ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 вересня 2022 року

м.Валки

справа № 635/7882/21

провадження № 22-ц/818/2862/22

Харківській апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Тичкової О.Ю.,

суддів Маміної О.В., Пилипчук Н.П.,

сторони справи:

позивач ОСОБА_1

відповідач ОСОБА_2

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Харківського районного суду Харківської області від 13 грудня 2021 року ухвалене у складі судді Пілюгіної О.М.,-

УСТАНОВИВ:

06 жовтня 2021року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом про стягнення з ОСОБА_2 на свою користь аліментів на утримання малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в твердій грошовій сумі в розмірі 10000,00 гривень, щомісячно, до досягнення дитиною повноліття, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

В обґрунтування заявлених вимог посилалася на те, що з 18 липня 1998 року перебуває з відповідачем у зареєстрованому шлюбі. Від шлюбу сторони мають повнолітнього сина та малолітню доньку, яка проживає з позивачем та перебуває на її утриманні. Відповідач матеріальної допомоги на утримання малолітньої доньки не надає, не приймає достатньої участі у її матеріальному забезпеченні, проте офіційно працевлаштований, має регулярний дохід та можливість платити аліменти. Позивач офіційно не працевлаштована, проте не заперечує своєї участі у матеріальному забезпеченні спільної з відповідачем дитини. За спільним рішенням батьків, донька навчається у приватному загальноосвітньому навчальному закладі «Авторська школа Бойко», в якій послуги з навчання є платними. Окрім, того матеріальні затрати на дитину пов`язані не тільки з придбанням продуктів харчування, канцелярських виробів, книжок, одягу, забезпечення її розваг, але і з підтримкою нормального стану здоров`я доньки. Значну грошову суму кожен місяць складають транспортні витрати. Угоду про добровільну сплату аліментів між сторонами не досягнуто. Відповідач має задовільний стан здоров`я, з 1998 року займається підприємницькою діяльністю, йому на праві власності належить декілька об`єктів нерухомого майна, які є спільною сумісною власністю подружжя, але на цей час саме відповідач використовує цю власність для здачі в оренду; стягнень за виконавчими документами у відношенні відповідача не проводиться, інших дітей він не має. На думку позивача, з урахуванням значних витрат на навчання дитини, з відповідача підлягають стягненню аліменти в розмірі 10000,00 гривень, щомісяця. За вказаних обставин позивач змушена звернутися до суду з позовом.

Рішенням Харківського районного суду Харківської області від 13 грудня 2021 року позов задоволений частково. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання малолітньої дитини в розмірі 2618 (дві тисячі шістсот вісімнадцять) гривень 00 копійок, щомісячно, починаючи з 06 жовтня 2021 року та до досягнення нею повноліття.

Не погодившись з рішенням суду ОСОБА_1 звернулася з апеляційною скаргою. Посилається на порушення судом норм матеріального та процесуального права та просить рішення суду скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення про задоволення позову в повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд не повно встановив обставини у справі, не дав належної оцінки доказам, що свідчать про наявність у відповідача сплачувати аліменти у заявленому у позові розмірі. Допущені судом порушення норм процесуального права призвели до ухвалення незаконного та необґрунтованого рішення про задоволення позову частково та стягнення аліментів в розмірі мінімального рекомендованого розміру.

Заслухавши доповідь головуючого судді, дослідивши матеріали справи, перевіривши обставини справи у межах доводів апеляційної скарги, суд уважає, що апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає задоволенню частково, а рішення суду - зміні з таких підстав.

Частинами 1, 2 статті 376 Цивільного процесуального кодексу України (надалі ЦПК України) передбачено, що підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права. Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню. Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи. Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частин.

Як установлено судовим розглядом та підтверджується матеріалами справи відповідач є батьком малолітньої дитини ОСОБА_4 , що підтверджується даними копія свідоцтва про її народження серії НОМЕР_1 , що видано 22 березня 2010 року Пісочинською селищною радою Харківського району Харківської області, актовий запис №52 від 22 березня 2010 року.

За даними довідки № 6066, наданої 29 вересня 2021 року виконавчим комітетом Пісочинської селищної ради Харківського району Харківської області, даними акту депутата Пісочинської селищної ради Харківського району Харківської області ОСОБА_5 від 29 вересня 2021 року малолітня дитина проживає разом з матір`ю за адресою: АДРЕСА_1 .

Згідно даних витягу з сайту Міністерства юстиції, за даними якого ОСОБА_2 є фізичною особою-підприємцем та здійснює наступні види діяльності: 47.71 роздрібна торгівля одягом у спеціалізованих магазинах (основний); 46.42 оптова торгівля одягом та взуттям; 46.90 неспеціалізована оптова торгівля;

Відповідно до довідки Холодногірської ДПІ ГУ ДПС у Харківській області, згідно наданих податкових декларацій платника єдиного податку сума доходу від підприємницької діяльності ФОП ОСОБА_2 за період з 01 січня 2020 року до 31 грудня 2020 року становить 608900,00 гривень; за період з 01 січня 2021 року до 30 вересня 2021 року 0,00 гривень;

Відповідно до частин 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН «Про права дитини» від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Частиною першою статті 3 цієї Конвенції визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Відповідно до статті 18 цієї Конвенції батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Відповідно до ч. 2 ст. 51 Конституції України, ст. 180 Сімейного кодексу України (надалі СК України) батьки зобов`язані утримувати своїх дітей до їх повноліття.

Відповідно до ч.ч. 1,2 ст. 179 СК України аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Той із батьків або інших законних представників дитини, на ім`я якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини.

Згідно зі ст. 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів (ч.2 ст. 182 СК України).

При визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення (ч.1 ст. 182 СК України).

Суд визначає розмір аліментів на неповнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у ст.182 СК України.

Згідно ч.1 ст. 184 СК України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі.

Відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову.

За положеннями з ч. 1 статті 12, ч. 1 статті 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч. 2 ст. 77 ЦПК України).

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що позивачка не надала належних та достатніх доказів, на підставі яких було б можливо зробити висновок про те, що за своїм матеріальним становищем відповідач має можливість сплачувати аліменти на утримання дитини в розмірі 10 000грн.

Разом з тим, визначаючи розмір аліментів на утримання малолітньої дитини в сумі 2618 грн щомісячно, суд першої інстанції не врахував і не надав оцінку обставинам, визначеним ч.1 ст. 182 СК України як таким, що підлягають установленню при визначенні розміру аліментів.

Згідно з даними Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно станом на 27.08.2021 відповідачу на праві приватної власності належали чотири об`єкти нерухомості: однокімнатна кватира загальною площею 51,9 кв.м. за адресою АДРЕСА_2 ; однокімнатина квартира загальною площею 37,4 кв.м. за адресою АДРЕСА_3 ; квартира загальною площею 30,5 кв.м. за адресою АДРЕСА_4 ; однокімнатна квартира за адресою АДРЕСА_5 . ( а.с. 30 31).

З огляду на визнання відповідачем розміру витрат на дитину, який він за своїм матеріальним становищем має можливість сплачувати (2000 грн щомісячно), з наявності у відповідача на праві власності нерухомого майна, враховуючи право дитини на рівень життя, достатній для його фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку, апеляційний суд дійшов до висновку про необхідність зміни рішення суду першої інстанції та збільшення розміру аліментів на утримання дитини з 2800 грн до 4500 грн щомісяця.

Інші доводи апеляційної скарги не є суттєвими та на висновок суду щодо наявності у апелянта можливості сплачувати аліменти у розмірі 6000 грн щомісячно не впливають. Європейський суд з прав людини зазначав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод1950 року (далі - Конвенції) зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення .Крім того, необхідно брати до уваги,між іншим,різноманітність аргументів,які сторонаможе представитив суд,та відмінності,які існуютьу державах-учасницях,з оглядуна положеннязаконодавства,традиції,юридичні висновки,викладення таформулювання рішень.Таким чином,питання,чи виконавсуд свійобов`язокщодо поданняобґрунтування,що випливаєзі статті6Конвенції,може бутивизначено тількиу світліконкретних обставинсправи (рішенняу справі«Проніна протиУкраїни»,від 18липня 2006року №63566/00,§ 23).

При цьому, колегією суддів ураховано усталену практику Європейського суду з прав людини, який неодноразово відзначав, що рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторін (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Руїз Торія проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain, п. п. 29 - 30).

Враховуючи викладене, апеляційну скаргу ОСОБА_1 належить задовольнити частково, рішення суду - змінити, збільшивши розмір аліментів, що підлягають стягненню з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на утримання ОСОБА_3 з 2618.00 грн до 4500 грн.

Відповідно до ч.ч. 1, 6 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Оскільки від сплати судового збору за позовною заявою про стягнення аліментів ОСОБА_1 звільнена пунктом 3 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір», при подачі апеляційної скарги судовий збір вона не сплачувала. Її апеляційна скарга задоволена на 45%, тому пропорційно задоволеній частині апеляційної скарги з ОСОБА_2 в дохід держави належить стягнути 612 грн. 90 коп судового збору.

Відповідно до статті 246 ЦПК України якщо сторона з поважних причин не може подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат до закінчення судових дебатів у справі, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог. Для вирішення питання про судові витрати суд призначає судове засідання, яке проводиться не пізніше двадцяти днів з дня ухвалення рішення по суті позовних вимог. У випадку, визначеному частиною другою цієї статті, суд ухвалює додаткове рішення в порядку, передбаченому статтею 270 цього Кодексу.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 заявляє, що орієнтовний розмір її витрат на професійну правничу допомогу при апеляційному розгляді справи складає 13000 грн. Але докази розміру понесених нею витрат вона зможе надати додатково.

Відповідно до п.5 ч.7 ст. 265 ЦПК України у разі необхідності в резолютивній частині рішення також вказується про призначення судового засідання для вирішення питання про судові витрати, дату, час і місце його проведення; строк для подання стороною, за клопотанням якої таке судове засідання проводиться, доказів щодо розміру понесених нею судових витрат.

Оскільки позов ОСОБА_1 про стягнення з ОСОБА_2 аліментів розглядався Харківським апеляційним судом в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи, колегія суддів не вирішує питання про дату та час судового засідання для розгляду питання про ухвалення у справі додаткового рішення.

Проте ОСОБА_1 належить установити строк п`ять днів з дати ухвалення дійсної постанови для надання доказів про понесені нею при розгляді справи в суді апеляційної інстанції судові витрати.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 376, 382 - 384 ЦПК України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Харківського районного суду Харківської області від 13 грудня 2021 року змінити.

Розмір аліментів, стягнутий з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на утримання доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , збільшити з 2618 грн (двох тисяч шістсот вісімнадцяти ) гривень до 4500 ( чотирьох тисяч п`ятсот) гривень щомісячно.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_2 в дохід держави 612 (шістсот дванадцять) гривень 90 (дев`яносто) копійок судового збору за подачу апеляційної скарги.

Установити строк п`ять днів з дня ухвалення цієї постанови для подачі ОСОБА_1 доказів понесених нею судових витрат.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку тільки в випадках передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 29 вересня 2022 року.

Головуючий О. Ю. Тичкова

Судді О.В. Маміна

Н.П. Пилипчук