26.09.2022 року КОЗЕЛЬЩИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 533/447/22
Провадження № 2/533/152/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(за правилами спрощеного позовного провадження)

26 вересня 2022 року Козельщинський районний суд Полтавської області

в складі: головуючого судді - Оксенюк М. М.,

за участю: секретаря судового засідання - Шуліки Л. Г.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні з викликом сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя,

У С Т А Н О В И В

23.02.2022 року представник позивача ОСОБА_3 за допомогою поштового відправлення звернувся в інтересах позивача ОСОБА_1 до Печенізького районного суду Харківської області суду із позовом до відповідача ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя, а саме здійснити поділ домоволодіння по АДРЕСА_1 , яке складається з житлового будинку загальною площею 83, 2 кв.м., житловою площею 49,0 кв.м, житлового тамбура а, ганок а1, гаража Б, прибудови сарая б, льоха В, сарая прибудови Г, туалету У, колодязя к, паркана 1л, хвіртки 2л, брами 3л, паркана 4л та визнати за позивачем і відповідачем право власності на Ѕ частину поділ вказаного домоволодіння.

Станом на 27.07.2022 року Печенізьким районним судом Харківської області провадження по вищезазначеному позову не відкривалося.

Відповідно до розпорядження голови Верховного Суду від 08.03.2022 № 2/0/9-22 територіальна підсудність судових справ підвідомчих Печенізькому районному суду Харківської області змінено на Козельщинський районний суд Полтавської області.

Ухвалою Козельщинського районного суду Полтавської області від 26.07.2022 року відкрито провадження в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя.

Зважаючи на воєнний стан в країні, у зв`язку з чим у відповідача може виникати складнощі у прибутті до приміщення суду та затримкою поштових відправлень Ухвалою Козельщинського районного суду Полтавської області від 26.07.2022 року відкладено перше судове засідання за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя на 26.09.2022 року.

Позивач ОСОБА_1 та її представник адвокат Русанов Г.В. у судове засідання не з`явилися, належним чином були повідомлені про дату, час та місце розгляду справи. В матеріалах справи міститься заява представника позивача ОСОБА_1 адвоката Русанова Г.В. від 12.08.2022 року з проханням слухати справу без їх участі, позов підтримують у повному обсязі. В разі неявки відповідача прохає постановити заочне рішення.

Відповідач ОСОБА_2 у судове засідання не з`явився, належним чином був повідомлений про дату, час та місце розгляду справи. В матеріалах справи міститься заява відповідача від 29.08.2022 року, в якій останній прохає розглядати цивільну справу без його участі, проти задоволення позову не заперечує, в частині стягнення витрат на правову допомогу прохає відмовити у повному обсязі.

У відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, за відсутності всіх осіб, які беруть участь у справі, суд проводить розгляд цивільної справи без фіксування технічними засобами, за наявними у справі матеріалами.

Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, встановив наступне.

У відповідності до ч. 3 та ч. 4 ст. 12, ч. 1 та ч. 2 ст. 13 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Судом встановлено, що відповідно до заочного рішення Печенізького районного суду Харківської області від 24.11.2021 року по справі № 633/162/21, яке набрало законної сили, розірвано шлюб укладений 10.09.1998 року між позивачкою ОСОБА_1 та відповідачем ОСОБА_2 .

За період спільного проживання у шлюбі, позивач та відповідач набули у спільну сумісну власність майно, що розташоване в АДРЕСА_1 , житловий будинок з надвірними спорудами, який складається з наступного: житловий будинок загальною площею 83, 2 кв.м., житловою площею 49,0 кв.м., житлового тамбура літера а, ганок літера а1, гаража літера Б, прибудови сарая літера б, льоха літера В, сарая прибудови літера Г, туалету літера У, колодязя літера к, паркана літера л 1, хвіртки літера л 2, брами літера л 3 , паркана літера л 4.

Відповідно до Свідоцтва про право власності серії НОМЕР_1 від 08.09.2006 року право власності на зазначене майно записано на відповідача ОСОБА_2 .

Згідно з ч. 1 ст. 60 СК України вбачається, що майно набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Частиною 1 ст. 70 СК України передбачено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Судом встановлено, що сторони не домовилися щодо частки у вищезазначеному майні.

Відповідно до положень ч. 1ст. 71 СК України вбачається, що майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення.

Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (ч. 2 ст. 71 СК України).

Згідно до ч. 3 ст. 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до 2 ст. 372 ЦК України вбачається, що у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.

Судом встановлено, що сторони, на час подачі позивачем позову до суду, не домовилися щодо частки у вищезазначеному майні.

Позивач не ставить вимогу про реальний розподіл домоволодіння.

Отже, з врахуванням вищевикладеного, а також беручи до уваги позицію відповідача, суд вважає, що позов позивача про визнання за кожним позивачем і відповідачем без виділу в натурі право власності на 1/2 частину, а саме: житловий будинок з надвірними спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , який складається з наступного: житловий будинок загальною площею 83, 2кв.м., житловою площею 49,0 кв.м, житлового тамбура літера а, ганок літера а1, гаража літера Б, прибудови сарая літера б, льоха літера В, сарая прибудови літера Г, туалету літера У, колодязя літера к, паркана літера л 1, хвіртки літера л 2, брами літера л 3, паркана літера л 4.

Щодо стягнення судових витрат суд зазначає наступне.

Згідно статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати

1) на професійну правничу допомогу;

2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи;

3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів;

4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Відповідно до ч. 1 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони.

Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Принцип співмірності витрат на оплату послуг адвоката запроваджено у частині четвертій статті 137 ЦПК України. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1)складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Таким чином, необхідною умовою для відшкодування витрат на правничу допомогу є подання стороною детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про їх відшкодування.

Відповідно до ч. 3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Згідно з положеннями статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Аналіз наведених положень процесуального закону дає підстави для висновку про те, що документально підтверджені судові витрати на професійну правничу допомогу адвоката, пов`язані з розглядом справи, підлягають компенсації стороні на користь якої ухвалене рішення.

При цьому, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо.

При визначенні суми компенсації витрат, понесених на професійну правничу допомогу, необхідно досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченому адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціні позову та (або) значенню справи.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, зазначено у рішеннях від 26.02.2015 у справі "Баришевський проти України", від 10.12.2009 у справі "Гімайдуліна і інших проти України", від 12.10.2006 у справі "Двойних проти України", від 30.03.2004 у справі "Меріт проти України", заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.

Отже, при визначенні суми відшкодування витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, слід виходити з реальності цих витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, з огляду на конкретні обставини справи.

Суд зазначає, що на підтвердження витрат, понесених на професійну правничу допомогу, мають бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Суд при вирішенні вказаного питання враховує висновки Великої Палати Верховного Суду щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладені у постанові від 22.11.2019 у справі №810/1502/18.

Суд також зазначає, що в пункті 3.2 рішення Конституційного Суду України від 30.09.2009 №23-рп/2009 передбачено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу - це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права.

Суд встановив, що у позовній заяві позивачка просила стягнути судові витрати в розмірі 23 950 грн, які складаються: з судового збору на суму 4020,00 грн, з правової консультації на суму 1 650,00 грн, збір доказів - складання адвокатського запиту до БТІ на суму 1 650,00 грн; оплата за Звіт про оцінку майна на суму 700,00 грн; складання та подання позовної заяви про поділ спільного майна на сум 6 500,00 грн; участь у судових засіданнях з розгляду справи на суму 9 750,00 грн.

В той же час суду позивачем не надано доказів наявності угоди на правову допомогу з адвокатом Русановим Г.В., а також підтвердження понесених витрат на її надання (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, тощо), окрім квитанції про сплату послуг зі складання Звіту про оцінку майна суму 700,00 грн.

Таким чином, позовні вимоги про стягнення судових витрат підлягають частковому задоволенню.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати в розмірі 4 720,00 грн., які складаються з судового збору на суму 4 020,00 грн. та вартості послуг зі складання Звіту про оцінку майна на суму 700,00 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст. 12, 13, 81, 141, 247, 263-265, 268, 354-355 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного сумісного майна подружжя - задовольнити повністю.

Визнати за кожним: ОСОБА_1 , (зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , номер картки платника податків НОМЕР_2 ) та ОСОБА_2 (зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , номер картки платника податків НОМЕР_3 ) без виділу в натурі право власності на 1/2 частину, а саме: житловий будинок з надвірними спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , який складається з наступного: житловий будинок загальною площею 83, 2кв.м., житловою площею 49,0 кв.м, житлового тамбура літера а, ганок літера а1, гаража літера Б, прибудови сарая літера б, льоха літера В, сарая прибудови літера Г, туалету літера У, колодязя літера к, паркана літера л 1, хвіртки літера л 2, брами літера л 3, паркана літера л 4.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір, у розмірі 4020,00 грн та витрати на правову допомогу в розмірі 700,00 грн.

Рішення може бути оскаржене протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подачі апеляційної скарги до Полтавського апеляційного суду через Козельщинський районний суд.

Апеляційна скарга в електронній формі подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Роз`яснити сторонам, що повний текст рішення буде виготовлено протягом трьох днів з дня оголошення вступної та резолютивної частини рішення.

Суддя М. М. Оксенюк