Головуючий у І інстанції Ковалевська Л.М.
Провадження №22-ц/824/7699/2022 Доповідач у ІІ інстанції Матвієнко Ю.О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 вересня 2022 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді: Матвієнко Ю.О.,

суддів: Гуля В.В., Мельника Я.С.,

при секретарі: Ковтун М.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Фастівського міськрайонного суду Київської області від 03 лютого 2022 року та на додаткове рішення Фастівського міськрайонного суду Київської області від 15 лютого 2022 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Фастівської міської ради, ОСОБА_2 про визнання недійсними рішень Фастівської міської ради, державного акту на право приватної власності на земельну ділянку, за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою та за позовом Фастівської міської ради Київської області до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача: ОСОБА_2 , про зобов`язання усунути перешкоди у користуванні земельною ділянкою шляхом демонтажу тимчасової споруди - металевого гаража,

В С Т А Н О В И В :

У серпні 2017 року ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до Виконавчого комітету Фастівської міської ради, Фізичної особи підприємця ОСОБА_2 про визнання недійсними рішення Фастівської міської ради від 01.11.2005 року № 3/47-ХХХУІ-ІУ та рішення Фастівської міської ради від 21.12.2006 року № ХІІ-У, державного акта на право приватної власності на земельну ділянку по АДРЕСА_1 , виданого на ім`я ФОП ОСОБА_2 та зобов`язання Фастівської міської ради вчинити певні дії, мотивуючи вимоги тим, що 14.06.1978 року на підставі рішення виконкому Фастівської міської ради народних депутатів її батьку ОСОБА_3 як інваліду ІІ групи було надано дозвіл на встановлення металевого гаража по АДРЕСА_2 , який одразу був встановлений та було оформлено необхідну документацію у відділі архітектури м. Фастова. Після смерті ОСОБА_3 позивач, як спадкоємиця, оформила спадщину на усе спадкове майно, у тому числі продовжувала користуватися вказаним гаражем, право власності на який покійним не оформлювалося. У 2008 році позивачка, як дочка покійного, отримала погодження Фастівського ЖЕК на продовження користування існуючим гаражем, яким користується по теперішній час.

ОСОБА_1 у позові вказувала, що відповідач ОСОБА_2 , стверджуючи, що він являється власником як земельної ділянки колишнього заводу скоб`яних виробів, так і нежитлової будівлі за адресою АДРЕСА_3 , почав вимагати від неї зміщення металевого гаража на відстань з метою будівництва нового приміщення.

Представник позивача звертався до Фастівської міської ради та отримав відповіді, з яких стало відомо, що рішенням від 01.11.2005 року надано дозвіл на викуп земельної ділянки несільськогосподарського призначення ФОП ОСОБА_2 в АДРЕСА_4 , а відповідно до рішення від 21.12.2006 року здійснено продаж вказаної земельної ділянки. Також стало відомо, що за зверненням ОСОБА_2 було прийняте рішення від 01.08.2008 року про надання дозволу на реконструкцію розважального комплексу в АДРЕСА_4 з двоповерховою прибудовою для розміщення офісних приміщень та спортивного залу.

На думку позивача ОСОБА_1 , Фастівською міською радою було проігноровано її право, як дочки покійного, на подальше користування металевим гаражем, у зв`язку із чим позивач і просила суд скасувати рішення Фастівської міської ради від 01.11.2005 року № 3/47-ХХХУІ-ІУ про надання дозволу на викуп земельної ділянки несільськогосподарського призначення ФОП ОСОБА_2 в АДРЕСА_4 , рішення Фастівської міської ради від 21.12.2006 року № 1/37/ХІІ-У про продаж земельної ділянки несільськогосподарського призначення ФОП ОСОБА_2 , визнати недійсним державний акт на право приватної власності на земельну ділянку площею 0,073 га за вищевказаною адресою, виданий на ім`я ОСОБА_2

30.08.2017 року відповідачем ФОП ОСОБА_2 подано зустрічну позовну заяву, в якій він зазначив, що згідно договору купівлі-продажу споруди від 01.03.2001 року він став власником складів - нежитлової будівлі, які знаходяться за адресою: АДРЕСА_4 . Оскільки відповідно до Земельного кодексу в редакції, чинній на момент придбання будівлі, при переході прав власності на будівлі і споруди переходить і право власності або право користування земельною ділянкою під спорудами, ОСОБА_2 звернувся до Фастівської міської ради із заявою про надання в строкове платне користування земельної ділянки в АДРЕСА_4 .

25.04.2001 року ОСОБА_2 отримано дозвіл на виготовлення технічної документації на право користування земельною ділянкою та була затверджена технічна документація на право тимчасового користування землею за вказаною адресою; вирішено надати в оренду земельну ділянку терміном на 1 рік та зобов`язано оформити договір оренди.

13.09.2001 року укладено договір оренди земельної ділянки щодо передачі ПП ОСОБА_2 у строкове платне володіння і користування земельної ділянки площею 730 кв.м. та рішенням Фастівської міської ради у 2002 році продовжений термін дії вказаного договору на п`ять років.

У 2005 році Фастівська міська рада надала дозвіл на викуп земельної ділянки несільськогосподарського призначення в АДРЕСА_4 та 25.12.2006 року ОСОБА_2 відповідно до договору купівлі-продажу прийняв у власність і оплатив вартість земельної ділянки. Свої дії щодо оформлення оренди та викупу земельної ділянки відповідач ОСОБА_2 вважає такими, що проведені без порушень та у відповідності до вимог законодавства України.

У зв`язку із закінченням реконструкції розважального комплексу з двоповерховою прибудовою офісних приміщень, спортивного залу та необхідністю введення їх в експлуатацію, ОСОБА_2 звернувся до Фастівського міського голови із заявою щодо з`ясування того, відповідно до яких документів на його земельній ділянці частково встановлений металевий гараж, та отримав відповідь, що вказаним гаражем користується ОСОБА_1 , дозвіл на встановлення гаража надавався її покійному батьку ОСОБА_3 , без належним чином оформлених документів на право користування земельною ділянкою. Добровільно ОСОБА_1 , як користувач металевого гаража, звільнити земельну ділянку не бажає, що і стало підставою звернення ОСОБА_2 до суду із зустрічним позовом, у якому він просив зобов`язати ОСОБА_1 не перешкоджати у користуванні земельною ділянкою в АДРЕСА_5 та повернути самовільну зайняту земельну ділянку під металевим гаражем.

Ухвалою від 31.08.2017 року зустрічний позов, поданий ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про зобов`язання не перешкоджати у користуванні земельною ділянкою та повернення самовільно зайнятої земельної ділянки прийнято до спільного розгляду з первісним позовом та об`єднано їх в одне провадження.

Рішенням Фастівського міськрайонного суду Київської області від 05.10.2017 року позовну заяву ОСОБА_1 залишено без задоволення. Зустрічну позовну заяву ОСОБА_2 задоволено. Зобов`язано ОСОБА_1 не чинити перешкоди ОСОБА_2 у користуванні земельною ділянкою по АДРЕСА_5 . Зобов`язано ОСОБА_1 повернути ОСОБА_2 самовільно зайняту земельну ділянку, на якій встановлений металевий гараж, що знаходиться по АДРЕСА_5 .

Постановою Апеляційного суду Київської області від 22.01.2018 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, рішення Фастівського міськрайонного суду Київської області від 05.10.2017 року залишено без змін.

Постановою Верховного Суду від 18.03.2020 року касаційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Рішення Фастівського міськрайонного суду Київської області від 05.10.2017 року та постанову Апеляційного суду Київської області від 22.01.2018 року скасовано. Справу передано на новий розгляд до суду першої інстанції.

04.05.2020 року від представника позивача за зустрічним позовом ОСОБА_2 надійшла заява про уточнення зустрічних позовних вимог, відповідно до якої він просив зобов`язати ОСОБА_1 усунути перешкоди у користуванні ОСОБА_2 земельною ділянкою в АДРЕСА_5 , загальною площею 0,0730 га, кадастровий номер :09:007:0100, шляхом демонтажу металевого гаражу, що знаходиться на цій земельній ділянці, за власний рахунок, а також стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судовий збір у розмірі 810,80 грн. та витрати на професійну правничу допомогу.

Ухвалою від 06.05.2020 року задоволено клопотання представника відповідача Беляєвої Я.А. про заміну неналежного відповідача належним та замінено неналежного відповідача - Виконавчий комітет Фастівської міської ради на належного відповідача - Фастівську міську раду Київської області.

20.05.2020 року від представника позивача за первісним позовом надійшла заява про уточнення первинних позовних вимог, відповідно до якої він просив:

- скасувати рішення Фастівської міської ради від 01.11.2005 р. № 3/47-ХХХУІ- ІУ Про надання дозволу на викуп земельної ділянки несільськогосподарського призначення ФОП ОСОБА_5 в АДРЕСА_4 ;

- скасувати рішення Фастівської міської ради від 21.12.2006 р. № 1/37-ХІІ-У Про продаж земельної ділянки несільськогосподарського призначення ФОП ОСОБА_5 в АДРЕСА_4 ;

- визнати недійсним державний акт на право приватної власності на земельну ділянку, площею 0,073 га в АДРЕСА_4 , виданий на ім`я ОСОБА_2 ;

- скасувати в Державному Реєстрі речових прав на нерухоме майно реєстрацію права власності на земельну ділянку, пл. 0,073 га в АДРЕСА_4 ( АДРЕСА_5 ), кадастровий номер :09:007:0100, що належить ОСОБА_2 на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку, пл. 0,073 га, серія ЯЕ 098336 від 14.02.2007 року, та видалити запис із даного реєстру;

- скасувати в Державному земельному кадастрі кадастровий номер :09:007:0100, присвоєний земельній ділянці, пл. 0,073 га в АДРЕСА_4 ( АДРЕСА_5 ), що належить ОСОБА_2 на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку, пл. 0,0073 га, серія ЯЕ № 098336 від 14.02.2017 року, та видалити запис із даного реєстру.

Ухвалами від 01.06.2020 року замінено неналежного відповідача - ФОП ОСОБА_2 у вищевказаній цивільній справі на належного відповідача - ОСОБА_2 та призначено по справі судову земельно-технічну експертизу.

19.10.2021 року Фастівською міською радою Київської області поданий до суду позов до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача: ОСОБА_2 , про зобов`язання усунути перешкоди у користуванні земельною ділянкою шляхом демонтажу тимчасової споруди - металевого гаража.

Вищевказаний позов Фастівська міська рада обґрунтовувала тим, що відповідно до рішення виконавчого комітету Фастівської міської ради народних депутатів № 154 від 14.06.1978 ОСОБА_3 , наразі покійному батьку ОСОБА_1 , як інваліду II групи, було надано дозвіл на встановлення металевого гаража по АДРЕСА_6 та зобов`язано оформити необхідну документацію у відділі головного архітектора міста.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 , батько ОСОБА_1 , помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 , виданим відділом реєстрації актів цивільного стану Фастівського міськрайонного управління юстиції Київської області від 26.03.2007 року.

З моменту винесення рішення Фастівської міської ради народних депутатів від 14.06.1978 року та за життя батько відповідача ОСОБА_3 не ставзаконним користувачем металевого гаражу, як і не став користувачем земельної ділянки, на якій він розміщений.

Тимчасова споруда, а саме металевий гараж, знаходиться за адресою: АДРЕСА_7 , і частково розташований на земельній ділянці ОСОБА_2 (кадастровий номер :09:007:0100), під існуючим приміщенням розважального комплексу у АДРЕСА_4 на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серія ЯЕ №098336 від 14.02.2007, реєстраційний номер №01:07:032:00042. та частково - на земельній ділянці комунальної власності Фастівської міської територіальної громади в особі Фастівської міської ради.

Позивач у позові посилався на те, що металевий гараж не є нерухомістю в розумінні ст. 181 ЦК України, не має капітального фундаменту та вважається тимчасовою спорудою.

26.09.2016 року відповідачу ОСОБА_1 був наданий приписКП «Фастівський комбінат комунальних підприємств» щодо демонтажу незаконно встановленого металевого гаража гр. ОСОБА_1

12.11.2016 року було складено протокол №31 про адміністративне правопорушення за ст. 152 КУпАП щодо невиконання припису від 26.09.2016 року відповідачем ОСОБА_1 .

Позивач у позові посилався на те, що відповідачем вищевказаний припис не виконано, що свідчить про те, що вона умисно ухиляється від добровільного демонтажу тимчасової споруди - металевого гаража, який частково розміщений на земельній ділянці, що перебуває в комунальній власності Фастівської міської територіальної громади в особі Фастівської міської ради.

