Провадження 2/127/3118/21
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 вересня 2022 року

Вінницький міський суд Вінницької області в складі:

головуючого судді Вохмінової О.С.

з участю секретаря судових засідань Мельник В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці цивільну справу №127/18529/21 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа без самостійних вимог Приватне акціонерне товариство «Страхова група ТАС» про відшкодування шкоди, -

в с т а н о в и в:

20.07.2021 року судом зареєстровано позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа без самостійних вимог Приватне акціонерне товариство «Страхова група ТАС» про відшкодування шкоди.

Вимоги мотивовані тим, що 29.04.2018 року приблизно о 13.00 год. на автодорозі Житомир-Могилів-Подільський 311 км + 300 м, в межах населеного пункту с. Березина Вінницького району, водій ОСОБА_2 , керуючи технічно справним транспортним засобом - автомобілем марки «ВАЗ 21061» держномер НОМЕР_1 , рухаючись в напрямку м. Бар, під час виникнення небезпеки для руху пішохода ОСОБА_1 , не врахував дорожню обстановку та не вибрав безпечну швидкість руху, внаслідок чого здійснив наїзд на пішохода ОСОБА_1 , коли вона перетинала проїзну частину дороги по пішохідному переходу з права на ліво відносно руху автомобіля, не змінюючи напрямку свого руху.

В результаті наїзду, згідно висновку судово-медичної експертизи № 869 від 24.07.2018 року ОСОБА_1 отримала тілесні ушкодження: закриту черепно-мозкову травму, струс головного мозку, забій м`яких тканин та підшкірну гематому лобної ділянки, садна ділянки правої брови, закритий перелом лівого стегна в середній третині зі зміщенням та надвиростковий перелом лівого стегна без зміщення, які спричинили тривалий (більше 21 дня) розлад здоров`я, понад три місяці, і відносяться до тілесних ушкоджень середньої тяжкості.

Згідно висновку автотехнічної експертизи № 500а від 27.07.2018 року, в ситуації, яка склалась, в діях водія транспортного засобу - автомобіля марки «ВАЗ 21061» держномер НОМЕР_1 ОСОБА_2 вбачається невідповідність вимогам п.п. 12.4, 18.1 ПДР України. Дії водія ОСОБА_2 , які не відповідали вимогам п. 18.1 ПДР України, з технічної точки зору знаходяться в причинному зв`язку з виникненням ДТП та наслідками, що настали.

Вина ОСОБА_2 встановлена матеріалами кримінального провадження № 0000435 від 29.04.2018 року, крім того, вину у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 286 ч. 1 КУпАП, ОСОБА_2 визнав.

Ухвалою Вінницького районного суду Вінницької області від 23.06.2021 року кримінальне провадження № 0000435 від 29.04.2018 року відносно ОСОБА_2 було закрито. ОСОБА_2 звільнено від кримінальної відповідальності за ст. 286 ч. 1 КК України на підставі ст. 49 КК України. Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення матеріальної та моральної шкоди було залишено без розгляду, роз`яснено право на звернення до суду з позовом в порядку цивільного судочинства.

В результаті ДТП позивачу завдані тілесні ушкодження, у зв`язку з чим з 29.04.2018 року по 06.06.2018 року вона перебувала на стаціонарному лікуванні у Вінницькій міській клінічній лікарні швидкої допомоги, а з 07.06.2018 року по теперішній час часто перебуває на амбулаторному лікуванні у Вінницькій міській лікарні № 2. У зв`язку з цим позивач (пенсіонерка, людина з інвалідністю ІІ групи) понесла значні фінансові витрати на відновлення свого здоров`я, що підтверджено відповідними документами та фінансовими чеками, на суму 30 434,61 грн.

Крім того, ОСОБА_1 понесла витрати на правничу допомогу в кримінальному провадженні відповідно до договору від 17.10.2018 року, на суму 5 000 грн.

Крім матеріальних збитків, позивачу спричинено моральну шкоду. У зв`язку із отриманими внаслідок ДТП травмами було порушено нормальні життєві зв`язки, вона була позбавлена можливості реалізовувати свої звички та бажання, не може вести повноцінний спосіб життя, постійно відчуває страждання, психологічний дискомфорт, порушено її душевну рівновагу, що виражене у почуттях розпачу, тривоги, дратівливості, страху за своє майбутнє та майбутнє сім`ї. Отримані позивачкою в результаті ДТП тілесні ушкодження, подальший процес лікування змінили звичайний розклад дня, принесли ряд незручностей та проблем, марно згаяного часу, витрачених грошових коштів, які б вона могла витратити на свою родину та на задоволення власних потреб. Хвилювання та думки про відновлення здоров`я, про наступне лікування як для людини з інвалідністю ІІ групи, тримають постійно в нервовій та психологічній напрузі, що вплинуло на відносини в родині та змінило її життя в емоційному стані.

Зазначені обставини спричинили ряд негативних наслідків та моральні втрати і страждання для позивача. Моральну шкоду, що була спричинена їй відповідачем, ОСОБА_1 оцінила в 100 000 грн.

Зазначаючи правовою підставою ст.ст. 16, 23, 1166, 1167 ЦК України, ОСОБА_1 просила стягнути з ОСОБА_2 на її користь 30 434,61 грн. матеріальної шкоди, 100 000 грн. моральної шкоди, 5 000 витрат на правничу допомогу в кримінальному провадженні.

Судом вчинені наступні процесуальні дії.

Ухвалою суду від 14.09.2021 року було прийнято до розгляду та відкрито загальне позовне провадження в цивільній справі № 127/18529/21. Ухвалою суду від 18.10.2021 року підготовче провадження у даній справі було закрите.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 позов підтримала відповідно до викладених у ньому обставин. Просила позовні вимоги задоволити в повному обсязі. Пояснила, що наслідки травми, отриманої в ДТП, вона лікує до цього часу, її здоров`ю та життю завдано непоправної шкоди. ОСОБА_2 допомагав їй матеріально у придбанні ліків, надав кошти на проведення однієї операцій, придбав спеціальне ліжко і зробив пандус. Однак, в даний час її здоров`я не поновлено, вона потребує реабілітації та лікування, тому звернулась до суду з даним позовом. Наголосила, що через отримані в ДТП травми їй було завдано моральної шкоди, яку відповідач не відшкодував.

Представники позивача адвокат Кізік Г.В. та ОСОБА_3 підтримали позов та відповідь на відзив (а.с. 91-95). Представник позивача ОСОБА_4 визнала, що відповідач частково відшкодував шкоду на суму 26 710 грн., сплативши після ДТП 15 000 грн. на операцію і 11 710 грн. на карту ОСОБА_3 різними сумами. Разом з тим, позивач продовжувала лікування в 2019 р., в 2020 р. і витратила ще 30 434,61 грн., що підтверджено чеками. Фактично позивач витратила на лікування близько 80 000 грн. Моральну шкоду відповідач взагалі не відшкодував, позивач оцінила її в 100 000 грн. Позивач і досі відчуває біль від травми, у зв`язку з чим потребує догляду та допомоги, оскільки має проблеми в побуті та самообслуговуванні, що впливає на її емоційний стан. Її донька була вимушена звільнитись з роботи для догляду за матір`ю, брала кредити для оплати лікування ОСОБА_1 . Страхова компанія, в якій була зареєстрована цивільно-правова відповідальність ОСОБА_2 , в 2021 році відмовила у виплаті страхового відшкодування у зв`язку з пропущенням строку звернення із заявою. Просила позов задоволити в повному обсязі.

В судовому засіданні відповідач ОСОБА_2 та його представник адвокат Клепікова О.С. позов не визнали, підтримали письмовий відзив на позов. Пояснили, що лікування позивача, а також вартість двох операцій, придбання ліжка з ортопедичним матрацом, ходунків тощо повністю оплатив ОСОБА_2 , проте оригінали квитанцій на придбання ліків і оплату медичних послуг та товарів залишились у позивача, які вона надала до позову для підтвердження своїх неправомірних вимог. Неодноразово він або дружина перераховували гроші на картку ОСОБА_3 на її вимогу, він ніколи не відмовляв в допомозі, позичав гроші, зокрема 20 000 грн. у ОСОБА_5 на другу операцію, зробив пандус в під`їзді її будинку, забезпечив її інвалідним візком. Загалом ОСОБА_2 витратив на лікування позивача близько 80 000 грн. і ОСОБА_1 при розгляді кримінального провадження запевняла, що матеріальних претензій до нього не має. Доказів завдання моральної шкоди і її розміру позивач взагалі не надала, тому підстав для відшкодування моральної шкоди немає. Просили також врахувати, що відповідач не відсторонився і не залишив ОСОБА_1 без моральної підтримки та матеріальної допомоги, весь час допомагав їй. Звернули увагу на те, що відповідальність відповідача була належним чином застрахована, однак, позивач за страховою виплатою не зверталась.

Представник ПрАТ "Страхова Група "ТАС" в судове засідання не з`явився, причини неявки суду не відомі, заяв від представника не надходило.

Відповідно до ст. 223 ЦПК України справа розглянута у відсутність представника третьої особи.

Свідок ОСОБА_5 суду пояснив, що ОСОБА_2 просив його фінансово допомогти для оплати повторної операції ОСОБА_1 , тому він позичив ОСОБА_2 20 000 грн. Також допомагав ОСОБА_2 робити пандус в під`їзді будинку ОСОБА_1 і знає, що він віддав їй батьків інвалідний візок для користування. Батько позивача залишився без інвалідного візка, ОСОБА_1 до цього часу візок не повернула.

Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню.

Судом встановлено, що 29.04.2018 року з вини відповідача, який порушив п.п. 12.4, 18.1 ПДР України, сталась ДТП, в якій ОСОБА_1 отримала тілесні ушкодження: закрита черепно-мозкова травма, струс головного мозку, забій м`яких тканин та підшкірна гематома лобної ділянки, садна ділянки правої брови, закритий перелом лівого стегна в середній третині зі зміщенням та надвиростковий перелом лівого стегна без зміщення, які спричинили тривалий (більше 21 дня) розлад здоров`я, понад три місяці, і відносяться до тілесних ушкоджень середньої тяжкості.

Ухвалою Вінницького районного суду Вінницької області від 23.06.2021 року кримінальне провадження № 0000435 від 29.04.2018 року відносно ОСОБА_2 було закрито. ОСОБА_2 звільнено від кримінальної відповідальності за ст. 286 ч. 1 КК України на підставі ст. 49 КК України. Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення матеріальної та моральної шкоди було залишено без розгляду, роз`яснено право на звернення до суду з позовом в порядку цивільного судочинства.

Таким чином, судом встановлено, що ДТП, в результаті якого позивач отримала травми, вчинене з вини відповідача, і між діями відповідача і шкодою є безпосередній причинний зв`язок.

Протягом періоду з 29.04.2018 року до 06.06.2018 року ОСОБА_1 перебувала на стаціонарному лікуванні в МКЛ ШМД з основним діагнозом сполучна травма тіла, ЗЧМТ, забій м`яких тканин голови, струс головного мозку, закритий перелом с/з лівого стегна зі зміщенням (а.с. 17). 04.05.2018 року та 23.05.2018 року проведені операційні втручання.

З 01.07.2019 року до 15.07.2019 року ОСОБА_1 перебувала на обстеженні та лікуванні у відділенні медичної реабілітації (та відновлювального лікування) клініки медичної реабілітації та санаторного лікування Військово-медичного клінічного центру Центрального регіону України з діагнозом: консолідований перелом (Квітень 2018) с/з, н/з лівої стегнової кістки з наявністю металевого стержня, з контрактурою лівого колінного суглобу І ст., з больовим синдромом (а.с. 20).

Протягом періоду з 07.06.2018 року до 17.10.2019 року ОСОБА_1 зверталась амбулаторно за медичною допомогою, в тому числі з приводу травми, отриманої внаслідок ДТП (а.с. 150-157).

Рішенням ЛКК № 99 від 10.03.2020 року визначено, що за станом здоров`я ОСОБА_1 не здатна на самообслуговування та потребує постійного стороннього догляду безтерміново (а.с. 19).

Обґрунтовуючи позовні вимоги про відшкодування матеріальної шкоди, ОСОБА_1 зазначила, що в зв`язку з лікуванням наслідків ДТП вона (пенсіонерка, людина з інвалідністю ІІ групи) понесла значні фінансові затрати на відновлення свого здоров`я на суму 30 434,61 грн., які просила стягнути з відповідача як винної особи.

Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Частиною 2 ст. 16 ЦК України встановлені способи захисту цивільних прав та інтересів. До них належать, зокрема відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Згідно ст.. 22 ЦК України збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Збитки відшкодовуються в повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

Відповідно до ч. 1 ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.

Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку (ч. 2 ст. 1187 ЦК України).

Згідно зі статтею 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Відтак відшкодування шкоди власником транспортного засобу або винуватцем ДТП, відповідальність яких застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, якщо у страховика не виникло обов`язку з відшкодування шкоди, або розмір шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика, а також у разі, коли страховик має право регресу до особи, яка застрахувала свою відповідальність.

Тому, якщо потерпілий звернувся до страховика й одержав страхове відшкодування, але його недостатньо для повного відшкодування шкоди, деліктне зобов`язання зберігається до виконання особою, яка завдала шкоди, свого обов`язку згідно зі статтею 1194 ЦК України відшкодування потерпілому різниці між фактичним розміром шкоди та страховою виплатою (страховим відшкодуванням), яка ним одержана від страховика.

Відповідно до ст. 35 Закону «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» для отримання страхового відшкодування особа, яка має право на відшкодування, подає страховику (або якщо страховик невідомий МТСБУ) відповідну заяву. До заяви додаються довідки про дорожньо-транспортну пригоду, інші документи, які мають відношення до даної дорожньо-транспортної пригоди, завірені у встановленому порядку.

Відповідно до ст. 36.2 Закону, страховик протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніше 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов`язаних: у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його. У разі невизнання майнових вимог заявника або з підстав, визначених ст..ст. 32 та/або 37 цього Закону прийняти вмотивоване рішення про відмову у здійсненні страхового відшкодування.

В судовому засіданні встановлено, що цивільно-правова відповідальність ОСОБА_2 була застрахована в ПрАТ «СГ «ТАС» відповідно до полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів АК 6886097 від 31.05.2017 року.

Таким чином, відшкодування шкоди ОСОБА_2 можливе лише за умови, якщо у страховика не виникло обов`язку з відшкодування шкоди, або розмір шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика, а також у разі, коли страховик має право регресу до особи, яка застрахувала свою відповідальність.

05.07.2021 року ОСОБА_1 звернулась до страховика з заявою про страхове відшкодування і надала документи, передбачені ст. 35 Закону, проте на підставі ст. 37 Закону і в зв`язку з пропущенням трирічного строку для подання заяви про страхове відшкодування, страховиком було відмовлено у виплаті (а.с. 96).

Разом з тим, відмова у виплаті страхового відшкодування за заявою потерпілої не свідчить про те, що у страховика на виникло обов`язку з відшкодування шкоди. Шкода не відшкодовується лише у випадках, визначених ст. 32 Закону «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

В разі пропуску строку потерпіла не позбавлена можливості звернутися до суду з позовом про стягнення відшкодування у межах загальних строків позовної давності. При цьому строк на подачу заяви про виплату страхового відшкодування не являється строком позовної давності, тому суд повинен розглядати позовні вимоги і дати оцінку правовідносинам між сторонами.

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 14.12.2021 року у справі № 147/66/17 надала висновок, згідно якого отримавши відмову страхової компанії у виплаті з вини потерпілого через пропуск ним строку звернення з заявою про виплату страхового відшкодування, то потерпілий не може заявити вимогу на стягнення збитку з винуватця.

Проте, відповідних вимог до СГ «ТАС» про відшкодування шкоди ОСОБА_1 не заявила, а пред`явила позов лише до ОСОБА_2 , хоча розмір відшкодування 30 434,61 грн. не перевищує ліміту відповідальності страховика.

Суд також враховує, що ксерокопії чеків на придбання різних медичних препаратів в аптеках, які надала позивач в підтвердження позовних вимог (а.с. 23-41), достовірно не підтверджують, що витрати здійснені позивачем саме в зв`язку з лікуванням травм від ДТП, а не інших хронічних хвороб, крім того, ксерокопії неналежної якості, а оригінали позивач не надала, тому встановити дійсну суму, що витрачена позивачем на лікування саме травм, пов`язаних з ДТП, на підставі наданих доказів неможливо.

В підтвердження заперечень і доведення здійснення витрат на придбання медичних препаратів для позивача відповідач також надав ксерокопії чеків, проте вони також неналежної якості і не підтверджують здійснення витрат саме на лікування ОСОБА_1 , а оригінали у відповідача відсутні (а.с. 66-68).

Беззаперечно в судовому засіданні було встановлено, і це визнала позивач, що відповідач відшкодував 26 710 грн. на лікування.

Перерахування коштів на картковий рахунок ОСОБА_3 на суму 11 710 грн. в травні 2018 року підтверджується квитанціями АТ КБ «ПриватБанк» (а.с. 167) і рахунком-фактурою на суму 15 000 грн. (а.с. 65).

