КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження
№ 22-ц/824/9089/2022
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 вересня 2022 року місто Київ

справа №359/12217/21

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого судді: Борисової О.В.

суддів: Ратнікової В.М., Левенця Б.Б.

розглянув у порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою відповідача ОСОБА_1 на рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 23 травня 2022 року, ухвалене під головуванням судді Чирки С.С., у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів, -

В С Т А Н О В И В:

У листопаді 2021 року позивач звернулася до Бориспільського міськрайонного суду Київської області з позовом до відповідача, в якому просила стягнути з ОСОБА_1 на її користь аліменти на утримання малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 1/4 частки від усіх його доходів щомісячно, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення дитиною повноліття.

В мотивування вимог посилалася на те, що з 24 квітня 2015 року вона з ОСОБА_1 перебуває у зареєстрованому шлюбі.

Від даного шлюбу сторони мають сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,який проживає з позивачем.

Вказувала, що відповідач допомогу на утримання сина надає, але лише на вимогу і не в тому обсязі, який може надавати, оскільки має регулярний заробіток.

Рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 23 травня 2022 року позов ОСОБА_2 задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі 1/4 частки від заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 03 грудня 2021 року і до досягнення дитиною повноліття.

Стягнутоз ОСОБА_1 908 грн. судового збору на користь держави.

Допущенонегайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів у межах платежу за один місяць.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, відповідач ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального і порушення норм процесуального права, неповне з'ясування судом обставин справи, просив рішення скасувати та ухвалити нове, яким стягнути з нього аліменти в розмірі 1/10 частини від усіх видів його доходів, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення дитиною повноліття.

На обґрунтування доводів апеляційної скарги посилався на те, що він отримав ухвалу про відкриття провадження у справі №359/12217/21 13 травня 2022 року, а тому на підставі ст.278 ЦПК України він мав право подати відзив на позов до 28 травня 2022 року.

Вказував, що оскільки судове засідання було призначено на 23 травня 2022 року, він подав суду клопотання з проханням дотриматися встановлених Законом та самим судом строків на подання відзиву і перенести дату судового засідання, однак суд першої інстанції проігнорував вказане клопотання, чим порушив вимоги ст.278 ЦПК України і строки, встановлені в ухвалі про відкриття провадження від 21 лютого 2022 року для подання відзиву.

Зазначав, що на його утриманні знаходиться непрацездатна мати - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2, якане може себе обслуговувати і потребує постійного догляду, що підтверджується відповідними висновками, які були додані до відзиву.

Посилався на те, що його середня зарплата складає 31810 грн/місяць, а щомісячні витрати тільки на догляд за мамою складають 21000 грн./місяць, що підтверджується відповідними договорами.

Вказував, що при розгляді справи суд першої інстанції зазначені обставини не встановив, його відзив не розглянув, вимоги ст.182 СК України при прийнятті рішення не врахував.

Відзиву на апеляційну скаргу до Київського апеляційного суду не надійшло.

У порядку ч.1 ст.369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірі прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч.13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Тому розгляд справи здійснюється без виклику сторін в порядку письмового провадження.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, з`ясувавши обставини справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Частиною 1 ст.367 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно з ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Як вбачається з матеріалів справи, з 24 квітня 2015 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебувають у зареєстрованому шлюбі.

Від даного шлюбу сторони мають сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Відповідно до довідки Пристоличної сільської ради Бориспільського району Київської області №4232 від 24 листопада 2021 року на утриманні та вихованні ОСОБА_2 знаходиться неповнолітній син ОСОБА_3 , який проживає разом з матір'ю.

З'ясувавши обставини справи, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, суд першої інстанції дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_2 та стягнення з ОСОБА_1 аліментів на утримання малолітнього сина в розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 03 грудня 2021 року і до досягнення дитиною повноліття.

Колегія суддів не в повній мірі погоджується з таким висновком суду першої інстанції з наступних підстав.

Статтею 51 Конституції України та статтею 180 СК України передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до ст.8 Закону України від 26 квітня 2001 року №2402-ІІІ «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України

Згідно з ч.ч.1, 2 ст.27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789 ХІІ (78912) та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно з ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини.

Частиною 2 ст.150 СК України визначено, що батьки зобов`язані піклуватись про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

Згідно вимог ч.ч.1, 2 ст.155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

Відповідно до ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, тобто, вони обидва повинні нести обов`язок належного забезпечення своїй дитині належних умов для життя та гармонійного розвитку.

Так, згідно з ч.3 ст.181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Стаття 182 СК України визначає, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

За змістом зазначених норм права будь-які витрати на утримання дітей мають визначатись за домовленістю між батьками або за рішенням суду.

При цьому слід враховувати, що у разі спору суд має визначати не лише сам факт стягнення витрат, а також їх розмір.

Отже, спір щодо витрат на утримання дитини може містить незгоду між батьками, як щодо самого факту сплати аліментів так і щодо розміру аліментів, які сплачуються добровільно.

Факт відсутності у батька або матері можливості надавати дитині відповідного розміру утримання не фігурує в переліку обставин, які враховуються судом при визначенні розмірів аліментів. Ця обставина не звільняє батьків від обов`язку по утриманню дитини.

При цьому, частиною 2 статті 182 СК України визначено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Відповідно до частини 3 вищезазначеної статті суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати.

Згідно з ст.7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2021 рік» визначено у 2021 році прожитковий мінімум на дітей віком до 6 років встановлено: з 01 січня - 1921 грн., з 01 липня - 2013 грн., з 01 грудня - 2100 грн.

Відповідно до статті 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2022 рік» визначено у 2022 році прожитковий мінімум на дітей віком до 6 років: з 01 січня - 2100 грн., з 01 липня - 2201 грн., з 01 грудня - 2272 грн.

Сімейний кодекс України передбачає підстави для визначення розміру аліментів, але не пов`язує їх виключно зі способом присудження. З огляду на відсутність імперативної заборони, розмір аліментів і спосіб стягнення аліментів може бути визначений судом з урахуванням фактичних обставин справи, які встановлені судом та на які посилався позивач. При цьому право застосування норми права належить виключно суду.

За правилами статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Звертаючись з апеляційною скаргою, відповідач вказував на те, що при розгляді справи суд першої інстанції неповно з'ясував обставини справи, не розглянув його відзив та не врахуваввимоги ст.182 СКУкраїни при прийнятті рішення.

Як вбачається з матеріалів справи, ухвалою Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 21 лютого 2022 року було відкрито провадження у даній справі та призначено справу до розгляду на 31 березня 2022 року. Встановлено відповідачу строк для подачі відзиву на позовну заяву - 15 днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі.

З довідки, складеної секретарем судового засідання вбачається, що судове засідання призначене на 31 березня 2022 року знято з розгляду, у зв`язку з введенням воєнного стану по всій території України. Розгляд справи призначено на 23 травня 2022 року о 08.30 год.

Відповідачу ОСОБА_1 була направлена повістка про розгляд справи на 23 травня 2022 року о 08.30 год., копія ухвали Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 21 лютого 2022 року про відкриття провадження та копія позовної заяви з додатками, які останній отримав 13 травня 2022 року, що підтверджується рекомендованими повідомленнями про вручення проштового відправлення (а.с.31, 32).

З протоколу судового засідання від 23 травня 2022 року вбачається, що відповідач ОСОБА_1 у судове засідання не з`явився та суд ухвалив розглядати справу у його відсутність.

При цьому, в матеріалах справи дійсно міститься клопотання відповідача про відкладення розгляду справи, призначеної на 23 травня 2022 року. Однак як вбачається з резолюції судді, вказане клопотання було отримано 23 травня 2022 року о 16.00 год, а справа була призначена на 23 травня 2022 року о 08.30 год.

Отже, суд першої інстанції не міг врахувати клопотання відповідача про відкладення розгляду справи, оскільки на час розгляду справи клопотання не надійшло до судді.

Крім того, 30 травня 2022 року на адресу суду першої інстанції надійшов відзив відповідача на позовну заяву, який був направлений останнім 27 травня 2022 року. До вказаного відзиву було додано: копії висновків Центральної ЛКК №№398, 400 від 23 травня 2022 року та відповідач вказував на те, що на його утриманні знаходиться непрацездатна мати - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2, яка не може себе обслуговувати і потребує постійного догляду, що підтверджується відповідними висновками.

Частиною 3 ст.367 ЦПК України передбачено, що докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Частиною 1 статті 278 ЦПК України визначено, що відзив подається протягом п`ятнадцяти днів із дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі.

Відповідач отримав ухвалу про відкриття провадження у справі 13 травня 2022 року, отже останній мав право до 28 травня 2022 року подати відзив на позовну заяву.

Суд першої інстанції вказану обставину не врахував.

Так як відповідач направив відзив 27 травня 2022 року, тобто в межах строків визначених ч.1 ст.278 ЦПК України, колегія суддів приймає до уваги додані відповідачем до відзиву на позовну заяву докази.

Як вбачається з висновку Центральної ЛКК №398 від 23 травня 2022 року, який видано на ім`я ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2, останній встановлено діагноз: нетримання сечі №39.3. Рекомендовано: засоби особистої гігієни (памперси, пелюшки, урологічні прокладки) довічно.

У висновку Центральної ЛКК №400 від 23 травня 2022 року, який видано на ім`я ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2, вказано, що остання потребує догляду, як невиліковно хвора особа, яка через порушення функцій організму не може самостійно пересуватися та самообслуговуватися, не здатна до самообслуговування.

На підтвердження своїх доводів відповідач до апеляційної скарги також надав копії: договору про надання послуг доглядальниці від 19 квітня 2022 року, додатку №1 до договору про надання послуг доглядальниці від 19 квітня 2022 року, договору №4152 про надання послуг з підбору доглядальниці від 19 квітня 2022 року, додатку №1 до договору про надання послуг №4152 від 19 квітня 2022 року, квитанції щодо оплати послуг по договору №4152 від 19 квітня 2022 року, чеків про придбання ліків.

З довідки, виданої АТ «ФАРМАК» №228 від 06 липня 2022 року вбачається, що ОСОБА_1 працює в АТ «ФАРМАК» з 02 січня 2004 року, його заробітна плата за травень 2022 року становить: нараховано 41398,08 грн., отримано 31804,45 грн., за червень: нараховано 41482,43 грн., отримано 31812,36 грн.

Оскільки з матеріалів справи вбачається, що наразі дитина сторін проживає разом з матір`ю, що не заперечується відповідачем, так як ОСОБА_1 є його батьком та на нього покладено однаковий з позивачем обов`язок щодо утримання і матеріального забезпечення своєї дитини, колегія суддів погоджується з аргументованим висновком суду першої інстанції про наявність правових підстав для стягнення з відповідача аліментів на утримання дитини.

Разом з тим, суд першої інстанції, дійшовши вірного висновку про те, що ОСОБА_1 повинен сплачувати аліменти на утримання сина не врахував, чи може відповідач надавати матеріальну допомогу у розмірі, який просить позивач.

Визнаючи розмір аліментних зобов`язань, колегія суддів враховує вимоги ст.182 СК України та те, що на утриманні відповідача перебуває непрацездатна матір - ОСОБА_4 , яка потребує догляду, вважає, що визначений судом першої інстанції розмір аліментів - 1/4 частина від заробітку (доходу) відповідача є завищеним.

Таким чином, враховуючи викладене вище, а також те, що дитина у зазначеному віці потребує значних витрат на утримання, зокрема, харчування, одяг, інші речі щоденного вжитку, колегія суддів, керуючись інтересами дитини, яка має право на достойний рівень матеріального забезпечення та враховуючи те, що обоє з батьків повинні приймати участь у вихованні та утриманні дитини, вважає вірним зменшити розмір стягнутих з ОСОБА_1 аліментів до 1/6 частки від усіх видів його заробітку (доходу).

Згідно з ч.1 ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю та ухвалення нового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

За таких обставин, оцінивши в сукупності докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції підлягає зміні в частині визначення розміру аліментів, які підлягають стягненню з відповідача.

Керуючись ст.ст.268, 367, 368, 374, 376, 381-383 ЦПК України, Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 23 травня 2022 року змінити в частині визначення розміру аліментів.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі 1/6 частини з усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 03 грудня 2021 року і до досягнення дитиною повноліття.

В іншій частині рішення залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків зазначених в пункті 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Головуючий:

Судді: