Справа № 450/4351/21 Провадження № 2/450/480/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"31" серпня 2022 р. Пустомитівський районний суд Львівської області в складі:

головуючого - судді Кукси Д.А.

секретаря судового засідання Оленич О.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження без виклику учасників судового розгляду в залі суду м. Пустомити цивільну справу за позовною заявою адвоката Цьорох Юрія Романовича, який діє в інтересах ОСОБА_1 до громадянина Республіки Польща ОСОБА_2 ( ОСОБА_3 ) про (предмет спору) відшкодування шкоди, заподіяної дорожньо-транспортною пригодою, -

суд постановив таке рішення:

підстава позову (позиція позивача): адвокат Цьорох Ю.Р. звернувся до суду з позовною заявою в інтересах ОСОБА_1 до відповідача ОСОБА_2 ( ОСОБА_3 ) відшкодування шкоди, заподіяної дорожньо-транспортною пригодою та просить стягнути з відповідача в користь позивача шкоди, заподіяної дорожньо-транспортною пригодою, в розмірі 110660,82 грн. та судові витрати: 1106,60 грн. судового збору та витрати, пов`язані з перекладом документів на польську мову, в розмірі 3900,00 грн.

Позовні вимоги обґрунтовує наступним. 26.12.2020 року близько 16 год. на 564 км + 450 м автодороги Київ-Чоп водій автомобіля TOYOTA RAV4, польський реєстраційний номер НОМЕР_1 , ОСОБА_4 ( ОСОБА_3 ) здійснив зіткнення з автомобілем MITSUBISHI PAJERO WAGON, реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_5 , власником якого є ОСОБА_1 . Внаслідок ДТП автомобіль MITSUBISHI PAJERO WAGON, реєстраційний номер НОМЕР_2 , зазнав значних технічних пошкоджень. Постановою Пустомитівського районного суду Львівської області від 28.05.2021 року встановлена вина ОСОБА_6 ( ОСОБА_3 ) у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, а справа щодо нього закрита у зв`язку з закінченням строків накладення адміністративного стягнення.

Цивільно-правова відповідальність ОСОБА_2 ( ОСОБА_3 ), як водія автомобіля TOYOTA RAV4 польський реєстраційний номер НОМЕР_1 , на момент пригоди була застрахована польською страховою компанією «Варта» (страховий поліс Зелена Карта PL/01/6233583). Відповідно до звіту №1164/21 від 15.03.2021 року про оцінку автомобіля, розмір матеріального збитку, заподіяного ОСОБА_1 пошкодженням належного їй майна, становить 328059,00 грн., та встановлено, що автомобіль MITSUBISHI PAJERO WAGON, р.н. НОМЕР_2 , не підлягає ремонту, оскільки вартість ремонту перевищує його ринкову вартість. Вартість даного автомобіля в пошкодженому стані становить 87398,18 грн. З метою отримання страхового відшкодування позивач звернулася до Моторного (транспортного) страхового бюро України, як до представника польського страховика, та в червні 2021 року отримала відшкодування в розмірі 130000,00 грн., що відповідає ліміту страхового відшкодування, діючого на день ДТП в Україні. Таким чином, різниця між фактичним розміром завданої шкоди та отриманим відшкодуванням становить 110660,82 грн., які просить стягнути з відповідача, як володільця транспортного засобу, винного у заподіянні шкоди. З огляду на вказане, просить позов задовольнити.

Ухвалою Пустомитівського районного суду Львівської області від 23.10.2021 року відкрито провадження у справі та розгляд справи постановлено проводити у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

Позиція відповідача: відповідач ОСОБА_4 ( ОСОБА_3 ) належним чином повідомлявся про судовий розгляд шляхом скерування судового доручення відповідно до ст. 5 Гаазької Конвенції про вручення за кордоном судових або позасудових документів у цивільних або комерційних справах від 15 листопада 1965 року.

Так, з метою повідомлення відповідача про розгляд даної справи, у відповідності до Інструкції про порядок виконання міжнародних договорів з питань надання правової допомоги в цивільних справах щодо вручення документів, отримання доказів та визнання і виконання судових рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України, Державної судової адміністрації України від 27.06.2008 №1092/5/54, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 02 липня 2008 р. за № 573/15264, суд 23.10.2021 року надіслав Центральному Органу Республіки Польща судове доручення: прохання про вручення відповідачеві, громадянину Республіки Польща ОСОБА_7 ( ОСОБА_3 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт НОМЕР_3 , тел. НОМЕР_4 , АДРЕСА_1 , належним чином засвідчених копій наступних судових та позасудових документів: позовної заяви з додатками, ухвали про відкриття провадження від 23.10.2021 року у справі та пам`ятки про процесуальні права та обов`язки учасників справи, з перекладом на польську мову, для вручення таких відповідачу ОСОБА_7 ( ОСОБА_3 ).

18.08.2022 року на адресу суду від 1 цивільного відділу районного суду для Кракова-Нової Гути в Кракові, Республіка Польща, надійшло виконане судове доручення, згідно з якого документи отримала 13.04.2022 року ОСОБА_8 ( ОСОБА_9 ).