Крім того, позивач визнала, що відповідач допоміг в придбанні ліжка з ортопедичним матрацом і сплатив 4 500 грн., забезпечив інвалідним візком і встановив пандус в під`їзді її будинку.

Таким чином, відповідач добровільно поніс витрати на лікування ОСОБА_1 , разом з тим, законних підстав для стягнення з відповідача інших сум для відшкодування матеріальної шкоди немає.

Тому позов ОСОБА_1 в частині відшкодування матеріальної шкоди задоволенню не підлягає.

Обґрунтовуючи позовні вимоги про відшкодування моральної шкоди позивач вказала, що фізичний біль і страждання спричинили ряд негативних наслідків, зміни способу життя, тому моральні втрати оцінила на суму 100 000 грн.

Визначаючи розмір моральної шкоди, суд виходить з положень ст. ст. 23, 1167 ЦК України, а також роз`яснень, що містяться в Постанові Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди».

Крім того, відповідно до ст. 261 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховиком (у випадках, передбачених підпунктами "г" і "ґ" пункту 41.1 та підпунктом "в" пункту 41.2 статті 41 цього Закону, - МТСБУ) відшкодовується потерпілому - фізичній особі, який зазнав ушкодження здоров`я під час дорожньо-транспортної пригоди, моральна шкода у розмірі 5 відсотків страхової виплати за шкоду, заподіяну здоров`ю.

При визначенні розміру відшкодування моральної шкоди суд враховує межі позовних вимог, характер і обсяг, глибину душевних і фізичних страждань, яких зазнала позивач, характер правопорушення, вчиненного ОСОБА_2 , ступінь його вини, добросовісну поведінку і вжиті ним своєчасні заходи щодо відшкодування матеріальної шкоди, допомоги в лікуванні, пристосування до нового способу життя потерпілої, враховуючи вимоги розумності і справедливості, а також можливість і законні підстави для відшкодування моральної шкоди страховою компанією, суд вважає, що з відповідача на користь позивача слід стягнути у відшкодування моральної шкоди 10 000 грн.

Позов ОСОБА_1 в частині стягнення з відповідача витрат на правничу допомогу в сумі 5 000 грн., які вона понесла в кримінальному провадженні відповідно до договору від 17.10.2018 року, також задоволенню не підлягає.

Процесуальні витрати, понесені у судовому провадженні, не є збитками, що можуть бути стягнуті шляхом подання цивільного позову (згідно позиції Верховного Суду, що викладена 28.10.2020 року у справі № 461/85/19).

Такі витрати повинні бути розподілені судом у межах розгляду того кримінального провадження, у ході розгляду якого вони виникли. Водночас у постанові Верховного Суду від 17.06.2020 року у справі № 598/1781/17, зокрема, зазначено, що потерпілий від кримінального правопорушення має право клопотати перед судом про визначення грошового розміру процесуальних витрат, які повинні бути йому компенсовані. Таке право залишається у потерпілого незалежно від того, чи розгляд кримінального провадження завершено винесенням обвинувального вироку або ж ухвали про закриття кримінального провадження.

Судові витрати у даній справі підлягають розподілу відповідно до ст. 141 ЦПК України. Оскільки позивач, як інвалід ІІ групи, при зверненні до суду із цивільним позовом від сплати судового збору була звільнена і оскільки її позов задоволено частково, суд вважає необхідним стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір в сумі 908 грн. за ставками 2021 року за подання до суду позовної заяви майнового характеру і відповідно до п. п. 1 ст. 4 Закону України «Про судовий збір».

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 16, 22, 23, 1166, 1167, 1187, 1194 ЦК України, Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», ст.ст. 4, 5, 10, 76-82, 89, 141, 263-265 ЦПК України, суд,-

в и р і ш и в :

позов задоволити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 10 000 (десять тисяч) грн. у відшкодування моральної шкоди.

В решті позову відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір в сумі 908 грн.

Рішення може бути оскаржене. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення відповідно до вимог ст.ст. 354, 355 ЦПК України, розділу XIII «Перехідні положення» Цивільного процесуального кодексу України.

Учасники справи:

-позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , АДРЕСА_1 , ІПН НОМЕР_2

-відповідач ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , АДРЕСА_2 , ІПН НОМЕР_3

-третя особа без самостійних вимог Приватне акціонерне товариство «Страхова група ТАС», 03062, м. Київ, пр. Перемоги, 65,

Повне судове рішення складене 28 вересня 2022 року.

Суддя: