Провадження №2/523/2886/22
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

/заочне/

"27" вересня 2022 р. м.Одеса

Суворовський районний суд міста Одеси, в складі:

головуючого - судді Малиновського О.М.,

за участю секретаря - Славинського А.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні, у залі суду № 15, у місті Одеса, в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін цивільну справу за позовом Акціонерного товариства «УкрСиббанк» до Слідчого відділу ОМУ ГУМВС України в Одеській області, за участю третьої особи без самостійних вимог ОСОБА_1 про зняття арешту,

ВСТАНОВИВ

І . Зміст вимог та заперечень учасників справи.

АТ «УкрСиббанк» звернулось до суду з позовними вимогами в яких просить зняти арешт з квартири АДРЕСА_1 , яка налдежить ОСОБА_1 , накладений постановою 31/4-2709 від 11.08.2010р. слідчого відділу ОМУ ГУМВС України в Одеській області.

Позовні вимоги мотивовані тим, що 13.11.2006р. між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір, за умовами якого останній отримав грошоі кошти в розмірі 53000,0дол. США. Договором іпотеки від 13.11.2006р. ОСОБА_1 у забезпечення виконання кредитного зобов`язання передав в іпотеку АКІБ «УкрСиббанк» квартиру АДРЕСА_1 . Позивачу стало відомо, що постановою 31/4-2709 від 11.08.2010р. слідчого відділу ОМУ ГУМВС України в Одеській області на вказану вище квартиру був накладений арешт. На думку представника позивача арешт порушує права АТ «УкрСиббанк», який до теперішнього часу є іпотекодержателем та має переважне право на задоволення своїх вимог за рахунок предмету іпотеки. Наведені обставини стали підставою для звернення до суду.

Відповідач СВ ОМУ ГУМВС України в Одеській області не направило до суду відзив та/або пояснення на позовні вимоги.

Третя особа без самостійних вимог ОСОБА_1 пояснень з приводу розв`язання спору не надав.

ІІ. Клопотання та інші процесуальні рішення в справі.

Ухвалою судді Суворовського районного суду м. Одеси від 17.01.2022р. було відкрито провадження у справі з призначенням розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

Внаслідок введеного воєнного стану на території України розгляд справи неодноразово відкладався.

ІІІ. Позиції сторін.

Представник позивача у судове засідання не з`явився, направив до суду клопотання про підтримання позовних вимог та розгляду справи за їх відсутності.

Представники відповідача, третя особа без самостійних вимог до судового засідання не з`явились. Про час та місце розгляду справи направлялись судові виклик належним чином.

Неявка учасників розгляду справи не перешкоджає розгляду справи по суті.

ІV. Фактичні обставини встановлені судом.

За письмовою згодою представника позивача та за відсутності відзиву на позовну заяву, справу розглянуто в заочному порядку, на підставі наявних у справі доказів, що відповідає вимогам ст. 280 ЦПК України.

Розглянувши і дослідивши матеріали справи і надані документи в сукупності, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Так, згідно представлених позивачем доказів убачається, що 13.11.2006р. між АКІБ «УкрСиббанк» (Банк), яке згодом змінило назву на Акціонерне товариства «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 (Позичальник) був укладений кредитний договір №0 за умовами якого Банк зобов`язався надати Позичальнику, а Позичальник зобов`язався прийняти, належним чином використати і повернути Банку кредит (грошові кошти) в іноземній валюті в сумі 53 000,0 дол.США. та сплати проценти, комісію в порядку і на умовах визначених цим Договором.

З метою забезпечення виконання умов кредитного договору, 13.11.2006р. між сторонами був укладений договір іпотеки, за яким ОСОБА_1 передав в іпотеку АКІБ «УкрСиббанк» квартиру АДРЕСА_1 .

Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно убачається, що 12.08.2010р. було зареєстровано запис про накладання арешту на квартиру АДРЕСА_1 постановою 31/4-2709 від 11.08.2010р. слідчого Каппі Ю.О. СВ ОМУ ГУМВС України в Одеській області.

Будь-яких інших доказів на обґрунтування заявлених позовних вимог з боку АТ «УкрСиббанк» суду не надано.

V. Норми права, які підлягають застосуванню та мотиви суду, щодо аргументів наведених учасниками справи.

Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Кожна особа має право в порядку, встановленому ЦПК України, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні (частина перша і друга статті 4 чинного ЦПК України).

За змістом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу у разі їх порушення, невизнання або оспорювання.

Захист порушеного права особи має бути ефективним, тобто повинен здійснюватися з використанням такого способу захисту, який може відновити, наскільки це можливо, відповідні права, свободи й інтереси позивача.

Статтею 16 ЦК України визначено способи захисту цивільних прав та інтересів, а також можливість їх захистити іншим способом, встановленим договором або законом чи судом у визначених законом випадках.

Відповідно до ст.41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право власності набувається в порядку визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

В силу ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

Статтею 318 ЦК України встановлено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Держава не втручається у здійснення власником права власності. Діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов`язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Згідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Як було роз`яснено п. 2 Постанови Пленуму ВССУ від 03.06.2016 № 5 «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно). Позови на захист майнових прав малолітніх та неповнолітніх дітей боржника (засудженого) можуть бути пред`явлені їхніми законними представниками, а у випадках, встановлених законом, органами та особами, яким надано право захищати права, свободи чи інтереси інших осіб (статті 3, 45 ЦПК).

Відповідачами в справі є боржник, особа, в інтересах якої накладено арешт на майно, а в окремих випадках - особа, якій передано майно, якщо воно було реалізоване. Як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, має бути залучено відповідний орган державної виконавчої служби, а також відповідний орган доходів і зборів, банк та іншу фінансову установу, які у випадках, передбачених законом, виконують судові рішення (стаття 3 Закону України від 21 квітня 1999 року № 606-XIV «Про виконавче провадження» (у редакції Закону України від 04 листопада 2010 року № 2677-VI) (далі - Закон про виконавче провадження).

Відповідач є обов`язковим учасником цивільного процесу - його стороною. Основною ознакою сторін цивільного процесу є їхня особиста і безпосередня заінтересованість; саме сторони є суб`єктами правовідношення, з приводу якого виник спір. Крім того, відповідач є тією особою, на яку вказує позивач як на порушника свого права.

Тобто, відповідач - це особа, яка, на думку позивача, або відповідного правоуповноваженого суб`єкта, порушила, не визнала чи оспорила суб`єктивні права, свободи чи інтереси позивача. Відповідач притягається до справи у зв`язку з позовною вимогою, яка пред`являється до нього. При цьому неналежний відповідач - це особа, притягнута позивачем як відповідач, стосовно якої встановлено, що вона не повинна відповідати за пред`явленим позовом за наявності даних про те, що обов`язок виконати вимоги позивача лежить на іншій особі - належному відповідачеві.

Звертаючись до суду з позовом представник АТ «УкрСиббанк» визначив відповідачем СВ ОМУ ГУМВС України в Одеській області та просить скасувати арешт.

При цьому, позивачем не зазначалось та з цього приводу не заявлялись клопотання з яких підстав слідчим Каппі Ю.О. був накладений арешт на квартиру, яка є власністю ОСОБА_1 та перебуває в іпотеці у Банка.

За таких обставин, приймаючи до уваги, що арешт, якими обмежуються права Банку на нерухоме майно, яке перебуває в іпотеці був накладений імовірно під час досудового розслідування стосовно ОСОБА_1 , то слід дійти висновку, що СВ ОМУ ГУМВС України не є неналежним відповідачем у цій справі.

Крім того, відповідно до ч.1 ст. 47 ЦПК України, здатність особисто здійснювати цивільні процесуальні права та виконувати свої обов`язки в суді (цивільну процесуальну дієздатність) мають фізичні особи, які досягли повноліття, а також юридичні особи.

Згідно ст. 48 ЦПК України, сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач. Позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава.

За приписами ст.80 ЦК України, юридичною особою є організація, створена і зареєстрована у встановленому законом порядку. Юридична особа наділяється цивільною правоздатністю і дієздатністю, може бути позивачем та відповідачем у суді.

Згідно ч.ч.1,3 ст. 95 ЦК України, філією є відокремлений підрозділ юридичної особи, що розташований поза місцем її знаходження та здійснює всі або частину її функцій. Філії та представництва не є юридичними особами. Вони наділяються майном юридичної особи, що їх створила, і діють на підставі затвердженого нею положення.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 13 липня 2022 року у справі № 593/98/21 провадження № 61-1444св22 зазначено, що: «[…]Ураховуючи цивільно-правове становище філій та представництв недопустимою є самостійна і безпосередня участь відокремлених підрозділів у певних процесуальних відносинах, оскільки це суперечить цивільно-правовій природі відокремленого підрозділу як складової частини юридичної особи, що його створила.

Виходячи з результатів аналізу наведених норм права філія як відокремлений підрозділ та представництво, які не є юридичними особами, не наділені цивільною процесуальною дієздатністю і не можуть бути стороною у цивільному процесі.

Згідно ч.1 ст. 13 Закон України «Про Національну поліцію» систему поліції складають: 1) центральний орган управління поліції; 2) територіальні органи поліції.

Відповідно до ч.ч.1-3 ст. 15 Закон України «Про Національну поліцію» територіальні органи поліції утворюються як юридичні особи публічного права в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі, районах, містах, районах у містах та як міжрегіональні (повноваження яких поширюються на декілька адміністративно-територіальних одиниць) територіальні органи у межах граничної чисельності поліції і коштів, визначених на її утримання. Територіальні органи поліції утворює, ліквідовує та реорганізовує Кабінет Міністрів України за поданням Міністра внутрішніх справ України на підставі пропозицій керівника поліції. Структуру територіальних органів поліції затверджує керівник поліції за погодженням з Міністром внутрішніх справ України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 16 вересня 2015 року № 730 «Про утворення територіальних органів Національної поліції та ліквідацію територіальних органів Міністерства внутрішніх справ», утворені як юридичні особи публічного права територіальні органи Національної поліції за переліком згідно з додатком 1, зокрема, Головне управління Національної поліції в Одеській області.

СВ ОМУ ГУМВС в Одеській області не було юридичною особою, а входило до структури Одеського міського управління Головного управління Міністерства внутрішніх справ України та не може бути відповідачем у цій справі.

При цьому слід зазначити, що вирішення питання про заміну первісного відповідача та/або залучення співвідповідача може відбуватися в цивільному процесі виключно за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання (частина перша статті 51 ЦПК України). Втім, з боку представника позивача такого клопотання до суду внесено не було, а представник обмежився направленням клопотань про проведення розгляду справи за його відсутності.

Встановивши, що позов заявлений до неналежного відповідача та відсутні визначені процесуальним законом підстави для заміни неналежного відповідача належним, суд відмовляє у позові до такого відповідача.

Зазначене узгоджується із правовим висновком, висловленим у постанові Великої Палати Верховного Суду від 01 квітня 2020 року у справі № 520/13067/17 (провадження № 14-397цс19).

Враховуючи викладене суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позовних вимог, так як такі були пред`явлені до неналежного відповідача.

VІ. Судові витрати.

Згідно ст.141 ЦПК України в зв`язку з відмовою у задоволені позовних вимог питання розподілу судових витрат не вирішується.

Керуючись ст.ст. 12,13,76,259,263-265,268, 279, 280-282 ЦПК України,

ВИРІШИВ

В задоволенні позовних вимог Акціонерного товариства «УкрСиббанк» до Слідчого відділу ОМУ ГУМВС України в Одеській області, за участю третьої особи без самостійних вимог ОСОБА_1 про зняття арешту відмовити у повному обсязі.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом 30 днів з дня складання повного судового рішення.

Заочне рішення може бути оскаржене позивачем до Одеського апеляційного суду через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги в 30-ти денний строк з дня складання повного рішення суду.

Повне рішення суду складено 27 вересня 2022року.

Суддя