Справа № 496/5612/21
Провадження № 2/496/205/22
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 жовтня 2022 року м. Біляївка

Біляївський районний суд Одеської області у складі:

головуючого судді Пендюри Л.О.

за участю секретаря Комашко Т.В.

представника відповідача Бігунової В.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Біляївка заяву представника відповідача Нерубайської сільської ради Одеського району Одеської області Бігунової Вікторії Іванівни про залишення позовної заяви без розгляду,

ВСТАНОВИВ:

В провадженні суду знаходиться цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до Нерубайської сільської ради Одеського району Одеської області, третя особа, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору на стороні відповідача Управління Державної казначейської служби України в Біляївському районі, про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади.

Представник відповідача ОСОБА_2 в судовому засіданні подала заяву про залишення позову без розгляду, посилаючись на те, що позовну заяву від імені заінтересованої особи подано особою, яка не має повноважень на ведення справи.

Позивачка в судове засідання не з`явилась, про причини неявки суд не повідомила, хоча повідомлялась про день розгляду справи належним чином, про що свідчить довідка про доставку СМС-повідомлення.

Представник третьої особи, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору на стороні відповідача Управління Державної казначейської служби України в Біляївському районі в судове засідання не з`явився, причини неявки суду невідомі.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що наявні підстави для залишення позову без розгляду, виходячи з наступного.

22.11.2021 року поштовим відправленням до суду надійшла позовна заява від імені ОСОБА_1 до Нерубайської сільської ради Одеського району Одеської області про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади.

Як встановлено ч. 2 ст. 175 ЦПК України, позовна заява подається до суду в письмовій формі і підписується позивачем або його представником, або іншою особою, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 22.11.2021 року, вказану позовну заяву було розподілено та передано для розгляду судді Пендюрі Л.О.

Ухвалою суду від 06.12.2021 року, з урахуванням п. п. 1, 2 ч. 6 ст. 19 ЦПК України, а саме: ціни позову, категорії та складності справи, у даній справі було відкрито загальне позовне провадження.

Після відкриття провадження у справі, 07.12.2021 року від позивачки ОСОБА_1 до суду надійшла заява про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції, яка містить вказівку на представника ОСОБА_3 та до якої долучено копія нотаріально посвідченої довіреності від 10.02.2020 року, згідно якої ОСОБА_1 уповноважила громадянина ОСОБА_3 бути її представником, вести судові справи, тощо.

В процесі розгляду справи від імені позивачки надходили чисельні заяви, клопотання, відповідь на відзив, заява про відвід тощо.

Водночас, візуально зіставивши оригінали підписів та скан-копії підписів, які містяться на усіх поданих до суду заявах з процесуальних питань із підписом, що міститься в паспорті на ім`я позивачки, а також із підписом ОСОБА_1 , який вона поставила на довіреності від 10.02.2020 року, судом встановлено суттєві відмінності у вказаних підписах, що свідчить про те, що підпис в позовній заяві належить не позивачці ОСОБА_1 , а її представнику за довіреністю ОСОБА_3 .

Так, паспорт громадянина України це документ, що посвідчує особу власника та підтверджує громадянство України (абз. 2 п. 1 Положення про паспорт громадянина України, що затверджено Постановою Верховної Ради України №2503-XII від 26.06.1992 року).

Оскільки підпис у паспорті громадянина України, згідно з абз. 4 п. 9.1 Порядку оформлення і видачі паспорта громадянина України, що затверджений Наказом Міністерства внутрішніх справ України №320 від 13.04.2012 року, ставиться після встановлення особи власника та у присутності працівника територіального підрозділу Державної міграційної служби України, то у суду є всі підстави для порівняння підпису на документах, наданих нібито від імені ОСОБА_1 , які приєднані до позовної заяви, з підписом у паспорті громадянина України ОСОБА_1 .

Статтею 55 Конституції України встановлено, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом (частина перша); кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб (частина друга).

Із зазначеною конституційною гарантією узгоджуються положення пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17.07.1997 № 475/97-ВР, згідно з якими кожен має право на розгляд його справи судом.

Згідно з висновком Конституційного Суду України, що міститься у рішенні від 24.12.2004 № 22-рп/2004, головним обов`язком держави, відповідно до частини другої статті 3 Конституції України, є утвердження і забезпечення прав і свобод людини; таке забезпечення, крім усього іншого, потребує законодавчого закріплення механізмів (процедур), які створюють реальні можливості для здійснення кожним громадянином прав і свобод.

Таким чином, конституційне право особи на звернення до суду кореспондується з її обов`язком дотримуватися встановлених процесуальним законом механізмів (процедур), в тому числі, вимог стосовно оформлення позовних заяв, скарг та інших документів, що подаються до суду.

У цьому аспекті, складним питанням, що виникає на практиці, є порядок реалізації вимоги процесуального закону, яка зобов`язує представника особи підтвердити суду наявність права вчиняти від імені такої особи певні процесуальні дії, зокрема, подавати позов, апеляційну та касаційну скарги.

Згідно з позицією Великої Палати Верховного Суду реалізація права на звернення до суду є процесуальною дією, яка має здійснюватися самою особою у порядку самопредставництва або її процесуальним представником (постанови від 13 березня 2018 року у справі № 914/2772/16; від 21 березня 2018 року у справі № 914/2771/16).

У рішенні Конституційного Суду України від 8 квітня 1999 року №3-рп/99 зроблено висновок, що за правовою природою представництво в суді є правовідносинами, в яких одна особа (представник) на підставі певних повноважень виступає від імені іншої особи (довірителя) і виконує процесуальні дії в суді в її інтересах, набуваючи (змінюючи, припиняючи) для неї права та обов`язки.

Таким чином, обов`язок суду перевірити належність доказів наявності у представника права вчиняти конкретну процесуальну дію зумовлений, головним чином тим, що такий представник виступає самостійно в суді від імені довірителя (особи, яка відмовилася захищати в суді свої права в порядку самопредставництва) і виконує процесуальні дії виключно в інтересах довірителя, набуваючи (змінюючи, припиняючи) для нього права та обов`язки.

Як зазначила Велика палата Верховного Суду у справі № 910/23346/16 від 13.03.2018 року чітка та передбачувана вимога статті 131-2 Конституції України щодо належного представництва особи в суді є складовою частиною забезпечення ефективного захисту процесуальних прав кваліфікованою особою, функціонування системи правосуддя, відповідає гарантованому статтею 59 Конституції України праву на професійну правничу допомогу та не є обмеженням права на доступ до суду. Та дійшла висновку, що у разі відсутності довіреності з вичерпним переліком повноважень, правомочність адвоката як представника щодо підписання документів від імені свого довірителя, повинна підтверджуватись домовленістю сторін у договорі про надання правової допомоги, який засвідчує існування між клієнтом та адвокатом домовленості стосовно наданих йому повноважень чи шляхом окремого визначення такої дії у договорі.

В судовому засіданні встановлено, що усі документи, в тому числі заяви, клопотання, які надходити до суду, передавалися через поштове відділення або через електронну пошту та були підписані електронно-цифровим підписом громадянина ОСОБА_3 .

Аналізуючи підпис в паспорті громадянина України ОСОБА_1 та на копії довіреності від 10.02.2020 року, яка засвідчена приватним нотаріусом Березівського районного нотаріального округу Мухаір В.Т. з проставленим підписом, в тому числі, в позовній заяві, судом встановлено його невідповідність особистому підпису ОСОБА_1 та належність його її представнику за довіреністю Абрамовичу О.В., який поставив підпис від свого імені, зокрема, на заяві про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції від 13.09.2022 року.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 60 ЦПК України, представником у суді може бути адвокат або законний представник. Під час розгляду спорів, що виникають з трудових відносин, а також справ у малозначних спорах (малозначні справи) представником може бути особа, яка досягла вісімнадцяти років, має цивільну процесуальну дієздатність, за винятком осіб, визначених у статті 61 цього Кодексу.

Згідно ч. 4 ст. 62 ЦПК України, повноваження адвоката як представника підтверджуються довіреністю або ордером, виданим відповідно до Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність».

В матеріалах справи міститься лише копія нотаріально посвідченої довіреності від 10.02.2022 року. Водночас, доказів того, що ОСОБА_3 є адвокатом, суду не надано.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 257 ЦПК України, суд постановляє ухвалу про залишення позову без розгляду, якщо позовну заяву від імені заінтересованої особи подано особою, яка не має повноважень на ведення справи.

За таких обставин суд приходить до висновку, що подана до суду позовна заява підписана особою, яка не має повноважень на ведення справи, оскільки не є адвокатом, а отже не може бути представником позивачки у даній справі у відповідності до положень ч. 1 ст. 60 ЦПК України.

Суд також враховує практику Європейського суду з прав людини, сформульовану в рішеннях від 20 травня 2010 року у справі «Пелевін проти України» (пункт 27), від 30 травня 2013 року у справі «Наталія Михайленко проти України» (пункт 31) де зазначено, що право на доступ до суду не є абсолютним та може підлягати обмеженням, зокрема, щодо умов прийнятності скарг, оскільки право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання державою: регулювання може змінюватися у часі та місці відповідно до потреб та ресурсів суспільства та окремих осіб.

З урахуванням наведеного позовна заява підлягає залишенню без розгляду, що відповідає вимогам п. 2 ч. 1 ст. 257 ЦПК України.

Суд роз`яснює, що у відповідності до ч. 2 ст. 257 ЦПК України, особа, позов якої залишено без розгляду, після усунення умов, що були підставою для залишення заяви без розгляду, має право звернутися до суду повторно.

Керуючись ст. ст. 60, 62, 175, 257 ЦПК України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Нерубайської сільської ради Одеського району Одеської області, третя особа, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору на стороні відповідача Управління Державної казначейської служби України в Біляївському районі, про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади залишити без розгляду.

Роз`яснити позивачці її право на повторне звернення до суду після усунення умов, що були підставою для залишення заяви без розгляду.

На ухвалу суду може бути подана апеляційна скарга протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення до Одеського апеляційного суду через Біляївський районний суд Одеської області.

Суддя Л.О. Пендюра