Віньковецький районний суд Хмельницької області
Справа № 670/72/20
Провадження № 2/670/3/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 вересня 2022 року смт. Віньківці

Віньковецький районний суд Хмельницької області в складі:

головуючого судді Волкової О.М.

з участю секретаря Сікорської В.О.

представника позивача Савлівої Л.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду смт. Віньківці в режимі відеоконференцзв`язку цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Віньковецької селищної ради Хмельницького району Хмельницької області про визнання права власності,

ВСТАНОВИВ:

У січні 2020 року ОСОБА_1 звернулась до суду із вказаним позовом до Нетечинецької сільської ради Віньковецького району Хмельницької області, у якому просила визнати за нею право власності на площадку з твердим покриттям, яка передана їй відповідно до рішення зборів співвласників від 17.06.2001 року.

В обґрунтування своїх вимог позивач зазначила, що у зв`язку з приватизацією земельних ділянок виникла необхідність визнання права приватної власності на майновий пай, яким вона володіє на підставі свідоцтва серія НОМЕР_1 , та який переданий їй згідно акта прийому-передачі основних засобів від 19.07.2001 року на суму 2647,80 грн. Майновий пай із пайового фонду колишнього КСП «Поділля», на який має право позивачка, складається, зокрема, з площадки з твердим покриттям розміром 135,3 кв. м, але оскільки сільська рада відмовила їй у видачі свідоцтва на право власності, то виникла необхідність звернення до суду із вказаним позовом.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 30.01.2020 року головуючим суддею було визначено суддю Потапова О.О.

Ухвалою судді Потапова О.О. від 30.01.2020 року у справі відкрите провадження, призначене підготовче судове засідання.

Ухвалою суду від 20.02.2020 року судом відхилене клопотання ОСОБА_1 про відвід головуючому судді Потапову О.О., та задоволено заяву про самовідвід судді Віньковецького районного суду Потапова Олександра Омеляновича у справі за позовом ОСОБА_1 до Нетечинецької сільської ради Віньковецького району Хмельницької області про визнання права власності.

Згідно з протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 21.02.2020 року, головуючим у справі визначено суддю Віньковецького районного суду Хмельницької області Волкову О.М.

Ухвалою судді Волкової О.М. від 25.02.2020 року цивільну справу прийнято до провадження, призначене підготовче судове засідання.

Ухвалою суду від 04.06.2020 року підготовче провадження закрите, справа призначена до розгляду по суті.

Ухвалою суду від 11.12.2020 року провадження у справі зупинене до набрання законної сили судовим рішенням у цивільній справі № 670/532/20 за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Нетечинецької сільської ради Віньковецького району Хмельницької області про скасування незаконних та неприйнятих рішень,зобов`язання задовольнити заявлені вимоги.

Ухвалою суду від 06.05.2021 року провадження у справі поновлене.

Ухвалою суду від 07.06.2021 року замінено відповідача -- Нетечинецьку сільську раду Віньковецького району Хмельницької області на правонаступника - Віньковецьку селищну раду Хмельницького району Хмельницької області.

Ухвалою суду від 24.06.2021 року провадження у справі зупинене за клопотанням представника позивача - Савлівої Л.О. до набрання законної сили судовим рішенням у справі № 560/5967/21 за позовом ОСОБА_1 до Віньковецької селищної ради Хмельницького району Хмельницької області про визнання рішення протиправним та нечинним,зобов`язання вчинити дії.

Ухвалою суду від 21.12. 2021 року провадження у справі поновлене.

У судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та її представник адвокат Савліва Л.О. позовні вимоги підтримали повністю, та просили задовольнити.

В підтримання своїх вимог позивачка пояснила, що при розпаюванні майна в КСП «Поділлля» с. Нетечинці їй було виділено площадку з твердим покриттям по АДРЕСА_1 на господарському дворі, а саме частину дороги до ферми ВРХ площею 135,3 кв. м, яка в подальшому була передана їй згідно акта прийому-передачі від 19.07.2001 року. Низ площадки засипаний піском, потім щебенем, і зверху покритий асфальтом. Однак ці будівельні матеріали для ОСОБА_1 не представляють ніякого інтересу, бо вона бажає узаконити земельну ділянку, на якій розміщена площадка, у зв`язку з чим неодноразово зверталась до суду з позовами, проте їй відмовляють. Вказана площадка рахується в акті передачі майна, виділеного під пайовий фонд в КСП «Поділлля», як дорога до ферми ВРХ, та включена до споруд. Заперечення Віньковецької селищної ради проти позову та пояснення, що майновий пай належить Нетечинецькому старостату, позивач вважає безпідставними.

Представник позивачки -- ОСОБА_3 звертала увагу суду на те, що оскільки площадка з твердим покриттям, яка виділена як майновий пай позивачці, не може бути відділена від земельної діянки, то ОСОБА_1 неодноразово зверталась до Нетечинецької сільської ради по питанню оформлення земельної ділянки, на якій ця площадка розміщена, проте їй відмовлено. Разом з тим відповідач не надав жодних доказів, зокрема генерального плану, що спірна дорога до ферми ВРХ знаходиться у його власності, тому за позивачкою необхідно визнати право власності на спірну площадку.

Представник відповідача, Віньковецької селищної ради Хмельницького району Хмельницької області В. Лужняк, будучи повідомленим належним чином судовою повісткою, надіслав до суду письмову заяву, в якій просив судове засідання провести за відсутності представника селищної ради, та рішення прийняти згідно чинного законодавства.

Відзиву на позов від відповідача не надходило, однак селищний голова В. Лужняк надав суду письмові пояснення, де зазначив, що Віньковецька селищна рада позовних вимог не визнає і в їх задоволенні просить відмовити, позаяк частина асфальтобетонної дороги площею 135,3 кв. м на території Нетечинецького старостинського округу, яка належала членам КСП «Поділля», є допоміжним обладнанням відповідної частини земельної ділянки та елемент благоустрою, призначений для ефективного використання частини земельної ділянки.

Суд, заслухавши позивачку ОСОБА_1 , її представника ОСОБА_3 , дослідивши письмові матеріали справи, вивчивши всі доводи та заперечення, вважає, що позов до задоволення не підлягає.

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

За приписами ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно зі ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Згідно з вимогами ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні.

Судом встановлено, що відповідно до акту передачі майна, яке виділене під пайовий фонд, затверджене загальними зборами громадян-співвласників 17 червня 2001 року, уповноваженій особі розпорядження майном ОСОБА_1 комісією ТОВ «Лан» передано майно, в тому числі в розділі «Споруди» зазначена дорога до ферми ВРХ вартістю 251037,04 (а.с. 219).

Згідно із свідоцтвом про право власності на майновий пай члена колективного сільськогосподарського підприємства (майновий сертифікат) серії ХМВН № 011461 від 18.06.2001 року, позивач ОСОБА_1 має право на пайовий фонд майна колективного сільськогосподарського підприємства «Поділля» с. Нетечинці Віньковецького району Хмельницької області, та її частка у майні пайового фонду підприємства становить 2941 грн, або 0,3789 відсотків (а.с. 4).

Відповідно до акту б/н прийому-передачі основних засобів від 19.07.2001 року, ОСОБА_1 отримала від ТОВ «Вікторія» в рахунок майнового паю площадку з твердим покриттям площею 135,3 кв. м вартістю 2647,80 грн (а.с. 5).

Згідно схеми розташування земельної ділянки, площадка з твердим покриттям розташована в АДРЕСА_1 , і займає площу 0,24 га (а.с. 57).

Отже, як вбачається з матеріалів справи, предметом спору у даній справі є вимога ОСОБА_1 про визнання за нею права власності на площадку з твердим покриттям, яка передана їй відповідно до рішення зборів співвласників від 17.06.2001 року та акту прийому-передачі від 19.07.2001 року, а Віньковецькою селищною радою, до якої відноситься Нетечинецький старостинський округ і на території якого розміщена площадка, це право не визнається.

Вказаний спір неодноразово розглядався судами.

Так, зі змісту судового рішення Віньковецького районного суду від 10.01.2017 року у справі № 670/801/16-ц вбачається, що в межах цієї справи вирішувався спір за вимогою ОСОБА_1 до Нетечинецької сільської ради Віньковецького району Хмельницької області про визнання права власності, зокрема, на площадку з твердим покриттям, розпайовану після ліквідації КСП «Поділлля» вартістю 2647,80 грн розміром 135,3 м кв. Цим рішенням було частково задоволено позовні вимоги ОСОБА_1 і визнано за нею право на асфальтне покриття у невизначеному пайовиками місці на польовому стані території колишнього КСП «Поділля» в с. Нетечинці Віньковецького району Хмельницької області на суму 2647 грн 80 коп. розміром 135,3 м кв.

Рішенням колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Хмельницької області від 23.03.2017 року рішення Віньковецького районного суду від 10.01.2017 року скасовано та в задоволенні позову ОСОБА_1 про визнання права власності на майно відмовлено, оскільки позивачкою не надано доказів того, що її право власності на зазначене майно оспорюється або не визнається відповідачем, або вона втратила документи, який засвідчує її право власності, зверталась до відповідача з вимогою про надання таких документів.

Ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України від 19.07.2017 року рішення апеляційного суду Хмельницької області від 23.03.2017 року залишено без змін.

Крім того рішенням Віньковецького районного суду від 19.06.2019 року у справі № 670/238/19 відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_1 до державного реєстратора прав на нерухоме майно Віньковецької районної державної адміністрації Хмельницької області Дурдаса Юрія Миколайовича, у якому позивачка просила зобов`язати державного реєстратора Дурдаса Ю.М. зареєструвати за нею право власності на майновий пай, а саме площадку з твердим покриттям, що знаходиться у с. Нетечинці, Віньковецького району, Хмельницької області.

Постановою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 06.11.2019 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, а рішення Віньковецького районного суду Хмельницької області від 19.06. 2019 року - без змін.

В даному випадку суди дійшли висновку,що подані позивачем для реєстрації документи вказаним вимогам не відповідають, оскільки у свідоцтві про право власності на майновий пай члена колективного сільськогосподарського підприємства (майновий сертифікат) відсутня відмітка підприємства правонаступника реорганізованого колективного сільськогосподарського підприємства про виділення майна в натурі, яка була б засвідчена підписом керівника такого підприємства та печаткою, а спірна одиниця отриманого позивачем в рахунок майнового паю - площадка з твердим покриттям, тобто частина асфальтобетонної дороги площею 135,3 кв. м на території Нетечинецької сільської ради Віньковецького району Хмельницької області, як допоміжне обладнання відповідної частини земельної ділянки, елемент благоустрою, призначене для ефективного використання частини земельної ділянки, яка належала членам КСП «Поділля», не є об`єктом нерухомості та обов`язковій державній реєстрації не підлягає.

Крім цього позивачка ОСОБА_1 неодноразово зверталась до суду із позовами про оскарження дій та рішення Нетечинецької сільської ради та Віньковецької селищної ради щодо відмови їй у наданні земельної ділянки по АДРЕСА_1 , на якій розміщена спірна площадка з твердим покриттям.

Востаннє вказаний спір був предметом розгляду Хмельницького окружного адміністративного суду у справі № 560/5967/21 за позовом ОСОБА_1 до Віньковецької селищної ради Віньковецького району Хмельницької області про визнання рішення протиправним та нечинним, зобов`язання вчинити дії, у якому позивач просила зобов`язати відповідача задовольнити її заяву від 27.03.2017 року № 36 про надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою на земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства розміром 0,24 га по АДРЕСА_1 на території Нетечинецької сільської ради.

Рішенням Хмельницького окружного адміністративного суду від 05.08.2021 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено, а постановою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 03.12.2021 року апеляційна скарга ОСОБА_1 залишена без задоволення, рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 05.08.2021 року - без змін.

Постановою Верховного Суду від 01.06.2022 року ОСОБА_1 відмовлено у відкритті касаційного провадження на рішення Хмельницького окружного адміністратвиного суду від 05.08.2021 року та постанову Сьомого апеляційного адміністративного суду від 03.12.2021 року у справі № 560/5967/21.

Згідно ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Згідно з частиною 1 ст. 321 Цивільного кодексу України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Статтею 328 вказаного Кодексу передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема, із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до ст. 392 Цивільного кодексу України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа який засвідчує його право власності.

Тобто, підставою такого позову є обставини, що підтверджують наявність у позивача права власності чи іншого права на майно. Необхідною умовою захисту права власності шляхом його визнання служить підтвердження позивачем своїх прав на майно, що може підтверджуватись представленими ним правовстановлюючими документами, будь-якими іншими доказами про приналежність позивачу спірного майна.

Як вбачається зі змісту позовної заяви та встановлених обставин справи, в в колишньому КСП «Поділля» с. Нетечинці Віньковецького району Хмельницької області (в подальшому в процесі реформування ТОВ «Лан», спілка співвласників «Вікторія») на польовому стані була побудована дорога з твердим покриттям до ферми ВРХ, та у процесі реформування відповідно до рішення згальних зборів громадян-співваласників від 17.06.2001 року вказану дорогу як споруду було включено до пайового фонду по залишковій вартості 251037,04 грн, а згідно з актом прийому-передачі від 19.07.2001 року частину цієї дороги, а саме площею 135,3 кв. м вартістю 2647,80 грн. виділено позивачці як майновий пай.

Розглядаючи спір у даній справі суд бере до уваги норми діючого законодавства, а саме Указ Президента України від 03.12.1999 р. «Про невідкладні заходи, щодо прискорення реформування аграрного сектору економіки», Указ Президента України від 29.01.2001 р. «Про заходи щодо забезпечення захисту майнових прав селян у процесі реформування аграрного сектора економіки», норми Порядку розподілу та використання майна реорганізованих колективних сільськогосподарських підприємств, затвердженого наказом Міністерства аграрної політики України від 14.03.2001 р. № 62 та Постанови Кабінету Міністрів України від 13.08.2003 р. № 1253 «Про затвердження Порядку безоплатно передачі у комунальну власність об`єктів соціальної сфери, житлового фонду, у тому числі незавершеного будівництва, а також внутрішньогосподарських меліоративних систем колективних сільськогосподарських підприємств, що не підлягали паюванню в процесі реорганізації цих підприємств та передані на баланс підприємств - правонаступників», якими були врегульовані питання у зв`язку з реформуванням підприємств агропромислового комплексу.

Зокрема з метою забезпечення реалізації державної аграрної політики на засадах приватної власності було прийнято Указ Президента України «Про невідкладні заходи щодо прискорення реформування аграрного сектора економіки» від 03.12.1999 р. за № 1529/99, який містив імперативну вказівку щодо реформування протягом грудня 1999 - квітня 2000 р. колективних сільськогосподарських підприємств на засадах приватної власності на землю та майно шляхом забезпечення всім членам колективних сільськогосподарських підприємств права вільного виходу з цих підприємств із земельними частками (паями) і майновими паями та створення на їх основі приватних (приватно-орендних) підприємств, селянських (фермерських) господарств, господарських товариств, сільськогосподарських кооперативів, інших суб?єктів господарювання, заснованих на приватній власності.

Указом Президента України «Про заходи щодо забезпечення захисту майнових прав селян у процесі реформування аграрного сектора економіки» від 29 січня 2001 р. за № 62/2001 передбачалося здійснити протягом поточного року ряд послідовних основних організаційних заходів щодо: 1) уточнення складу і вартості пайових фондів майна членів КСП; 2) визначення розмірів паїв колишніх членів КСП, що не були ними одержані в натурі, грішми або цінними паперами при припиненні членства, а також встановлення осіб, які є їх власниками; 3) запровадження документального посвідчення права власності на паї шляхом видачі свідоцтв про право власності на пай члена КСП (майнових сертифікатів); 4) виділення власникам паїв чи їх правонаступникам індивідуально визначених об?єктів зі складу майна реорганізованих колективних сільськогосподарських підприємств.

Цим же Указом доручалося Кабінету Міністрів України у місячний строк затвердити: 1) методику уточнення складу і вартості пайових фондів майна членів КСП, у тому числі реорганізованих; 2) порядок визначення розмірів паїв та документального посвідчення права власності на паї; 3) форму свідоцтва про право власності на пай члена КСП (майнового сертифікату); 4) типове положення про комісію з організації вирішення майнових питань, що виникають у процесі реформування аграрного сектора економіки. При цьому надання офіційних роз?яснень щодо здійснення зазначених заходів було покладено на Міністерство аграрної політики України.

На виконання зазначеного Указу Кабінетом Міністрів України було прийнято постанову «Про врегулювання питань щодо забезпечення захисту майнових прав селян у процесі реформування аграрного сектору економіки» 28 лютого 2001 р. за № 177, якою було затверджено нормативні документи з питань перепаювання майна КСП: 1) Методику уточнення складу і вартості пайових фондів майна членів колективних сільськогосподарських підприємств, у тому числі реорганізованих; 2) Порядок визначення розмірів майнових паїв членів колективних сільськогосподарських підприємств та їх документального посвідчення; 3) Типове положення про комісію з організації вирішення майнових питань, що виникають у процесі реформування аграрного сектору економіки.

Інвентаризація активів і зобов?язань підлягала проведенню комісією з організації вирішення майнових питань на основі матеріалів бухгалтерського обліку підприємства, результати якої підлягали затвердженню рішенням загальних зборів колишніх членів реорганізованого підприємства, тобто зборами співвласників.

Надалі на підставі переліку уточненого складу і вартості майна здійснювався розрахунок уточненого пайового фонду майна членів КСП та визначався перелік і вартість майна, яке не включалося до складу уточненого пайового фонду: що передбачалося для задоволення боргів; соціальної інфраструктури; майна, яке не підлягало паюванню.

Водночас п. 21 Методики уточнення складу і вартості пайових фондів майна членів колективних сільськогосподарських підприємств, у тому числі реорганізованих, визначено склад майна, що взагалі не підлягало розпаюванню. До нього належало майно, яке неможливо виділити в натурі в рахунок майнового паю: дороги загального користування, побудовані за рахунок колективних господарств; капітальні вкладення на поліпшення земель (меліоративні, осушувальні, іригаційні та інші роботи, гідротехнічні споруди, ставки, багаторічні насадження, лісосмуги); інші об?єкти, які перебували у загальному користуванні.

Отже в основу визначення переліку майна, яке виключалося з пайового фонду, було покладено критерій підлягання загальному користуванню, чим забезпечувався принцип оптимізації індивідуальних і суспільних інтересів, оскільки набуття у приватну власність як то проїжджої частини дороги так чи інакше порушує баланс між приватними і суспільними інтересами.

Крім того, у п. 2.2. Методичних рекомендацій стосовно визначення нерухомого майна, що знаходиться на земельних ділянках, право власності на які підлягає державній реєстрації, затверджених Наказом Міністерства юстиції України № 660/5 від 14.04.2009 р. зазначено, що в законодавчих актах відсутнє визначення асфальтобетонного покриття, міститься воно лише в Інструкції із складання звітності за формою N 1-ДГ «Звіт про наявність автомобільних доріг загального користування та їх благоустрій», затвердженої наказом Державної служби автомобільних доріг від 19 липня 2006 року № 284, зареєстрованої в Міністерстві юстиції 3 серпня 2006 року за N 930/12804 (далі - Інструкція).

Вказана Інструкція розглядає асфальтобетонне покриття як одне із типів дорожнього покриття. А саме, асфальтобетонне покриття - це удосконалене покриття капітального типу, яке збудовано з ущільнених асфальтобетонних сумішей (гарячих, теплих) (розділ 4 Інструкції). Слід зазначити, що аналіз нормативно-правових актів різної юридичної сили свідчить, що асфальтобетонне покриття використовується як складова об`єктів, які мають різне функціональне призначення, зокрема - як складова дорожнього покриття, тротуару, тощо.

Так, за Законом України «Про автомобільні дороги» (2862-15) дорожнє покриття - це укріплені верхні шари дороги, що сприймають навантаження від транспортних засобів (стаття 1). Тобто, асфальтобетонне покриття - це верхній шар землі з твердим покриттям, яке впливає на довговічність, зокрема, дороги. Отже, виходячи з юридичної природи асфальтобетонного покриття, та з ознак нерухомого майна, воно не є нерухомим майном. Асфальтове покриття відноситься до елементів благоустрою, тобто є типом покриття доріг і тротуарів, а не окремим об`єктом нерухомості. Даний об`єкт не відповідає головним ознакам нерухомості, а основним його призначенням є допоміжне обладнання відповідної частини земельної ділянки (дороги, тротуару) з метою завдоволення потреб населення у покращенні можливостей її експлуатації за призначенням.

Право власності на ділянку поширюється в її межах на поверхневий (ґрунтовий) шар, а також на водні об`єкти, ліси і багаторічні насадження, які на ній знаходяться, якщо інше не встановлено законом та не порушує прав інших осіб. Право власності на земельну ділянку розповсюджується на простір, що знаходиться над та під поверхнею ділянки на висоту і на глибину, необхідні для зведення житлових виробничих та інших будівель та споруд. Асфальтобетонне покриття є поліпшенням земельної ділянки, яке неможливо відокремити, влаштування такого покриття призводить до зміни експлуатаційних характеристик поверхневого шару земельної ділянки.

На підставі вищезазначеного суд доходить висновку, що спірна одиниця отриманого позивачем в рахунок майнового паю -- площадка з твердим покриттям, тобто частина асфальтобетонної дороги площею 135,3 кв. м на території Нетечинецької сільської ради Віньковецького району Хмельницької області, як допоміжне обладнання відповідної частини земельної ділянки, (на яку позивач права не має і це право у судовому порядку за нею не визнане), елемент благоустрою, призначене для ефективного використання частини земельної ділянки - дороги до ферми ВРХ, яка належала членам КСП «Поділля», не є об`єктом нерухомості, розпаюванню не підлягала, тому визнання на неї права приватної власності неможливе.

Крім того у судовому засіданні позивачка не надала доказів щодо того, що вона втратила документи, які засвідчують її право власності чи зверталась до відповідача з вимогою про надання таких документів.

Відповідно до ст.ст. 12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи або витребуваних судом доказів.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

За положеннями ст.ст. 76, 77, 81, 82 доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Таким чином, враховуючи, що позивачка у судовому засіданні належними доказами свої вимоги не довела, позов до задоволення не підлягає.

Керуючись ст.ст. 10-13, ст. 17, ст.ст. 258-259, ст.ст. 263-265 ЦПК, суд,

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Віньковецької селищної ради Хмельницького району Хмельницької області про визнання права власності, відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Хмельницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення суду складене 28.09.2022 року.

Суддя О.М. Волкова