У вказаний строк відповідач не надав суду відзив на позовну заяву, відповідно до вимог ст. 178 ЦПК України, без поважних причин.

У матеріалах справи відсутні клопотання сторін про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Враховуючи наведене, відповідно до ч. 8 ст.178 та ч. 5 ст.279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін за наявними в матеріалах справи доказами.

У відповідності до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Встановлені судом фактичні обставини та оцінка суду.

Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, що мають істотне значення для її розгляду і вирішення по суті, дійшов наступного висновку.

Відповідно до частини 1 статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до статті 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Статтею 15 ЦПК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Судом встановлено що 26.12.2020 року о 16 год. 00 хв. на автодорозі Київ-Чоп М-06 564 км + 450 м водій ОСОБА_4 ( ОСОБА_3 ), керуючи транспортним засобом TOYOTA RAV4, польський реєстраційний номер НОМЕР_1 , не впевнився в безпечності при зміні напрямку руху, а саме: розвороті, та скоїв зіткнення з транспортним засобом MITSUBISHI PAJERO WAGON, д.н.з. НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_5 , який рухався в зустрічному напрямку. Внаслідок ДТП транспортні засоби отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками. Такими своїми діями ОСОБА_4 ( ОСОБА_3 ) порушив вимоги п. 10.1 ПДР.

Постановою Пустомитівського районного суду Львівської області від 28.05.2021 року по справі №450/146/21 у діях ОСОБА_2 ( ОСОБА_3 ) встановлено склад адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, однак провадження у справі закрито на підставі п.7 ст. 247 КУпАП у зв`язку з закінченням строків накладення адміністративного стягнення, передбачених ст. 38 КУпАП. Як вбачається з вказаної постанови правопорушник ОСОБА_6 ( ОСОБА_3 ) в судове засідання не з`явився, однак подав до суду заяву, якою свою вину у вчиненому адмінправопорушенні визнав.

Вказана постанова не оскаржувалась та набрала законної сили 08.06.2021 року.

За ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

В той же час, досліджуючи постанову від 28.05.2021 року суд виходить з наступного. Статтею 38 КУпАП визначено строки накладення адміністративного стягнення. Відповідно до ч.2 ст.38 КУпАП, якщо справи про адміністративні правопорушення відповідно до цього Кодексу чи інших законів підвідомчі суду (судді), стягнення може бути накладено не пізніш як через три місяці з дня вчинення правопорушення, а при триваючому правопорушенні - не пізніш як через три місяці з дня його виявлення.

Відповідно до п. 7 ч. 1 ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у випадку закінчення на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків, передбачених ст. 38 КУпАП.

Правовий аналіз положень КУпАП дає підстави для висновку, що закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення з підстав закінчення строків, передбачених статтею 38 КУпАП, можливо лише за умови встановлення факту вчинення особою протиправної дії чи бездіяльності, що підпадають під визначені законом ознаки адміністративного правопорушення.

Так, з положень статті 38 КУпАП вбачається, що її застосування можливе лише у випадку наявності вини особи у вчиненні правопорушення. У разі відсутності вини особи в порушенні провадження у справі підлягає припиненню на підставі пункту 1 частини першої статті 247 КУпАП через відсутність події і складу адміністративного правопорушення. Відтак така обставина, як закінчення на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків притягнення до адміністративної відповідальності, передбачених КУпАП, не є реабілітуючою, тобто не є обставиною, яка спростовує факт наявності вини особи в порушенні закону.

Виходячи зі змісту статті 38 КУпАП «Строки накладення адміністративного стягнення», таке стягнення накладається лише на винну особу. Відповідно, ця норма (можливість застосування строків накладення адміністративного стягнення) застосовується лише у випадку встановлення вини особи у вчиненні правопорушення.

Тим більше, за своєю правовою природою звільнення від відповідальності у зв`язку із закінченням строків накладення адміністративного стягнення не є реабілітуючою обставиною.

Вказана правова позиція висловлена Верховним Судом у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду в постанові від 29 квітня 2020 року (справа № 686/4557/18) згідно з якою «закінчення на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків притягнення до адміністративної відповідальності, передбачених статтею 38 КУпАП, не є реабілітуючою, тобто не є обставиною, яка спростовує факт наявності вини особи в скоєнні адміністративного правопорушення».

Як вбачається з свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_5 , власником транспортного засобу MITSUBISHI PAJERO WAGON Універсал - В, реєстраційний номер НОМЕР_2 , є ОСОБА_1 .

Як зазначила у позовній заяві сторона позивача, цивільно правова відповідальність ОСОБА_2 ( ОСОБА_3 ), як водія транспортного засобу TOYOTA RAV4, польський реєстраційний номер НОМЕР_1 , на момент пригоди була застрахована польською страховою компанією «Варта» (страховий поліс Зелена Карта PL/01/6233583).