З метою належного захисту прав власника спірної земельної ділянки комісією в складі завідувача сектору юридично-правового забезпечення діяльності ради юридичного управління Я.А.Беляєвої, начальника відділу з питань раціонального використання земель І.С.Зінченко та головного спеціаліста відділу містобудування та архітектури Л.С.Самусько було проведено обстеження земельної ділянки поблизу багатоквартирного житлового будинку АДРЕСА_8 .

По факту було складено акт комісійного обстеження земельної ділянки поблизу житлового будинку АДРЕСА_7 від 27.04.2020 року.

В результаті проведення обстеження виявлено наступне:

1) На земельній ділянці поблизу багатоквартирного житлового будинку АДРЕСА_7 розміщено металевий гараж, який згідно матеріалів судової справи №381/2814/17 за твердженням громадянки ОСОБА_1 належить їй. Станом на 27.04.2020 року будь-які правовстановлюючі документи на земельну ділянку під металевим гаражем у гр. ОСОБА_1 відсутні.

2) Згідно акту прийомки-передачі межових знаків на зберігання від 28.07.2016 року про винесення в натуру (на місцевість) меж земельної ділянки в АДРЕСА_5 (минула назва АДРЕСА_9 , власником якої є ОСОБА_2 (державний акт на право власності на земельну ділянку серія ЯЕ №098336 від 14.02.2007 р. реєстраційний номер №01:07:032:00042), між точками 2-3 Схеми перенесення меж земельної ділянки знаходиться частина металевого гаражу, який частково накладається на земельну ділянку, належну на праві власності ОСОБА_5 . Це також підтверджено планом зовнішніх меж земельної ділянки, що є невід`ємною частиною акту прийомки-передачі межових знаків на зберігання від 28.07.2016 року.

Виходячи із вищенаведеного комісія прийшла до висновку, що металевий гараж за адресою: АДРЕСА_7 частково розташований на земельній ділянці ОСОБА_6 та частково - на землях комунальної власності Фастівської міської територіальної громади в особі Фастівської міської ради. Це свідчить про порушення прав ОСОБА_6 , як власника земельної ділянки в АДРЕСА_5 , громадянкою ОСОБА_1 .

Таким чином, тимчасова споруда - металевий гараж знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 на земельній ділянці, яка перебуває в комунальній власності територіальної громади міста Фастова в особі Фастівської міської ради (позивача) та частково накладається на земельну ділянку, належну на праві власності позивачу.

Отже, оскільки відповідач ОСОБА_1 продовжуєкористуватися металевим гаражем по АДРЕСА_2 , і до цього часу не оформила документи ні на право користування земельною ділянкою (оренда), ні право власності на земельну ділянку під металевим гаражем, Фастівська міська рада і просила суд у своєму позові зобов`язати ОСОБА_1 усунути перешкоди у користуванні Фастівською міською радою земельною ділянкою у АДРЕСА_7 шляхом демонтажу тимчасової споруди - металевого гаражу, що знаходиться на цій земельній ділянці, за власний рахунок.

Ухвалою суду від 24.11.2021 року задоволено клопотання представника позивача Фастівської міської ради Київської області про об`єднання справ. Цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Фастівської міської ради, ОСОБА_2 про визнання недійсними рішень Фастівської міської ради, державного акту на право приватної власності на земельну ділянку та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою та повернення самовільно зайнятої земельної ділянки (справа №381/2814/17) та цивільну справу за позовом Фастівської міської ради Київської області до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача: ОСОБА_2 , про зобов`язання усунути перешкоди у користуванні земельною ділянкою шляхом демонтажу тимчасової споруди - металевого гаража (справа №381/3731/21) об`єднано в одне провадження, з присвоєнням спільного судового номеру №381/2814/17 (провадження 2/381/48/21).

Рішенням Фастівського міськрайонного суду Київської області від 03 лютого 2022 року позов ОСОБА_1 до Фастівської міської ради, ОСОБА_2 про визнання недійсними рішень Фастівської міської ради, державного акта на право приватної власності на земельну ділянку залишено без задоволення.

Зустрічний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою задоволено.

Зобов`язано ОСОБА_1 усунути перешкоди у користуванні ОСОБА_2 земельною ділянкою в АДРЕСА_5 , загальною площею 0,0730 га., кадастровий номер :09:007:0100 шляхом демонтажу металевого гаражу, що знаходиться на цій земельній ділянці за власний рахунок.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судовий збір в сумі 810,80 грн.

Позов Фастівської міської ради до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача: ОСОБА_2 про зобов`язання усунути перешкоди у користуванні земельною ділянкою шляхом демонтажу тимчасової споруди - металевого гаража, задоволено.

Зобов`язано ОСОБА_1 усунути перешкоди у користуванні Фастівською міською радою земельною ділянкою в АДРЕСА_7 шляхом демонтажу тимчасової споруди - металевого гаража, що знаходиться на цій земельній ділянці, за власний рахунок.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Фастівської міської ради судовий збір в сумі 2 270 грн.

Додатковим рішенням Фастівського міськрайонного суду Київської області від 15 лютого 2022 року заяву представника ОСОБА_2 - адвоката Тимошенка А.В. про ухвалення додаткового рішення про стягнення витрат на правничу допомогу задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрати на правничу допомогу адвоката в розмірі 11 600,00 грн.

В іншій частині вимог заяви відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням та додатковим рішенням суду, ОСОБА_1 подала на них апеляційну скаргу, у якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просила рішення суду та додаткове рішення суду скасувати та ухвалити по справі нове судове рішення про задоволення її позову в повному обсязі.

Обгрунтовуючи скаргу, ОСОБА_1 посилалась на те, що суд задовольняв будь-які клопотання ОСОБА_6 та Фастівської міської ради про витребування доказів, в той же час судом відхилялися клопотання ОСОБА_7 про витребування доказів, особливо витребування від відповідачів за первинним позовом ОСОБА_7 генерального плану забудови за 1975-1985 роки, внаслідок чого ні суд, ні експерт не мав можливості для встновлення істини по справі.

