом на день звернення до суду з даним позовом заборгованість за кредитним договором не погашена, рішення суду не виконано.

Зважаючи на те, що строк кредитування сплив, між сторонами кредитного договору склались охоронні правовідносини, у яких права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання, позивач має право на стягнення з відповідачів трьох процентів річних відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України за невиконання рішення Яремчанського міського суду від 02.07.2014 року. Інший розмір відсотків від простроченої суми договором не встановлений.

Отже рішення суду першої інстанції в цій частині не відповідає вимогам вказаних норм права, а тому не може залишатися в силі та підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення.

Разом з тим, визначаючи кількість днів прострочення, позивач неправильно визначив момент початку прострочення, який рахував з 02.07.2014 року дати ухвалення рішення, тоді як момент прострочення необхідно рахувати з 26.07.2014 року дати набрання рішенням законної сили. Тому стягненню з відповідачів підлягають три проценти річних у розмірі 23432 грн. за невиконання грошового зобов`язання за період з 26.07.2014 року по 19.05.2015 року (297 днів), що визначається за формулою: 959905,48 грн. х 3% : 365 х 297 = 23432 грн. А в решті трьох процентів річних необхідно відмовити.

Відповідно до ч. 13 ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Згідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи часткове задоволення апеляційної скарги та позовних вимог, з відповідачів в користь позивача необхідно стягнути по 200 (двісті) грн. 40 коп. сплаченого судового збору.

Керуючись ст.ст. 374, 376, 381-384, 389, 390 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Універсал Банк» задовольнити частково.

Рішення Яремчанського міського судувід 24 березня 2022 року в частині відмови в задоволенні позовних вимог про стягнення трьох процентів річних скасувати, ухвалити нове рішення в цій частині, яким стягнути в солідарному порядку з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 ) та ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_1 ) на користь Акціонерного товариства «Універсал Банк» (, адреса: вул.. Автозаводська, 54/19, м. Київ, 04114) 23432 (двадцять три тисячі чотириста тридцять дві) грн. 00 коп. 3% річних за невиконання грошового зобов`язання за період з 26.07.2014 року по 19.05.2015 року.

В решті вимог про стягнення 3% річних відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 ) та ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_1 ) на користь Акціонерного товариства «Універсал Банк» (, адреса: вул.. Автозаводська, 54/19, м. Київ, 04114) по 200 (двісті) грн. 40 коп. з кожного сплаченого судового збору.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Головуюча: О.О. Томин

Судді: О.В. Пнівчук

В.А. Девляшевський

Повний текст постанови складено 27 вересня 2022 року.