Згідно звіту №1164/21 про оцінку автомобіля MITSUBISHI PAJERO WAGON, реєстраційний номер НОМЕР_2 , складеного СПДФО ОСОБА_10 15.03.2021 року, дата оцінки 26.12.2020 року, вартість відновлювального ремонту з урахуванням значення коефіцієнта фізичного зносу складових автомобіля MITSUBISHI PAJER, р.н. НОМЕР_2 , внаслідок пошкодження автомобіля під час ДТП приймається рівним дійсним (ринковій) вартості автомобіля на момент дослідження без врахування аварійних пошкоджень і становить 328059,00 грн., ринкова вартість у непошкодженому стані автомобіля MITSUBISHI PAJERO WAGON, реєстраційний номер НОМЕР_2 , що належить ОСОБА_1 328059,00 грн., ринкова вартість пошкодженого автомобіля MITSUBISHI PAJERO WAGON, реєстраційний номер НОМЕР_2 , що належить ОСОБА_1 87398,18 грн.

З матеріалів позовної заяви вбачається, що з метою отримання страхового відшкодування ОСОБА_1 звернулася до Моторного (транспортного) страхового бюро України, як до представника польського страховика, та в червні 2021 року отримала від МТСБУ відшкодування в розмірі 130000,00 грн., що відповідало ліміту страхового відшкодування, діючого на день ДТП в Україні.

Відтак, різниця між фактичним розміром шкоди та отриманим відшкодуванням становить 328059,00 грн. 87398,18 грн. 130000,00 грн. складає 110660,82 грн., що не заперечується відповідачем.

Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно ч. 3 ст. 386 ЦК України власник, права якого порушені має право на відшкодування завданої йому майнової та матеріальної шкоди.

Відповідно до частини другої статті 1166 ЦК України особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Відповідно до частини першої статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.

Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку (частина друга статті 1187 ЦК України).

Згідно п. 4 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №4 від 01.03.2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини.

При цьому, особою, яка зобов`язана відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, є фізична або юридична особа, що на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди, позички тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. (п. 6 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №4 від 01.03.2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки»)

Згідно з частиною першою статті 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: 1) шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою; 2) за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується; 3) за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення.

Відповідно до ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Також, пунктом 16 вищевказаної постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №4 від 01.03.2013 року передбачено, що при відшкодуванні страховиком шкоди, завданої особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, така особа сплачує потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Вказане також узгоджується з правовою позицією Великої палати Верховного Суду, викладеною у постанові від 04.07.2018 року у справі №755/18006/15-ц, провадження N 14-176 цс 18, відповідно до якої відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.

У відповідності до вимог ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили.

Таким чином, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, та враховуючи те, що обставини, на які посилається позивач знайшли підтвердження під час судового розгляду справи, суд вважає, що заявлені позовні вимоги підлягають задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду (ст. 133 ч. 3 п. 4 ЦПК України).

Згідно п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі задоволення позову покладаються на відповідача.

В постанові Верховного Суду від 19.02.2020 р. у справі №755/9215/15-ц зазначено, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12.10.2006 р. у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10.12.2009 р. у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23.01.2014 р. у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26.02.2015 р. у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим. У рішенні ЄСПЛ від 28.11.2002 р. у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Як вбачається з матеріалів справи позивач за послуги перекладу документів на польську мову сплатила ФОП ОСОБА_11 3900,00 грн., що підтверджується актом наданих послуг від 05.10.2021 року.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 1106,60 грн., сплачені позивачем

Керуючись ст. ст. 4, 12, 13, 76-81, 89, 133, 141, 247, 259, 263-265, 274-279, 352, 354 ЦПК України, ст. ст.1166, 1187, 1188 ЦК України, суд, -

у х в а л и в:

позовні вимоги адвоката Цьорох Юрія Романовича, який діє в інтересах ОСОБА_1 до громадянина Республіки Польща ОСОБА_2 ( ОСОБА_3 ) про відшкодування шкоди, заподіяної дорожньо-транспортною пригодою, - задоволити.

Стягнути з громадянина Республіки Польща ОСОБА_2 ( ОСОБА_3 ) на користь ОСОБА_1 110660 (сто десять тисяч шістсот шістдесят) гривень 82 коп. шкоди, заподіяної дорожньо транспортною пригодою.

Стягнути з громадянина Республіки Польща ОСОБА_2 ( ОСОБА_3 ) на користь ОСОБА_1 суму сплаченого судового збору у розмірі 1106 (одна тисяча сто шість) гривень 60 коп. та 3900,00 (три тисячі дев`ятсот) гривень витрат, пов`язаних з перекладом документів на польську мову.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Львівського апеляційного суду або через Пустомитівський районний суд Львівської області шляхом подачі апеляційної скарги в 30 - денний строк з дня проголошення рішення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Позивач: ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_6 , АДРЕСА_2 .

Відповідач: громадянин Республіки Польща ОСОБА_4 ( ОСОБА_3 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , АДРЕСА_1 .

СуддяД. А. Кукса