В цілому, не дивлячись на те, що ОСОБА_8 являється власником земельної ділянки пл. 0,073 га в АДРЕСА_4 на підставі державного акту права власності на земельну ділянку пл. 0,073 га, серія ЯЕ № 098336 від 14.02.2007 року з присвоєнням кадастрового номеру :09:007:0100 під існуючим приміщенням розважального комплексу у АДРЕСА_4 , позивач за первинним позовом ОСОБА_7 вважає, що підстав для задоволення зустрічного позову ОСОБА_8 про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою та звільнення самовільно зайнятої земельної ділянки та демонтажу металевого гаража, який знаходиться у її користуванні, відсутні, так само, як вони відсутні і для задоволення приєднаного позову Фастівської міської ради до ОСОБА_7 , третя особа що не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача ОСОБА_8 , про зобов`язання усунути перешкоди у користуванні земельною ділянкою шляхом демонтажу тимчасової споруди.

Апелянт ОСОБА_9 вважає, що рішення суду першої інстанції суперечить рішенню КСУ від 16.04.2009 року, прийнятого в справі № 1-9/2009, оскільки рішень про заборону використання земельної ділянки, чи інших рішень щодо їх перегляду прийнято чи отримано нею не було, рішення не може втратити чинність лише з підстав факту відомостей смерті особи та бути формальним за своїм змістом, відповіддю та процесуальним порядком прийняття.

Також апелянт у скарзі звернула увагу на факти, які були проігноровані судом першої інстанції, а саме, що при оформленні державного акту права власності на зазначену земельну ділянку, площею 0,073 га по АДРЕСА_4 на підставі рішення Фастівської міської ради від 21.12.2006 року № 1/37-ХІІ-У Про продаж земельної ділянки, площею 0,073 га несільськогосподарського призначення ФОП ОСОБА_5 , не були в повному обсязі дотримані вимоги закону: не визначався точний її розмір, не визначалися її межі, станом на 2006-2007 роки не встановлювалися відповідні межові знаки, не складався акт прийомки-передачі межових знаків про винесення в натурі (на місцевості) меж земельної ділянки, датований відповідно 2006-2007 роками, не складалися акти комісійного обстеження земельної ділянки по АДРЕСА_2 станом на 2005-2007 р.

У випадку ж, якщо житлові чи нежитлові будівлі порушують майнові права нового власника земельної ділянки, ніхто не попереджав про це суміжних землекористувачів. Так само, як не була визначена межа та не були встановлені межові знаки станом на грудень 2006 року. Оскільки межові знаки на зазначеній земельній ділянці за допомогою землевпорядних організацій були встановлені лише в серпні 2016 року, майже через 10 років після викупу ОСОБА_2 зазначеної земельної ділянки.

За таких обставин, апелянт ОСОБА_1 вважає, що передача у власність ОСОБА_5 земельної ділянки колишнього заводу «Скоб`яних виробів» проходила з порушенням вимог чинного законодавства України, оскільки фактична площа переданої земельної ділянки перевищувала площу земельної ділянки колишнього заводу, саме тому, при оформленні технічної документації у 2005-2006 p.p. не встановлювалися відповідні межові знаки та не складався акт прийомки-передачі межових знаків про винесення в натурі (на місцевості) меж даної земельної ділянки, датований 2006-2007 роками. Але в зв`язку із тим, що суд при призначенні експертизи відхилив питання, зазначені в клопотанні ОСОБА_1 про її призначення, висновок експерта від 14.09.2021 року № 14465/21-41 не з`ясував всі обставини справи.

На думку апелянта, суд навіть не з`ясовував всі вищеназвані обставини, не перевіряв їх, натомість ухвалив рішення виключно на позиції ОСОБА_6 та Фастівської міської ради, проігнорував вимоги касаційної інстанції щодо проведення експертизи та безпідставно відмовив у задоволенні позову.

В цілому, на підставі вищезазначеного, та враховуючи численні матеріальні докази, та неприйняття судом зазначених доказів при розгляді справи, апелянт, не погоджуючить із висновками та обставинами, зазначеними в рішенні суду від 03.02.2022 року, вважає, що Фастівський міськрайонний суд при ухваленні рішення неправильно застосував норми процесуального та матеріального права, не досліджував докази та обставини, які судом визнані як встановлені, не взяв до уваги покази представника позивача за первинним позовом, що призвело до неправильного вирішення справи по суті, та є підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку.

З цих же підстав ОСОБА_1 вважає, що ухвалене додаткове рішення від 15.02.2022 року, згідно з яким суд задовольнив заяву представника ОСОБА_6 про стягнення витрат за правничу допомогу, надану ОСОБА_5 в ході розгляду справи, та стягнув із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_6 кошти в розмірі 11 600 грн. також повинно бути скасовано.

У відзиві на апеляційну скаргу, що надійшов від представника ОСОБА_2 - адвоката Тимошенка А.В., останній просив залишити скаргу ОСОБА_1 без задоволення, а рішення суду та додаткове рішення суду - без змін, як такі, що ухвалені з додержанням норм матеріального і процесуального права.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 - адвокат Гірченко О.А. апеляційну скаргу підтримав та просив про її задоволення з викладених у ній підстав.

Представник відповідача ОСОБА_2 - адвокат Тимошенко А.В. в апеляційному суді проти задоволення апеляційної скарги позивача заперечив та просив залишити скаргу без задоволення, а рішення суду та додаткове рішення суду - без змін з підстав, викладених у відзиві на скаргу.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників процесу, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду та додаткового рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги позивача, колегія суддів приходить до висновку про залишення скарги без задоволення, а рішення суду та додаткового рішення суду - без змін, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.ч.1, 2, 5 ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно вимог ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції перевіряє справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом першої інстанції встановлено, що відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 ОСОБА_3 є батьком ОСОБА_10 (том 1, а.с.11).

Відповідно до рішення виконкому Фастівської міської ради народних депутатів №154 від 14.06.1978 року ОСОБА_3 дозволено встановити металевий гараж по АДРЕСА_10 та зобов`язано оформити необхідну документацію у відділі головного архітектора (том 1, а.с.6).

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 помер, про що відділом реєстрації актів цивільного стану Фастівського міськрайонного управління юстиції Київської області видано свідоцтво про смерть серії НОМЕР_3 (том 1, а.с.12).

Після смерті батька позивач ОСОБА_1 продовжує користуватись металевим гаражем по АДРЕСА_10 , правомірність чого підтверджує листом Житлово-експлуатаційної контори виконавчого комітету Фастівської міської ради від 08.05.2008 року № 175, за яким останній не заперечує проти продовження користування ОСОБА_1 існуючим гаражем, дозволеного рішенням виконкому № 154 від 14.06.1978 року по АДРЕСА_10 №8 (том 1, а.с.8).

В ході судового розгляду справи представник позивача - адвокат Гірченко О.А. зазначив, що Фастівською міською радою були порушені права ОСОБА_1 , як законного користувача металевого гаражу та земельної ділянки, на якій він розміщений, незаконними діями, які полягають у наступному.

Так, рішенням Фастівської міської ради від 01.11.2005 року за № 3/47-ХХХV1-1Vз метою забезпечення надходжень планового обсягу коштів від продажу земельних ділянок несільськогосподарського призначення у 2005 році до місцевого бюджету вирішено дати дозвіл на викуп земельної ділянки несільськогосподарського призначення фізичній особі-підприємцю ОСОБА_2 в АДРЕСА_4 , площею 0,0730 га, яка знаходиться в користуванні на підставі договору оренди № 114 від 03.09.2002 року, на якій розташоване приміщення розважального комплексу, що належить ОСОБА_2 на праві власності 117/4 від 17.05.2005 року (том 1, а.с.17).

Рішенням Фастівської міської ради від 21.12.2006 року за № 1/37-ХІІ-V вирішено, зокрема, продати ПП ОСОБА_2 земельну ділянку площею 0,0730 га та після сплати вартості земельної ділянки оформити та видати у встановленому законом порядку державний акт на право власності на землю (том 1, а.с.16).

Рішенням Фастівської міської ради від 01.08.2008 року за № 181/1 надано дозвіл ОСОБА_2 на реконструкцію розважального комплексу по АДРЕСА_4 з двоповерховою прибудовою для розміщення офісних приміщень та спортивного залу (том 1, а.с.18).

Згідно державного акта на право власності на земельну ділянку, ПП ОСОБА_2 належить земельна ділянка площею 0,0730 га за адресою: АДРЕСА_4 , з цільовим призначенням - для здійснення комерційної діяльності (том 1, а.с.48).

Відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_1 та задовольняючи зустрічні позовні вимоги ОСОБА_2 , а також вимоги Фастівської міської ради про зобов`язання ОСОБА_1 усунути перешкоди у користуванні земельною ділянкою, суд першої інстанції виходив з недоведеності ОСОБА_1 факту порушення її прав ОСОБА_2 та Фастівською міською радою та навності підстав для висновку про те, що користування нею металевим гаражем здійснюється з порушенням прав відповідачів та вимог діючого законодавства.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду, виходячи з наступного.

За загальновизнаним принципом права закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Цей принцип закріплений у частині першій статті 58 Конституції України, за якою дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.

Отже, вирішуючи спори, що випливають з правовідносин, які виникли до набрання чинності ЗК України та тривають до цього часу, суди повинні виходити з положень законодавства, яке діяло на час виникнення правовідносин.

Як встановлено судом, дозвіл на встановлення металевого гаражу отриманий батьком позивачки у 1978 році, тому застосуванню підлягають положення Цивільного кодексу Української РСР від 18.07.1963 № 1540-VI та Земельного Кодексу Української РСР в редакції від 14.10.1977 року.

Зокрема, ст. 90 Цивільного кодексу Української РСР передбачає, що земля, її надра, води і ліси є у виключній власності держави і надаються тільки в користування.

Стаття 86 Земельного Кодексу Української РСР встановлює, що всі землі в межах міста перебувають у віданні міських Рад народних депутатів, компетенція яких в галузі регулювання земельних відносин визначається статтею 11 цього Кодексу.

Відповідно до ст.ст. 8, 11 Земельного Кодексу Української РСР, відповідно до Основ земельного законодавства Союзу РСР і союзних республік державне управління в галузі використання та охорони земель здійснюється Радою Міністрів СРСР, Радою Міністрів Української РСР, виконавчими комітетами місцевих Рад народних депутатів, а також спеціально уповноваженими на те державними органами відповідно до законодавства Союзу РСР і Української РСР.

Міські Ради народних депутатів, їх виконавчі комітети в межах і в порядку, встановлених цим Кодексом та іншими законодавчими актами, на території міста надають у користування, а також вилучають земельні ділянки для державних або громадських потреб відповідно до статей 16, 37, 38 цього Кодексу; видають землекористувачам документи на право користування землею.

Згідно ст.16 вказаного кодексу надання земельних ділянок у користування здійснюється в порядку відведення. Відведення земельних ділянок провадиться на підставі постанови Ради Міністрів УРСР або рішення виконавчих комітетів обласної, районної, міської, селищної і сільської Рад депутатів трудящих в порядку, встановлюваному законодавством Союзу РСР і Української РСР. У постановах або рішеннях про надання земельних ділянок вказується мета, для якої вони надаються, і основні умови користування землею.

Відповідно до ст.20 Кодексу, документи, що підтверджують право землекористування є: право короткострокового тимчасового користування землею засвідчується рішенням органу, який надав земельну ділянку в користування. Право довгострокового тимчасового користування землею засвідчується актами, форма яких встановлюється Радою Міністрів Української РСР. Зазначені документи видаються після відводу земельних ділянок в натурі.

Системний аналіз наведених положень законодавства дає змогу дійти висновку, що для того, щоб вважати себе законним користувачем металевого гаража недостатньо лише отримання дозволу на його встановлення, необхідно ще набути статусу землекористувача земельної ділянки, на якій такий гараж розміщений.

В ході розгляду справи судом встановлено, що ОСОБА_3 за життя такого статусу не набув, оскільки будь-якого рішення міською радою щодо надання йому земельної ділянки в користування не приймалось.

Спадкування - це перехід майнових прав та обов`язків померлого громадянина (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). Фактично спадкування - це правонаступництво, за яким відбувається перехід прав та обов`язків від особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Якщо до спадкової маси (спадщини) входить земельна ділянка, яка належала спадкодавцю на праві власності або користування, то відповідно до статті 1225 Цивільного кодексу України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. До спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд переходить право власності або право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені.

Оскільки за життя ОСОБА_3 не став власником металевого гаражу, як і не став користувачем земельної ділянки, на який він розміщений, тобто такого права не набув, правильним є висновок суду першої інстанції про те, що твердження позивача щодо отримання нею законного права користуватись цим гаражем та земельною ділянкою в порядку спадкування, є необґрунтованими та такими, що суперечать положенням законодавства.

При цьому, правильним є висновок суду про неналежність та недопустимість в якості доказу листа, виданого Житлово-експлуатаційною конторою виконавчого комітету Фастівської міської ради від 08.05.2008 року № 175, щодо можливості продовження користування ОСОБА_1 гаражем, оскільки повноваженнями щодо надання дозволу на користування спорудою та земельною ділянкою ЖЕК не наділений.

Відповідно до ст. 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Згідно ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Згідно ч. 2 ст. 152 Земельного кодексу України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування (ч. 3 цієї ж статті).

Таким чином, відповідно до вимог ч. 1 ст. 15 ЦК України, ст. 3 ЦПК України кожна особа має право на захист свого цивільного права лише в разі його порушення.

При вирішенні позову про визнання незаконними та скасування рішень органів місцевого самоврядування враховуються загальні приписи статей 3, 15, 16 Цивільного кодексу України. За результатами розгляду такого спору вирішується питання про спростування презумпції правомірності прийнятого рішення відповідним суб`єктом та має бути встановлено не лише наявність підстав незаконності прийнятого рішення, але й визначено, чи було порушене цивільне право особи, за захистом якого позивач звернувся до суду, яке саме право порушене та в чому полягає його порушення, оскільки залежно від цього визначається необхідний спосіб захисту порушеного права, якщо таке порушення відбулося.

За приписами чинного законодавства захисту в суді підлягає не лише порушене суб`єктивне право, а й охоронюваний законом інтерес.

Під захистом права розуміється державно-примусова діяльність, спрямована на відновлення порушеного права суб`єкта правовідносин та забезпечення виконання юридичного обов`язку зобов`язаною стороною, внаслідок чого реально відбудеться припинення порушення (чи оспорювання) прав цього суб`єкта, він компенсує витрати, що виникли у зв`язку з порушенням його прав, або в інший спосіб нівелює негативні наслідки порушення його прав; під захистом легітимного інтересу розуміється відновлення можливості досягнення прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом.

Правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Вирішуючи переданий на розгляд спір по суті, суд повинен встановити наявність у особи, яка звернулася з позовом, суб`єктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу, на захист якого подано позов, тобто встановити чи є особа, за позовом якої (або в інтересах якої) порушено провадження у справі, належним позивачем. При цьому, обов`язком позивача є доведення/підтвердження в установленому законом порядку наявності факту порушення та/або оспорювання його прав та інтересів.

Відсутність порушеного права та інтересу встановлюється при розгляді справи по суті та є самостійною підставою для прийняття судом рішення про відмову в позові.

Матеріали справи не містять доказів, що позивач ОСОБА_1 є законним користувачем спірної земельної ділянки та розташованого на ній металевого гаражу, відтак правильним є висновок суду про відсутність у позивача ОСОБА_1 станом на день подання позову та на час розгляду справи суб`єктивного матеріального права користування спірною земельною ділянкою та, як наслідок, про відсутність у позивача права на позов.

З огляду на сукупність досліджених судом доказів, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 не підлягають задоволенню внаслідок відсутності порушеного права та інтересу позивача, що встановлено при розгляді позову по суті, що є самостійною підставою для прийняття судом рішення про відмову в позові.

При цьому, рішення суду в частині задоволення зустрічного позову ОСОБА_2 є законним та обґрунтованим, виходячи з наступного.

З матеріалів справи вбачається, що рішенням Фастівської міської ради від 25.04.2001 року за № 3/15-ХХШ-Ш надано дозвіл ОСОБА_2 на складання технічної документації на право користування земельною ділянкою під існуючою будівлею, для ведення спортивної та комерційної діяльності по АДРЕСА_4 (том 1, а.с. 39).

Згідно договору оренди земельної ділянки, укладеного між Фастівською міською радою та приватним підприємцем ОСОБА_2 , останньому надано в оренду у строкове платне володіння та користування земельну ділянку, яка знаходиться в АДРЕСА_4 , розмір земельної ділянки 730 кв.м, термін дії договору - один рік з дня підписання (том 1, а.с.40-41).

Рішенням Фастівської міської ради від 27 червня 2002 року за № 9/35-ІІ-IV термін оренди вказаної вище земельної ділянки продовжено терміном на п`ять років (т.1, а.с.43).

Відповідно до договору купівлі-продажу земельної ділянки несільськогосподарського призначення від 25.12.2006 року між Фастівською міською радою та ОСОБА_2 , останній є власником земельної ділянки з усіма обтяженнями, обмеженнями за адресою: АДРЕСА_4 , загальною площею 0,0730 га (том 1, а.с.46-47).

Відповідно до акту прийому-передачі межових знаків на зберігання від 28 липня 2016 року були закріплені в натурі межі земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_4 . При встановленні меж земельної ділянки виявлено, зокрема, що між точками 2-3 знаходиться металевий гараж, що не належить власнику (том 1, а.с.49-50).

Відповідно до акта комісійного обстеження земельної ділянки по АДРЕСА_5 комісія у складі: в.о. начальника відділу містобудування та архітектури Бромірського В.О., в.о. начальника відділу з питань раціонального використання земель та майна Зінченко І.С., головного спеціаліста сектору державного архітектурно-будівельного контролю Гаврильчука О.М., встановила, що в південно-західному куті земельної ділянки ОСОБА_2 розташований самовільний металевий гараж невідомого власника, який частково розміщений на приватній власності ОСОБА_2 (том 1,а.с.52).

Як вбачається з відповіді Фастівського міського голови Нетяжука М.В. від 15.07.2016 року, гр. ОСОБА_1 користується металевим гаражем, дозвіл на встановлення якого надавався її батьку ОСОБА_3 , без належним чином оформлених документів на право користування земельною ділянкою (том 1, а.с.54).

За ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до ст. 386 ЦК України власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.

Згідно ч. 5 ст. 319 ЦК України власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію та природні якості землі.

Згідно ст. 391 Цивільного кодексу України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Відповідно до ст. 152 Земельного кодексу України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою.

Судом встановлено, і це підтверджується наявними у справі доказами, що земельна ділянка площею 0,0730 га, з цільовим призначенням для здійснення комерційної діяльності, що розташована в АДРЕСА_4 , належить ОСОБА_2 .

Згідно зі ст.1 ЗУ «Про державний контроль за використанням та охороною земель» самовільним зайняттям земельної ділянки вважаються будь-які дії, які свідчать про фактичне використання земельної ділянки за відсутності відповідного рішення органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування про її передачу у власність або надання у користування (оренду) або за відсутності вчиненого правочину щодо такої земельної ділянки, за винятком дій, які відповідно до закону є правомірними.

Отже, самовільному зайняттю земельних ділянок притаманні такі юридичні ознаки: з об`єктивної сторони - це будь-які дії особи, які свідчать про фактичне заволодіння чи використання земельної ділянки; відсутність при цьому відповідного рішення органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування про її відчуження або надання у користування; відсутність вчиненого правочину щодо такої земельної ділянки; такі дії є неправомірними, тобто їх правомірність не закріплена нормативно-правовим актом України; з суб`єктивної сторони - такі дії є винними.

Як було встановлено судом, відповідачем за зустрічним позовом ОСОБА_1 не надано суду жодного доказу на підтвердження факту правомірності користування нею земельною ділянкою, на якій розташований металевий гараж по АДРЕСА_2 .

При цьому, розташування металевого гаража, яким користується ОСОБА_1 , частково на земельній ділянці, власником якої є ОСОБА_2 підтверджується висновком призначеної судом земельно-технічної експертизи № 14465/21-41 від 14.09.2021 (том 2, а.с.232-238), в якому, зокрема, зазначено, що металевий гараж ОСОБА_1 частково розташований в межах земельної ділянки за кадастровим номером :09:007:0100, а саме площею - 0,0004 га (4 кв.м).

Відповідно до ст. 212 ЗК України самовільно зайняті земельні ділянки підлягають поверненню власникам землі або землекористувачам без відшкодування затрат, понесених за час незаконного користування ними. Приведення земельних ділянок у придатний для використання стан, включаючи знесення будинків, будівель і споруд, здійснюється за рахунок громадян або юридичних осіб, які самовільно зайняли земельні ділянки. Повернення самовільно зайнятих земельних ділянок провадиться за рішенням суду.

Відповідно до Додатку до рішення Фастівської міської ради №8-УІІІ-УІІ від 29.01.2016 року: АДРЕСА_9 перейменована на АДРЕСА_8, АДРЕСА_8 (том 3, а.с.30).

При цьому, згідно Протоколу виконавчого комітету Фастівської міської ради народних депутатів від 14.06.1978 року №11 (том 3, а.с.24) було вирішено дозволити гр. ОСОБА_3 встановити металевий гараж по АДРЕСА_2 , згідно одержаного генплану.

На необхідність встановлення судом вищезазначених даних, звернув увагу Верховний Суд у постанові від 18.03.2020, розглядаючи касаційну скаргу на рішення суду першої та апеляційної інстанцій в даній справі, зазначивши у постанові, що «суди не з`ясували, за якою адресою розміщений гараж».

Тому, на підставі висновку експертизи та з урахуванням аналізу вищезазначених документів (додатку до Рішення та Протоколу), судом першої інстанції встановлено, що металевий гараж, яким користується ОСОБА_1 , встановлений за адресою: АДРЕСА_7 та частково розташований в межах земельної ділянки за кадастровим номером :09:007:0100, а саме площею - 0,0004 га (4 кв.м) за адресою: АДРЕСА_5 , власником якої є ОСОБА_2 .

Отже, відповідач ОСОБА_1 , яка використовує земельну ділянку без будь-яких правових підстав, створила позивачу за зустрічним позовом ОСОБА_2 перешкоди у володінні, розпорядженні та користуванні належною йому на праві власності земельною ділянкою, тобто порушила права ОСОБА_2 , як власника земельної ділянки, а тому правильним є висновок суду про задоволення зустрічного позову шляхом зобов`язання відповідача ОСОБА_1 усунути перешкоди у користуванні ОСОБА_2 земельною ділянкою в АДРЕСА_5 , загальною площею 0,0730 га, кадастровий номер :09:007:0100 шляхом демонтажу металевого гаражу, що знаходиться на цій земельній ділянці за власний рахунок.

Погоджується апеляційний суд і з висновком суду про задоволення позову Фастівської міської ради до ОСОБА_1 про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою в АДРЕСА_7 шляхом демонтажу тимчасової споруди-металевого гаража, що знаходиться на цій земельній ділянці за власний рахунок, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що відповідно до рішення виконавчого комітету Фастівської міської ради народних депутатів № 154 від 14.06.1978 ОСОБА_3 , наразі покійному батьку ОСОБА_1 , як інваліду II групи, було надано дозвіл на встановлення металевого гаража по АДРЕСА_6 та зобов`язано оформити необхідну документацію у відділі головного архітектора міста.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 , виданим відділом реєстрації актів цивільного стану Фастівського міськрайонного управління юстиції Київської області від 26.03.2007.

З моменту винесення вказаного рішення Фастівської міської ради народних депутатів та за життя батько відповідача ОСОБА_3 не став законним користувачем металевого гаражу, як і не став користувачем земельної ділянки, на якій він розміщений.

Також судом встановлено, що тимчасова споруда, а саме металевий гараж знаходиться за адресою: АДРЕСА_7 , і частково розташований на земельній ділянці ОСОБА_2 (кадастровий номер :09:007:0100), під існуючим приміщенням розважального комплексу у АДРЕСА_4 на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серія ЯЕ №098336 від 14.02.2007, реєстраційний номер №01:07:032:00042. та частково - на земельній ділянці комунальної власності Фастівської міської територіальної громади в особі Фастівської міської ради, що підтверджується, зокрема висновком судової земельно-технічної експертизи № 14465/21-41 від 14.09.2021 (том 2, а.с.232-238).

Металевий гараж не є нерухомістю в розумінні ст. 181 ЦК України, не має капітального фундаменту та вважається тимчасовою спорудою.

26.09.2016 відповідачу ОСОБА_1 був наданий припис КП «Фастівський комбінат комунальних підприємств» щодо демонтажу незаконно встановленого металевого гаража (том 3, а.с.33).

Проте, відповідачем вищевказаний припис виконано не було, що свідчить про те, що відповідач ОСОБА_1 умисно ухиляється від добровільного демонтажу тимчасової споруди - металевого гаража, який частково розміщений на земельній ділянці, що перебуває в комунальній власності Фастівської міської територіальної громади в особі Фастівської міської ради.

На час розгляду справи ОСОБА_1 продовжує користуватися металевим гаражем по АДРЕСА_7 , і на даний час не оформила документально право користування земельною ділянкою (оренди).

Позивачем, з метою належного захисту прав власника спірної земельної ділянки, створена комісія в складі завідувача сектору юридично-правового забезпечення діяльності ради юридичного управління Я.А.Беляєвої, начальника відділу з питань раціонального використання земель І.С.Зінченко та головного спеціаліста відділу містобудування та архітектури Л.С.Самусько та 27.04.2020 було проведено обстеження земельної ділянки поблизу багатоквартирного житлового будинку АДРЕСА_8 (том 3, а.с.31), якою встановлено, що тимчасова споруда-металевий гараж за адресою: АДРЕСА_7 розташований на земельній ділянці, яка перебуває в комунальній власності територіальної громади міста Фастова в особі Фастівської міської ради та частково накладається на земельну ділянку, належну на праві власності ОСОБА_2 .

Згідно ст. 14 Конституції України земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.

Суб`єктами права власності на землі комунальної власності є територіальні громади, які реалізують це право безпосередньо або через органи місцевого самоврядування, (п. «б» ч. 1 ст. 81 ЗК України).

Землі, які належать на праві власності територіальним громадам сіл, селищ, міст є комунальною власністю, (ч. 1 ст. 83 ЗК України). У комунальній власності перебувають усі землі в межах населених пунктів, крім земельних ділянок приватної та державної власності ( п. «а» ч. 2 ст. 83 ЗК України).

Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; застосування інших, передбачених законом, способів (ч. 2-3 ст. 152 ЗК України).

Самовільно зайняті земельні ділянки підлягають поверненню власникам землі або землекористувачам без відшкодування затрат, понесених за час незаконного користування ними. Приведення земельних ділянок у придатний для використання стан, включаючи знесення будинків, будівель і споруд, здійснюється за рахунок громадян або юридичних осіб, які самовільно зайняли земельні ділянки. Повернення самовільно зайнятих земельних ділянок провадиться за рішенням суду (стаття 212 ЗК України).

Зважаючи на доведеність належними та допустимими доказами факту порушення прав Фастівської міської ради відповідачем ОСОБА_1 , законним та обґрунтованим є висновок суду першої інстанції про задоволення позову та зобов`язання ОСОБА_1 усунути перешкоди у користуванні Фастівською міською радою земельною ділянкою в АДРЕСА_7 шляхом демонтажу тимчасової споруди - металевого гаража, що знаходиться на цій земельній ділянці, за власний рахунок.

Обгрунтованим є і додаткове рішення суду першої інстанції про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрат за надану правничу допомогу, оскільки зустрічний позов останнього судом був задоволений, а факт понесення ним витрат за правничу допомогу підтверджений наявними у справі належними та допустимими доказами, яким суд першої інстанції дав повну та всебічну оцінку у додатковому рішенні.

Доводи апеляційної скарги позивача ОСОБА_1 на рішення суду фактично зводяться до переоцінки наявних у справі доказів та встановлених судом фактичних обставин, яким суд першої інстанції дав належну та всебічну оцінку у своєму рішенні, відмовивши у задоволенні позову ОСОБА_1 з підстав відсутності у неї права на позов. При цьому, всі посилання апелянта у скарзі на порушення, допущені при передачі у власність ОСОБА_2 земельної ділянки, під час розгляду справи свого підтвердження не знайшли. Крім того, ці посилання жодним чином не спростовують обгрунтованості висновків суду в частині відсутності у позивача ОСОБА_1 права на позов.

Необгрунтованими є і доводи скарги ОСОБА_1 з приводу скасування додаткового рішення Фастівського міськрайонного суду Київської області від 15 лютого 2022 року, виходячи з наступного.

Рішенням Фастівського міськрайонного суду Київської області від 03.02.2022 року відмовлено у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 в повному обсязі, натомість задоволено зустрічний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , а також позов Фастівської міської ради до ОСОБА_1 .

Під час судових дебатів представником ОСОБА_2 , адвокатом Тимошенко А.В., в порядку ст.141 ЦПК України було зроблено заяву про те, що протягом 5 днів з моменту ухвалення рішення по справі ним буде наданий розрахунок судових витрат (акт прийому передачі наданих послуг), які ОСОБА_2 поніс у зв`язку із розглядом справи.

03.02.2022 року представник ОСОБА_2 - адвокат Тимошенко А.В. звернувся до суду з заявою про ухвалення додаткового рішення про стягнення витрат на правничу допомогу, до якої долучив докази понесення цих витрат. У заяві представник просив прийняти додаткове рішення про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрат на правничу допомогу в розмірі 23 500,00 грн.

Додатковим рішенням Фастівського міськрайонного суду Київської області від 15 лютого 2022 року заяву представника відповідача ОСОБА_2 - адвоката Тимошенка А.В. про ухвалення додаткового рішення про стягнення витрат на правничу допомогу - задоволено частково та стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрати на правничу допомогу адвоката в розмірі 11 600,00 грн. В іншій частині вимог заяви відмовлено.

Ухвалюючи додаткове рішення, суд обґрунтовано виходив з положень ст. 270 ЦПК України, яка встановлює порядок ухвалення додаткових рішень, та положень ст.ст. 133, 141 ЦПК України, які визначають порядок стягнення судових витрат у вигляді витрат на правничу допомогу, понесених стороною, на користь якої ухвалено судове рішення, та, зважаючи на доведеність розміру понесених відповідачем витрат, а також беручи до уваги критерії реальності та розумності, обґрунтовано стягнув на користь ОСОБА_2 з позивача ОСОБА_1 витрати на правничу допомогу у розмірі 11 600,00 грн.

З огляду на вищевикладене, додаткове рішення Фастівського міськрайонного суду Київської області від 15 лютого 2022 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 понесених ним витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 11 600,00 грн. є законним та обґрунтованим, і доводи апеляційної скарги позивача цих висновків суду не спростовують.

Інші доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 зводяться до незгоди з висновками суду першої інстанції та власного тлумачення характеру спірних правовідносин і встановлених судом обставин; законності та обґрунтованості висновків суду, викладених у рішенні та додатковому рішенні суду, ці доводи не спростовують.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки рішення та додаткове рішення судом ухвалені з додержанням норм матеріального та процесуального права, і доводи апеляційної скарги позивача цього не спростовують, колегія суддів дійшла висновку про залишення рішення суду та додаткового рішення суду без змін, а скарги ОСОБА_1 - без задоволення.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 382, 383 ЦПК України, Київський апеляційний суд в складі колегії суддів

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Фастівського міськрайонного суду Київської області від 03 лютого 2022 року та додаткове рішення Фастівського міськрайонного суду Київської області від 15 лютого 2022 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий:

Судді: