У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

/про відмову в відкритті провадження в справі/

29 вересня 2022 року Суддя Солом`янського районного суду м. Києва Усатова І.А., розглянувши скаргу ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на дії, рішення бездіяльність Солом`янського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ), суддя

В С Т А Н О В И В :

22.09.2022 ОСОБА_1 , ОСОБА_2 звернулися до суду зі скаргою на дії, рішення бездіяльність Солом`янського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ), в якій просять суд:

- визнати неправомірною бездіяльність Солом`янського відділу Державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) щодо незняття арешту з майна та заборони його відчуження, накладених постановою про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 23.02.2012 року у виконавчому провадженні № 6223180, зареєстрованих 09.04.2012 року о 18:52:03 реєстратором Державним підприємством «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України за №12377816;

- скасувати арешт з майна та заборону його відчуження, накладені постановою відділу державної виконавчої служби Солом`янського РУЮ у м. Києві про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 23.02.2012 року у виконавчому провадженні № 6223180, зареєстрованих 09.04.2012 року о 18:52:03 реєстратором Державним підприємством «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України за №12377816.

Дослідивши скаргу та додані до неї матеріали суддя приходить до наступного висновку.

Згідно вимог ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної безпеки такого порушення.

Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника.

Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів встановлений ст.16 ЦК України.

Обгрунтовуючи вимоги скарги заявники посилаються на те, що постановою про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 23.02.2012 у виконавчому провадженні № 6223180 накладено арешт на все майно та заборонено здійснювати відчуження будь-якого майна, яке належить боржнику - ОСОБА_3 . Постановою про повернення виконавчого документа стягувачу від 25.11.2016 у виконавчому провадженні № 6223180 виконавчий документ - виконавчий лист №2- 3828, виданий 17.12.2007 року Солом`янським районним судом, про стягнення аліментів з ОСОБА_3 , повернуто стягувачу, ОСОБА_4 .

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 помер, однак прийняти спадщину після смерті батька заявники позбавлені можливості у зв`язку з наявністю накладеного арешту на все майно та заборони здійснювати відчуження будь-якого майна, що в свою чергу порушує права та законні інтереси заявників.

Відповідно до ст.447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Норма частини першої статті 15 Закону України «Про виконавче провадження» чітко та імперативно визначає, що сторонами виконавчого провадження є стягувач і боржник.

З доданої до скарги постанови державного виконавця ВДВС Солом`янського РУЮ у м.Києві від 23.02.2012 про арешт майна боржника та оголошення заборони його відчуження вбачається, що сторонамиборжником у ВП №6223180 є ОСОБА_3 , а стягувачем ОСОБА_4 .

Крім того, будь-яких документів на підтвердження того, що ОСОБА_1 , ОСОБА_2 є спадкоємцями ОСОБА_3 , перебували у родинних відносинах з ним, тощо, до скарги не долучено.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Одним із засобів юридичного захисту сторін виконавчого провадження при проведенні виконавчих дій є судовий контроль за виконанням судових рішень у цивільних справах, який передбачає, зокрема, можливість здійснення певних процесуальних дій у виконавчому провадженні лише з дозволу суду, а також обов`язок суду розглянути скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби й позови, що виникають з відносин щодо примусового виконання судових рішень.

Під час виконання судових рішень учасники справи мають право оскаржити рішення, дії або бездіяльність органів державної виконавчої служби, їх посадових осіб, виконавців чи приватних виконавців у порядку судового контролю, оскільки виконання судового рішення є завершальною стадією судового розгляду.

Відповідно до частини першої статті 59 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.

При цьому, в порядку цивільного судочинства захист майнових прав здійснюється у позовному провадженні, а також у спосіб оскарження рішення, дії або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби.

Спори про право цивільне, пов`язані з належністю майна, на яке накладено арешт, відповідно до статті 19 ЦПК України розглядаються в порядку цивільного судочинства у позовному провадженні, якщо однією зі сторін відповідного спору є фізична особа, крім випадків, коли розгляд таких справ відбувається за правилами іншого судочинства.

Відповідно до абз. 5 п. 1 та 5 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 03.06.2016 «Про судову практику у справах про зняття арешту з майна» на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби стороною виконавчого провадження може бути подана скарга, яка підлягає розгляду в порядку, передбаченому розділом VII ЦПК, крім випадків, коли розгляд таких скарг відбувається за правилами іншого судочинства. У разі якщо опис та арешт майна проводився державним виконавцем, скарга сторони виконавчого провадження розглядається в порядку, передбаченому розділом VII ЦПК, а якщо такі дії вчинялися при виконанні вироку суду щодо цивільного позову у кримінальному провадженні, то відповідна скарга підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства відповідно до вимог статті 181 Кодексу адміністративного судочинства України. Інші особи, які є власниками (володільцями) майна і які вважають, що майно, на яке накладено арешт, належить їм, а не боржникові, можуть звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту, що передбачено статтею 60 Закону про виконавче провадження.

У п. 24 Постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» від 07 лютого 2014 року №6 судам роз`яснено, що вимоги інших осіб щодо належності їм, а не боржникові майна, на яке накладено арешт, вирішуються шляхом пред`явлення ними відповідно до правил судової юрисдикції позову до боржника та особи, в інтересах якої накладено арешт, про визнання права власності на це майно і зняття з нього арешту. У такому ж порядку розглядаються вимоги осіб, які не є власниками майна, але володіють ним на законних підставах. Орган державної виконавчої служби у відповідних випадках може бути залученим судом до участі у справі як третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору.

Згідно зі статтею 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

У розумінні закону, суб`єктивне право на захист - це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право.

Статтею 16 ЦК України встановлено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Вказаною нормою матеріального права визначено способи захисту прав та інтересів.

Таким чином, закон визначає ефективний та належний спосіб захисту порушеного права та інтересу особи.

З наданих матеріалів вбачається, що заявники ОСОБА_1 , ОСОБА_2 стороною ВП №6223180 не є. Боржником у даному виконавчому провадженні був померлий ОСОБА_3 .

За таких обставин, оскільки ОСОБА_1 , ОСОБА_2 не є стороною виконавчого провадження, відтак не наділені правом звернення до суду із скаргою на дії державного виконавця.

Окрім того, вбачається, що вимоги заявників за скаргою на дії/бездіяльність державного виконавця фактично стосується спору про право, пов`язаному з належністю майна, на яке накладено арешт, що відповідно до вищенаведених вимог закону, повинен розглядатися в порядку позовного провадження.

Відповідно до п. 23 Постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» від 07 лютого 2014 року №6 разі заявлення у скарзі вимог про право (наприклад, про захист гідності, честі та ділової репутації, відшкодування шкоди, завданої рішеннями, діями або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби) в їх прийнятті має бути відмовлено на підставі пункту 1 частини другої статті 122 ЦПК, статті 383 ЦПК.

Відповідно до пункту 1 частини другої статті 122 ЦПК України (в редакції станом на момент винесення Постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року №6) суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду в судах у порядку цивільного судочинства.

Відповідно до п. 1 ч.1 ст. 186 ЦПК України (в редакції станом на момент звернення скаржників до суду) суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Враховуючи вищенаведене, суддя приходить до висновку про відмову у відкритті провадження за скаргою ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на дії, рішення бездіяльність Солом`янського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ).

З огляду на викладене, а також керуючись ст.19 Закону України «Про виконавче провадження», ст.ст.185, 247, 260, 261, 353, 354, 449, 450-451 ЦПК України, суд,

У Х В А Л И В:

Відмовити у відкритті провадження за скаргою ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на дії, рішення бездіяльність Солом`янського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ).

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення до Київського апеляційного суду через суд першої інстанції.

У разі, якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п`ятнадцяти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя: І.А. Усатова