Справа № 185/4099/21
Провадження № 2/185/944/22
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 вересня 2022 року м.Павлоград

Павлоградський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Перекопського М.М.,

з участю секретаря судового засідання Єгоричевої К.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засідання у приміщенні суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Територіальний сервісний центр МВС 1441, про зняття арешту з майна,

встановив:

У травні 2021 року до суду надійшла вказана позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Територіальний сервісний центр МВС 1441, про зняття арешту з майна.

Позов обґрунтовано тим, що позивач є власником ТЗ Кіа Кларус, реєстраційний номер НОМЕР_1 , 1999 року випуску, зеленого кольору. У 2020 році, маючи намір продати вказаний ТЗ іншій особі, дізнався, що на вказане ТЗ накладено арешт згідно листа Київського районного суду м. Донецька. Позивач вказував, що строком з 2005 по 2014 роки розглядалися справи про притягнення позивача до відповідальності за скоєння ДТП. Посилався на те, що постановою Київського районного суду м. Донецька було накладено арешт на вказаний ТЗ. Також вказав, що згідно рішенню Апеляційного суду Донецької області, яким були частково скасовані рішення Київського районного суду м. Донецька від 23 грудня 2013 року та 11 січня 2014 року, з нього було стягнуто матеріальну та моральну шкоди, а також судові витрати. Зазначав, що за вказаним рішенням суду були відкриті виконавчі провадження, які згодом були закриті на підставі їх повного виконання позивачем. У зв`язку із зазначеним просив суд зняти арешт з його ТЗ.

Ухвалою суду від 25 листопада 2021 року провадження у справі відкрито, постановлено здійснювати розгляд за правилами загального позовного провадження.

Сторони у судове засідання не з`явилися, про дату, час і місце розгляду справи повідомлялися належним чином.

Дослідивши матеріали справи та оцінивши їх у сукупності, повно та всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи по суті, суд прийшов наступних висновків.

Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Судом встановлено, що позивач є власником ТЗ Кіа Кларус, реєстраційний номер НОМЕР_1 , 1999 року випуску, зеленого кольору. Вказане підтверджується копією свідоцтва про реєстрацію ТЗ.

Згідно копії картки арешту від 28 січня 2009 року, вказаний вище ТЗ позивача було постановлено на облік до БД "Арешт" згідно "листа від Київського районного суду м. Донецька.

Відповідно копії вступної та резолютивної частини рішення Апеляційного суду Донецької області від 16 квітня 2014 року, було задоволено частково апеляційну скаргу ОСОБА_1 до ПрАТ "УАСК АСКА", рішення Київського районного суду м. Донецька від 23 грудня 2013 року в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_2 до ПрАТ "УАСК АСКА", ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної шкоди, спричиненої внаслідок ДТП, та додаткове рішення Київського районного суду м. Донецька від 11 січня 2014 року скасовано, а з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 в рахунок відшкодування матеріальної шкоди стягнуто 3697,18 грн та судові витрати в розмірі 105,00 грн.

У серпні 2020 року позивачу як боржнику було направлено постанову про закриття виконавчого провадження, відкритого на підставі виконавчого листа №2/257/138/18, виданого Павлоградським міськрайонним судом Дніпропетровської області 16.04.2014 року. Підстава закриття виконавчого провадження - фактичне та повне виконання ОСОБА_1 присудженого йому за вищевказаним рішенням суду.

Згідно з ч.1 ст.59 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.

Виконавче провадження підлягає закінченню, згідно із ч.1 ст.39 вказаного Закону в тому числі, окрім іншого, в разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.

Відповідно до ч.1 ст.40 Закону України «Про виконавче провадження», арешт, накладений на майно (кошти) боржника, знімається, а відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників, скасовуються інші вжиті виконавцем заходи щодо виконання рішення - у разі закінчення виконавчого провадження.

Позивач у позовній заяві посилався на те, що, оскільки виконавче провадження відкрите на підставі виконавчого листа №2/257/138/18, виданого Павлоградським міськрайонним судом Дніпропетровської області 16.04.2014 року, закрито у зв`язку з фактичним та повним виконанням ОСОБА_1 присудженого йому за вищевказаним рішенням суду, накладений на його ТЗ арешт має бути знятий судом.

Проте згідно відповіді ТСЦ МВС №1441 від 24 липня 2021 року, відповідно до інформації ЄДР ТЗ станом на 22.07.2021 року на автомобіль позивача накладено арешт у 12.03.2009 році Київським районним судом м. Донецька (вих.№ 8251 від 28.01.2009 року), а надати документи, які стали підставою для внесення інформації про накладення арешту на вказаний ТЗ, не є можливим у зв`язку з тим, що архівні документи залишилися на тимчасово не підконтрольній території України у м. Донецьку.

У свою чергу відповідно інформації РСЦ ГСЦ МВС в Донецькій області від 22 серпня 2022 року, відповідно до обліків ЄДР ТЗ станом на 22.08.2022 року інформація про арешт зазначеного вище ТЗ позивача відсутня. При цьому вказано, що "до 2013 року для реєстрації, перереєстрації та зняття з обліку ТЗ використовувалася регіональна база, до якої була внесена інформація щодо заборони на відчуження вищезазначеного ТЗ на підставі (вх.№ 1186 від 12.03.2009 року Київський суд м. Донецька). При реінтеграції бази "РІІС Автомобіль" з технічних причин зазначена інформація про арешт не була перенесена до ЄДР ТЗ" (дослівно з тексту відповіді).

Відповідно до ч.7 ст.81 ЦПК України суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи.

Згідно з ч.1 ст.84 ЦПК України учасник справи, у разі неможливості самостійно надати докази, вправі подати клопотання про витребування доказів судом. Таке клопотання повинно бути подане в строк, зазначений у частинах другій та третій статті 83 цього Кодексу.

Відповідно до ч.1 ст.80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Суд, дослідивши надані сторонами по справі докази, взявши до уваги розбіжності двох відповідей уповноважених органів державної влади, прийшов до висновку про необхідність відмовити у задоволенні позовних вимог.

Позивачем не надано суду доказів того, що арешт на автомобіль було накладено судовим рішенням Київського районного суду м. Донецка, ухваленим саме під час розгляду справи, на яку посилається позивач.

Тягар доказування лежить саме на позивачі, який не заявляв клопотань про витребування доказів та не надав суду належних і допустимих доказів, того, що арешт на ТЗ було накладено судом під час розгляду зазначеної ним справи, де стягувачем є відповідач. Суд не може перебирати на себе обов`язок доказування у справі.

Позивачем взагалі не надано суду документу, який став підставою для накладення арешту на ТЗ. Відсутність відомостей про підстави накладення арешту не дають суду можливість визначитись з фактом наявності або відсутності підстав для його скасування, а також різні підстави (наприклад, накладення арешту у кримінальному провадженні або під час вирішення іншої, ніж зазначено позивачем справи) впливає й на порядок розгляду питання щодо скасування арешту та на підстави для його скасування.

Само лише посилання на «лист Київського районного суду», не може свідчити про доводи наведені позивачем.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи; Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Таким чином, позивачем не доведено суду навіть того факту, що відповідач є належним.

Окрім цього, суд звертає увагу, що відповідно до ч.1 ст.40 Закону України «Про виконавче провадження», арешт, накладений на майно (кошти) боржника, знімається, а відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників, скасовуються інші вжиті виконавцем заходи щодо виконання рішення - у разі закінчення виконавчого провадження, проте суд не встановив той факт, що вказаний арешт ТЗ позивача був накладений на останній у рамках того виконавчого провадження, яке було закрито у зв`язку із його повним і фактичним виконанням позивачем.

Також позивачем не надано суду жодних заяв чи клопотань про витребування необхідних доказів від третіх осіб на підтвердження його доводів, викладених у позові. У свою чергу суд позбавлений права збирати докази по справі самостійно з метою непорушення принципу диспозитивності.

У зв`язку із тим, що у суду відсутні встановлені у судовому порядку та підтверджені належними і достатніми доказами по справі підстави накладення вказаного арешту на ТЗ позивача, керуючись принципом диспозитивності, суд не має можливості зняти арешт з ТЗ позивача у зв`язку із зазначеним та відсутністю для цього передбачених чинним законодавством підстав.

Керуючись ст.2,12,13,80,81,84,141,259,165, суд

ухвалив:

Відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Територіальний сервісний центр МВС 1441, про зняття арешту з майна.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду або через Павлоградський міськрайонний суд Дніпропетровської області.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_3 , місце проживання: АДРЕСА_2 .

Суддя М. М. Перекопський