Справа № 492/417/16-ц
Провадження № 2/513/43/22
Саратський районний суд Одеської області
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 вересня 2022 року Саратський районний суд Одеської області у складі: головуючої судді Рязанової К.Ю., за участю: секретарів судового засідання Фабрикатор Н.В., Челак В.В., представника позивача за первісним позовом представника відповідача за зустрічним позовом ОСОБА_1 , відповідачки за первісним позовом - позивачки за зустрічним позовом ОСОБА_2 , представника відповідача за первісним позовом представника позивача за зустрічним позовом ОСОБА_3 , представника Арцизької міської ради Снігир Н.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт Сарата Одеської області цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до Арцизької міської ради Одеської області, ОСОБА_2 про визнання протиправним рішення органу місцевого самоврядування, про скасування державних актів на право власності на земельні ділянки та зобов`язання вчинити певні дії та зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про захист права власності від порушень, не пов`язаних з позбавленням володіння,

в с т а н о в и в:

04 квітня 2016 року ОСОБА_4 звернулась до суду з позовом до Арцизької міської ради Одеської області, ОСОБА_2 , в якому просить суд визнати протиправним та скасувати рішення Арцизької міської ради Одеської області від 16 лютого 2012 року Про надання ОСОБА_2 безкоштовно у приватну власність земельних ділянок в АДРЕСА_1 для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) та для ведення особистого селянського господарства, вказуючи на те, що це рішення є незаконним та зобов`язати міську раду розглянути у встановленому порядку заяви ОСОБА_4 про затвердження технічної документації із землеустрою відносно складання державного акту на право приватної власності на земельну ділянку по АДРЕСА_2 та про надання дозволу на виготовлення проекту відведення земельної ділянки орієнтовною площею 35 м2. Крім того позивачкою ОСОБА_4 заявлено вимоги скасування державних актів на право власності ОСОБА_2 на земельні ділянки видані 26 вересня та 20 серпня 2012 року, у зв`язку з тим, що акти видані на підставі незаконного рішення.

Ухвалою суду від 06 квітня 2016 року ОСОБА_4 відмовлено у відкритті провадження у справі за позовними вимогами до Арцизької міської ради Одеської області, ОСОБА_2 про визнання протиправним та скасування рішення органу місцевого самоврядування, скасування державних актів на право власності на земельні ділянки, та зобов`язання вчинити певні дії. Позовну заяву ОСОБА_4 до Арцизької міської ради Одеської області, ОСОБА_2 , в частині вимог про скасування державних актів на право власності на земельні ділянки, залишено без руху.

Ухвалою апеляційного суду Одеської області від 01 листопада 2016 року ухвалу Арцизького районного суду Одеської області від 06 квітня 2016 року в частині відмови у відкритті провадження у справі за позовом ОСОБА_4 до Арцизької міської ради, ОСОБА_5 в частині позовних вимог до Арцизької міської ради, про визнання протиправними та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії скасовано. Питання про відкриття провадження в цій частині передано на новий розгляд до суду першої інстанції.

20 березня 2017 року до суду надійшла зустрічна позовна заява від ОСОБА_2 до ОСОБА_4 , про захист права власності від порушень, не пов`язаних з позбавленням володіння, відповідно до якої просить зобов`язати ОСОБА_4 знести господарські будівлі, збудовані на належній їй земельній ділянці для ведення особистого селянського господарства та частині присадибної земельної ділянки по АДРЕСА_1 та стягнути понесені судові витрати.

Зустрічна позовна заява обґрунтована тим, що ОСОБА_2 є власником жилого будинку та господарських споруд, розташованих по АДРЕСА_1 , а також присадибної земельної ділянки, площею 0,1000 га та прилеглої до неї земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства, площею 0,0200 га за тією ж адресою. Про скасування державних актів на право власності саме на ці земельні ділянки просить суд ОСОБА_4 , ці обставини підтверджуються копіями договору купівлі-продажу будинку, державних актів про право власності на земельні ділянки та свідоцтвом про розірвання шлюбу. Ці земельні ділянки належать їй на підставі рішення Арцизької міської ради Одеської області № 192 від 10 червня 1997 року та відповідних державних актів на право власності на них. Відповідачка ОСОБА_4 до 05 листопада 2012 року була власником 13/100 часток будинку АДРЕСА_2 , розташованого по сусідству з її будинком. ОСОБА_4 здійснила самовільне зайняття належної їй земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства та частини присадибної земельної ділянки, на яких без будь-яких дозвільних документів збудувала господарські споруди - сараї для утримання свійської худоби та птиці, порушивши відтік дренажних вод на межі земельних ділянок АДРЕСА_1 , що призводить до підйому та стояння ґрунтових вод.

Зазначені обставини підтверджуються актом розслідування скарги, листом міської ради, відповідями прокуратури району та області, інспекції архітектурно-будівельного контролю, санітарно-епідеміологічної станції, відділу архітектури РДА, державної екологічної інспекції, висновком відділу архітектури РДА про непогодження містобудівного обґрунтування на розміщення господарських будівель, відповідями управління ветеринарної медицини, головного управління держкомзему, актом перевірки дотримання вимог земельного законодавства, приписом та протоколом про адміністративне правопорушення, фотографіями об`єкту.

03 липня 2017 року до суду надійшли заперечення від ОСОБА_4 проти зустрічної позовної заяви про захист права власності від порушень, не пов`язаних з позбавленням права володіння, які обґрунтовані тим, що ОСОБА_2 під час придбання будинку перейшло лише право користування земельною ділянкою в розмірі 1000 кв.м, то для передачі їй землі для ведення особистого селянського господарства необхідно було виготовлення проекту відведення земельної ділянки. Набуття право власності ОСОБА_2 на спірну земельну ділянку відбулось після того, як її передали ОСОБА_4 рішенням міської ради, після того як вона здійснила будівництво на ній під час тривалого судового розгляду її позову, щодо незаконності рішень міської ради про передачу землі ОСОБА_2 .

Ухвалою Арцизького районного суду Одеської області від 05 жовтня 2017 року зустрічний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_4 прийнято до розгляду та об`єднано в одне провадження із первісним позовом.

07 березня 2018 року до суду надійшла уточнена позовна заява ОСОБА_4 , відповідно до якої остання просить визнати протиправним та скасувати рішення Арцизької міської ради від 16 лютого 2012 року про надання ОСОБА_2 безкоштовно у приватну власність земельну ділянку в АДРЕСА_1 для будівництва і обслуговування житлого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) та для ведення особистого селянського господарства. Визнати протиправним та скасувати рішення Арцизької міської ради від 20 лютого 2013 року №1117-VI Про відміну рішення Арцизьської міської ради №1277-V від 21 листопада 2008 року Про надання громадянці ОСОБА_4 земельної ділянки в АДРЕСА_2 для ведення особистого господарства. Скасувати державний акт серії ЯМ №026466 на право власності ОСОБА_2 на земельну ділянку площею 0,1000 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) розташовану у АДРЕСА_1 , виданий 26 вересня 2012 року. Скасувати державний акт серії ЯЛ №795611 на право власності ОСОБА_2 на земельну ділянку площею 0,0200 га для ведення особистого селянського господарства, розташовану у АДРЕСА_1 , виданий 20 серпня 2012 року. Зобов`язати Арцизьку міську раду розглянути у встановленому порядку заяви ОСОБА_4 про затвердження технічної документації із землеустрою відносно складання державного акта на право приватної власності на земельну ділянку по АДРЕСА_2 та про надання дозволу на виготовлення проекту відведення земельної ділянки орієнтовною площею 35 кв.м. по АДРЕСА_2 .

20 липня 2021 року до суду надійшов висновок експерта №20-5623 від 22 червня 2021 року за матеріалами цивільної справи №492/417/16.

Відповідно до розпорядження Арцизького районного суду Одеської області від 29 вересня 2021 року у зв`язку з неможливістю проведення повторного автоматизованого розподілу судової справи, цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до Арцизької міської ради Одеської області, ОСОБА_2 про визнання протиправним рішення органу місцевого самоврядування, про скасування державних актів на право власності на земельні ділянки та зобов`язання вчинити певні дії та зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про захист права власності від порушень, не пов`язаних з позбавленням володіння, передано до Саратського районного суду Одеської області, та згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 06 жовтня 2021 року справа передана судді Рязановій К.Ю.

Ухвалою Саратського районного суду Одеської області від 08 жовтня 2021 року справу прийнято до провадження та призначено до підготовчого засідання.

Ухвалою Саратського районного суду Одеської області від 20 січня 2022 року підготовче провадження закрито, прийнято уточнену позовну заяву ОСОБА_4 та призначено справу до судового розгляду.

У судовому засіданні представник позивачки за первісним позовом представник відповідача за зустрічним позовом ОСОБА_1 зазначив, що ОСОБА_4 звернулась до міської ради із заявою про отримання земельної ділянки для особистого селянського господарства. 10 листопада 2008 року було здійснено акт вибору та обстеження цієї земельної ділянки, яка розташована за адресою: АДРЕСА_2 , і було зроблено висновок, що ця земельна ділянка придатна для ведення селянського господарства, із зведенням на ній будівель та споруд. Рішенням Арцизької міської ради від 21 листопада 2008 року №1277-V позивачці було передано у приватну власність земельну ділянку за адресою: АДРЕСА_2 , загальною площею 0,250 га для ведення особистого селянського господарства та зобов`язано замовити виготовлення відповідної технічної документації для оформлення цієї земельної ділянки. У грудні 2011 року на пленарному засіданні міської ради було розглянуто питання щодо затвердження технічної документації, однак по суті жодного рішення прийнято не було, було передано на розгляд відповідної комісії, але комісією з питань земельних відносин було рекомендовано переробити виготовлену технічну документацію, внаслідок чого ця технічна документація затверджена не була, і фактично земельна ділянка не була передана у власність позивачки. Під час всіх цих тривалих процесів позивачка дізналась, що у лютому 2012 року відповідачці було затверджено технічну документацію із землеустрою щодо набуття у власність земельних ділянок по АДРЕСА_1 для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель, споруд та для ведення особистого селянського господарства, і відповідно надані відповідачці земельні ділянки за вказаною адресою площею 0,12 га, з них 0,100 га, 0,2 га для ведення особистого селянського господарства. Ці рішення відповідачка реалізувала, та отримала державні акти, які позивачка вимагає скасувати. 20 лютого 2013 року Арцизька міська рада власним рішенням скасувала своє ж рішення від 21 листопада 2008 року №1277-V. Дана справа судами розглядалась вже неодноразово. Вищий адміністративний суд України скасував рішення Одеського апеляційного адміністративного суду, винесене на користь ОСОБА_4 , та попереднє рішення суду першої інстанції, закривши провадження у справі, роз`яснивши, що справу належить розглядати у порядку цивільного судочинства, оскільки на його думку виник спір про право. Позов ОСОБА_4 ґрунтується на тому, що в той час коли позивачка ОСОБА_4 здійснювала оформлення документів на земельну ділянку, нею були дотримані всі необхідні вимоги закону щодо отримання земельної ділянки, однак поки виготовлявся проект відведення земельної ділянки, технічна документація на неї, відповідачка ОСОБА_2 , реалізувала своє право на приватизацію землі, на підставі рішення міської ради, і так сталось, що певні частки цих земельних ділянок, які виділялись ОСОБА_4 та відповідачці ОСОБА_2 , накладаються координатами одна на одну, тому існування в такому вигляді порушує право ОСОБА_4 на отримання земельної ділянки у власність. Рішенням міської ради 2012 року, яким було виділено відповідачці земельні ділянки по суті є незаконними, оскільки фактично земельні ділянки знаходились у користуванні ОСОБА_2 . У попередньому рішенні міської ради 1997 року, щодо надання у приватну власність земельних ділянок по АДРЕСА_1 , у ньому йде лише про земельну ділянку під житловим будинком на підставі договору-купівлі продажу 1996 року, посвідченого державним нотаріусом Арцизької міської нотаріальної контори, зареєстрованого в реєстрі за №445, разом із будинком до ОСОБА_2 перейшло право користування земельною ділянкою площею 0,1000 га, і з 1997 року рішення Арцизької міської ради про виділення земельних ділянок не було реалізовано, не було замовлено актів вибору земельних ділянок, актів відведення земельних ділянок, як передбачало на той час діюче законодавство, і фактично на підставі цього рішення не було отримано державні акті, і право власності не було оформлено. Тому позивачка звернулась до суду саме з такими позовними вимогами.

Представник, Арцизької міської ради проти основного позову заперечила та зазначила, що рішенням Арцизької міської ради від 21 листопада 2008 року №1277-V ОСОБА_4 була надана земельна площею 0,0252 га, в подальшому у 2012 році рішенням Арцизької міської ради від 16 лютого 2012 року №564-VI надано земельну ділянку ОСОБА_2 у розмірах визначених ст.121 Земельного кодексу України. Відповідно до діючого Генерального плану всі земельні ділянки міста відносяться до житлово-громадської промислової забудови. Земель для ведення особистого селянського господарства на території міста не має і бути не може по діючому законодавству. Відповідно до діючого Генерального плану земельна ділянка, яка була виділена ОСОБА_4 передбачена під житлову багатоповерхову забудову, тим більше, що ця земельна ділянка знаходиться в центрі міста Арциз. Також, зазначила, що на її думку, міська рада не мала права скасовувати своє рішення від 21 листопада 2008 року №1277-V.

У судовому засіданні представник відповідачки за первісним позовом представник позивачки за зустрічним позовом ОСОБА_3 зазначив, що в цій справі вони заперечують проти позову ОСОБА_4 , підтримують свою зустрічну позовну заяву. Дані відносини є триваючими, і відповідно вони регулюються нормативно-правовими актами різних часів. Якщо брати до виконання рішення про надання у приватну власність громадянам земельних ділянок для обслуговування будівель та господарських споруд, присадибні ділянки та ведення особистих підсобних господарств, це рішення 1997 року, відповідно до якого, в тому числі ОСОБА_2 , як це вбачається з додатку до рішення, було надано, як сказано у рішенні, для обслуговування житлових будинків, присадибних ділянок, земельні ділянки загальною площею 43,2992 га для ведення особистого підсобного господарства, і для ведення підсобного господарства 7,0117 га, всього 53109 га, відповідно до відомостей бюро технічної інвентаризації. Тобто, рішення було ухвало на підставі норм Земельного кодексу 1993 року, у відповідній редакції, відповідно до якого відносно ОСОБА_2 було прийнято рішення про передачу земельних ділянок двох видів 0,12 га, з них 0,10 га для обслуговування житлового будинку та господарських споруд, та 0,02 га для особистого підсобного господарств, на підставі норм Земельного кодексу 1993 року. Окрім, правових норм які діють з питань права власності, тут діють правові норми з питання землекористування. У цьому рішенні вказано, що передати земельні ділянки на підставі даних бюро технічної інвентаризації. У них є в наявності технічні паспорти того часу, більш нові, і діючі тепер, згідно з якими вбачається, що площа земельної ділянки, якою ще тоді користувалась ОСОБА_2 , і всі відомості зафіксовані в бюро технічної інвентаризації, як зазначено у технічних паспортах фактично за фактом використання не менше 12 соток, або 0,12 га. Тобто, ці дані були використані для ухвалення цього рішення і людям було передано у власність ті земельні ділянки, якими вони фактично користувались, відповідно до діючого законодавства на той час, і відповідно з моменту прийняття і до виготовлення державних актів, людина набувала статусу землекористувача, а не власника земельної ділянки. Тобто, рішення було ухвалено у 1997 році, і ОСОБА_2 до того часу, поки вона фактично оформила право власності, була землекористувачем земельної ділянки, тут порушень не має, тому що відповідно до діючих у 1997 році норм, і це ми вбачаємо з п.2 цього рішення, зокрема зазначено зобов`язати секретаря виконкому Арцизької міської ради здійснити запис у книзі реєстрації громадян про безоплатну передачу земельних ділянок у приватну власність, із подальшою видачею державного акта на право власності на землю, протягом 30 днів, і здійснити відповідну відмітку у паспорті. Так, секретарем міської ради не було виконано рішення №192, і відповідно ОСОБА_2 продовжувала користуватись цими земельними ділянками як землекористувач, на підставі технічного паспорту, і це не є підставою для скасування рішення 1997 року, відповідно до якого вона мала оформити право на земельну ділянку. В подальшому, відповідно до діючих норм земельного законодавства, ОСОБА_2 , вирішила оформити право власності, їй потрібно було зробити проект щодо відведення земельної ділянки та надати його на затвердження міської ради. Коли розглядали справу у минулому, було з`ясовано, що для того, щоб це зробити проектній організації не було достатньо рішення 1997 року, оскільки воно було ухвалено на підставі норм земельного законодавства, яке змінилось, і навіть назви земельних ділянок не відповідали тим назвам, що діяли в той час, коли ОСОБА_2 оформлювала своє право власності на підставі користування земельною ділянкою, і тому у 2012 році Арцизька міська рада, за зверненням ОСОБА_2 , і за підтримки проектної організації, ухвалила нове рішення про передачу земельної ділянки в якому вже було зазначено, для обслуговування житлових будівель та споруд, а також для ведення особистого селянського господарства, оскільки тоді підсобне господарство було перейменовано в особисте селянське господарство, однак норми земельної ділянки змінились 0,1 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, і 0,02 га для ведення особистого селянського господарства. На підставі того рішення була виготовлена проектна документація та представлена на затвердження до Арцизької міської ради, якою вона була затверджена та ОСОБА_2 отримала у приватну власність ці дві земельні ділянки. Все це відбувалось відповідно до норм діючого законодавства на той час, тобто 2012 року. Паралельно із цим ОСОБА_4 , звернулась до міської ради у 2008 році із заявою про надання їй земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства, просила більше, однак прийняли рішення щодо земельної ділянки площею 0,0250 га і вона також мала дотриматись цієї процедури, розробити технічну документацію, надати її затвердження міської ради, однак він такої документації не бачив. У висновку експерта відсутні посилання на таку технічну документацію, у досліджуваній частині зроблено висновок щодо земельної ділянки по АДРЕСА_3 , експерт посилається на акт вибору та обстеження земельної ділянки, і на рішення міської ради 2008 року, і як ми бачимо в рішенні зазначено 0,0250 га, а в акті вибору та обстеження земельної ділянки, який бачив експерт і є в матеріалах справи, зазначено вже 0,335 кв.м, потім експерт посилається на лист відділу містобудування, в якому зазначається, що по ОСОБА_4 розглянуто матеріали щодо земельної ділянки площею 0,0353 га. Тобто в одному документі ми маємо 0,0250 га, відповідно до рішення ради, і 0,335 кв.м відповідно до акту вибору, і 0,0353 га, відповідно до матеріалів складання державного акта. ОСОБА_4 не оформила у власність земельну ділянку. ОСОБА_4 подала на затвердження документацію на земельну ділянку площею 0,0353 га, коли їй надавалось 0,0250 га, що вбачається з листа райдержадміністрації. З цього листа ми бачимо, що фактично забудовано 0,0353 га. Тобто, перший крок зроблено було та винесено рішення про надання 0,0250 га, далі складено проектну документацію вже на 0,353 кв.м., не відповідно до рішення міської ради, тобто різниця більше ніж у 100 кв.м, і вже на той час розгляду питання райдержадміністрацією земельну ділянку вже забудовано самовільно. У зв`язку з чим, виходячи із норм ч.4 ст.376, 391 ЦК, як третя особа інтереси та права якої порушуються, ОСОБА_2 , має право вимагати знесення зазначених будівель, оскільки на цей час і на той час, ОСОБА_2 є власником земельної ділянки на якій побудовані ці споруди, технічної документації на них немає, дозволу на них немає, право власності того хто будував немає, відповідно це є самочинне будівництво. Ці обставини викликали те, що міська рада скасувала рішення ОСОБА_4 про надання земельної ділянки. Це був акт індивідуальної дії і міська рада не мала підстав скасовувати зазначене рішення. Однак, накладення меж було, і рішення це не відміняє. Відповідно коли ОСОБА_4 не чикаючи рішення та отримання державного акта здійснила будівництво на земельній ділянці, більшій ніж було зазначено у рішенні міської ради, фактично міська рада не змогла б затвердити цю документацію, оскільки вже відбувалось накладення земельних ділянок, ОСОБА_4 не була власником і користувачем земельної ділянки, і відповідно не мала права будувати на земельній ділянці та вважати її своєю власністю, у зв`язку із чим просить відмовити у основному позові, та задовольнити зустрічний позов.

У судовому засіданні відповідачка за первісним позовом - позивачка за зустрічним позовом ОСОБА_2 підтримала позицію свого представника.

У судовому засіданні 19 серпня 2022 року, за згодою учасників справи, представником ОСОБА_4 адвокатом Бучацьким В.В. долученого копії заяв ОСОБА_4 до Арцизької міської ради від 20 травня 2010 року, 16 серпня 2010 року, 29 вересня 2010 року, 29 вересня 2010 року, 29 липня 2011 року, 20 липня 2011 року, а також оригінал технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право на земельну ділянку ОСОБА_4 .

Також, у судовому засідання 19 серпня 2022 року, за згодою учасників справи долучено копії технічного паспорта на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами по АДРЕСА_1 станом на 05 грудня 2002 року та 16 жовтня 2020 року, а також оригінал інвентаризаційної справи домоволодіння АДРЕСА_1 .

Дослідивши матеріали справи, заслухавши сторін, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, встановив наступні обставини та дійшов до таких висновків.

Відповідно до вимог статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ст. 76, 77 ЦПК України).

Згідно вимог ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ч.5 ст.177 ЦПК України позивач зобов`язаний додати до позовної заяви всі наявні в нього докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги (якщо подаються письмові чи електронні докази позивач може додати до позовної заяви копії відповідних доказів).

Відповідно до договору купівлі-продажу від 28 лютого 1996 року, гр. ОСОБА_6 продав, а гр. ОСОБА_7 купила житловий будинок з господарськими спорудами в АДРЕСА_1 на земельній ділянці площею 1000 м2. На зазначеній земельній ділянці розташований житловий будинок площею 28,40 м2, позначений у плані літерою А, сарай Б, вбиральня В, надвірні споруди під №1,2, інші споруди (т.1 а.с.77-81).

Відповідно виписки з рішення виконкому Арцизької міської ради народних депутатів №192 від 10 червня 1997 року Про передачу безоплатно у приватну власність земельної ділянки для будівництва житлового будинку і господарських споруд ОСОБА_7 , мешканці АДРЕСА_1 , передати безкоштовно в приватну власність земельну ділянку загальною площею 1200 га, в т.ч. 0,1000 га для будівництва житлового будинку і господарських споруд, 0,0200 га для особистого селянського господарства в АДРЕСА_1 , ОСОБА_7 (т. 1 а.с.82, 147-148).

Згідно технічного паспорту від 05 грудня 2002 року на житловий будинок індивідуального житлового фонду по АДРЕСА_1 , на земельній ділянці розташовані: літ. А житловий будинок; літ. Б літня кухня; літ. Г гараж; літ. Д сарай; 1-2 надвірні споруди; І інші споруди (т. 1 а.с.73-76).

21 листопада 2008 року рішенням Арцизької міської ради Одеської області № 1277-V ОСОБА_4 була передана безоплатно у приватну власність земельна ділянка по АДРЕСА_2 площею 0,0250 га для ведення особистого селянського господарства та зобов`язано замовити у відповідних організаціях документацію про передачу земельної ділянки у власність. Контроль за виконанням даного рішення покладено на постійну комісію по регулюванню земельних відносин і охорони навколишнього середовища (т.1 а.с. 4).

Відповідно до висновку №34 від 10 вересня 2009 року відділом регіонального розвитку, містобудування, архітектури, житлово-комунального господарства та розвитку інфраструктури райдержадміністрації не погоджено, містобудівне обґрунтування на розміщення господарських будівель по АДРЕСА_2 . Містобудівне обґрунтування пропонується доробити і надати на розгляд повторно (т.1 а.с.101).

Листом від 25 січня 2010 року відділ Держкомзему у Арцизькому районі Одеської області розглянувши технічну документацію із землеустрою щодо складання державного акта на право власності на земельну ділянку гр. ОСОБА_4 для ведення особистого селянського господарства на території Арцизької міської ради Арцизького району Одеської області, погоджує складання державного акта на право власності на земельну ділянку гр. ОСОБА_4 , за адресою: АДРЕСА_2 , для ведення особистого селянського господарства загальною площею 0,0283 га, в тому числі під господарськими будівлями та дворами. Земельна ділянка повинна використовуватись з дотриманням вимог ст.91, 104 Земельного кодексу України. Обмеження (обтяження) та сервітути на земельній ділянці відсутні. Висновок дійсний 1 (один) рік (т.1 а.с.202).

Відповідно до листа №245 від 26 серпня 2010 року відділу містобудування та архітектури. ЖКГ та розвитку інфраструктури Арцизької районної державної адміністрації Одеської області розглянувши матеріали складання державного акта на право власності на земельну ділянку гр. ОСОБА_4 на території Арцизької міської ради Арцизького району Одеської області за адресою: м.Арциз, вул. Орджонікідзе, 5, загальною площею 0,0353 га, в тому числі: для ведення особистого селянського господарства 0,0353 га, в тому числі під господарськими будівлями та дворами 0,0353 га. Управління містобудування архітектури та ЖКГ повідомляє, що земельна ділянка не має обмежень у використанні (т.1 а.с.203).

Відповідно до листа Державної санітарно-епідеміологічної служби Арцизького району від 08 жовтня 2010 року №1507, повідомлено, що Арцизька райсанепідстанція повідомляє, що виходом на місце 05 жовтня 2010 року скарга ОСОБА_2 розглянута комісійно. Встановлено, що факти зазначені нею в скарзі з питань утримання свиней та птиці гр. ОСОБА_4 по АДРЕСА_4 підтвердились. Збірник для відходів для свиней облаштований з порушенням санітарних норм. ОСОБА_4 направлено пропозиції по усуненню недоліків (т.1 а.с.99).

Відповідно до листа Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю в Одеській області від 12 жовтня 2010 року №01/11-5016, повідомлено, що спільною перевіркою представниками державних служб у присутності заявників та власниці забудови було складено акт розслідування скарги (копія надається). Де викладені порушення самовільного будівництва та їх наслідки. На ОСОБА_4 накладено штраф згідно ст.97 КУпАП за будівництво господарських споруд без дозволу (т.1 а.с.87).

Відповідно до акта перевірки дотримання перевірки вимог земельного законодавства від 20 жовтня 2010 року, встановлено, що гр. ОСОБА_4 самовільно зайнято земельну ділянку загальною площею 0,01 га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_2 , на якій збудовано будівлі. Самовільно зайнята земельна ділянка межує з півночі з землями ОСОБА_2 та з півдня з землями ОСОБА_4 , зі сходу із землями Арцизької міської ради, з заходу з землями ОСОБА_8 . В подальшому внесено припис Дімовій О.М. про усунення порушень земельного законодавства та складено протокол про адміністративне правопорушення від 20 жовтня 2010 року серії АР №000167 (т.1 а.с.106 - 108).

Відповідно до листа управління ветеринарної медицини в Арцизькому районі Одеської області від 22 грудня 2010 року №419, повідомлено, що при проведенні обстеження підсобного господарства гр. ОСОБА_9 встановлено утримання 18 голів свиней. Усе поголів`я благополучне та щеплено проти основних заразних хвороб свиней. Громадянину ОСОБА_9 було надано рекомендації щодо зменшення утриманого поголів`я свиней на протязі 45 днів та в подальшому утримувати не більше 6 голів. Також було вказано на своєчасне вивезення відходів життєдіяльності тварин для уникнення забруднення навколишнього середовища та неприємних запахів (т.1 а.с.103).

Відповідно до листа Арцизької міської ради №841 від 03 червня 2011 року, повідомлено, що перевіркою на місці було встановлено, що гр. ОСОБА_4 при забудові господарських будівель порушено відтік дренажних вод та санітарні норми утримання худоби, чим були порушені правила благоустрою території м.Арциз. Громадянці ОСОБА_4 було внесено припис про усунення правопорушень, у випадку невиконання припису гр. ОСОБА_4 буде притягнута до адміністративної відповідальності.

Відповідно до листа Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю в Одеській області від 05 травня 2011 року №01/11-1859, повідомлено, що гр. ОСОБА_4 інспекцією ДАБК було оштрафовано. Самовільною забудовою порушено відтік дренажних вод на межі земельних ділянок АДРЕСА_5 , що призводить до підйому і стоянню ґрунтових вод. Надіслано листа до Арцизької міської ради про притягнення порушників до відшкодування збитків, завдану ними внаслідок порушення законодавства з питань благоустрою, охорони навколишнього середовища та земельного законодавства в порядку та розмірах, установлених законодавством України. Це порушення Правил благоустрою м.Арциз, затвердженого рішенням міськради №96-VI від 06 квітня 2011 року. Справа про порушення ОСОБА_4 містобудівного та іншого законодавства ще знаходиться на розгляді у суді (т.1 а.с.90).

Відповідно до листа прокуратури Арцизького району Одеської області від 13 липня 2011 року №7-105-11, повідомлено ОСОБА_2 , що в ході перевірки не встановлено порушень діючого законодавства з боку Арцизької міської ради. Підстави для внесення актів прокурорського нагляду реагування відсутні. Також, повідомлено, що постійною комісією по врегулюванню земельних відносин та охорони навколишнього природного середовища встановлено, що гр. ОСОБА_4 здійснила самозахват земельної ділянки загальною площею 420 кв.м за рахунок межуючи земельних ділянок, в тому числі земельної ділянки яка належить ОСОБА_10 на праві приватної власності. На даній земельній ділянці гр. ОСОБА_4 , всупереч нормам Закону України Про планування і забудову територій, генеральному плану міста, а також рішення Арцизьської міської ради №1277-У від 21 листопада 2009 року здійснила будівництво господарських споруд. При цьому, у гр. ОСОБА_4 дозвіл на будівництво господарських споруд на вказаній земельній ділянці відсутній, дане будівництво проведене без проектної документації (т.1 а.с. 88).

Рішенням Арцизької міської ради від 16 лютого 2012 року № 564-VI гр. ОСОБА_2 було затверджено технічну документацію із землеустрою щодо складання державних актів на право власності на земельні ділянки в АДРЕСА_1 для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) та ведення особистого селянського господарства та надано гр. ОСОБА_2 безкоштовно у приватну власність земельні ділянки по АДРЕСА_1 , загальною площею 0,1200 га, а саме: 0,1000 га - для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд та 0,0200 га для ведення особистого селянського господарства. Надано безкоштовно у приватну власність ОСОБА_2 земельні ділянки в АДРЕСА_1 загальною площею 0,1200 га, а саме: 0,1000 га для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд; 0,0200 га для ведення особистого селянського господарства. ОСОБА_2 використовувати земельні ділянки відповідно до вимог ст.91 Земельного кодексу України (т. 1 а.с. 6).

На підставі рішення Арцизької міської ради від 16 лютого 2012 року № 564-VI гр. ОСОБА_2 отримала державні акти на право власності на земельну ділянку серії ЯМ № 795611 від 20 серпня 2012 року та серії ЯМ № 026466 від 24 вересня 2012 року (а.с.7, 8, 83, 84).

Відповідно до листа Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю в Одеській області від 22 лютого 2012 року №01/11-839, повідомлено, що перевіркою встановлено, що на суміжних земельних ділянках визначених громадян велось самовільне будівництво господарських споруд ОСОБА_4 . Державні акти на земельні ділянки на той час були відсутні. ОСОБА_4 була порушена ст.29 Закону України Про планування і забудову територій, що за постановою інспекції ДАБК в Одеській області №3192 від 12 жовтня 2010 року згідно ч.3 ст.96 КУпАП оштрафована. Будівництво призупинено.

Відповідно до листа Головного управління Держкомзему у Одеській області Державного комітету України із земельних ресурсів від 29 лютого 2012 року №14-Б160/209, повідомлено, що гр. ОСОБА_4 використовує земельну ділянку площею 0,0103 га за вищевказаною адресою, із земель житлової та громадської забудови, яка надана гр. ОСОБА_2 для ведення особистого селянського господарства, за відсутності правовстановлюючих документів на землекористування, передбачених ст.ст.125, 126 Земельного кодексу України, що уявляє собою самовільне зайняття земельної ділянки та тягне адміністративну відповідальність, передбачену ст.53-1 КУпАП. Під час перевірки встановлено, що гр. ОСОБА_4 використовує земельну ділянку за адресою АДРЕСА_2 площею 0,25 га, яка надана рішенням Арцизької міської ради від 21 листопада 2008 року №1277-У для ведення особистого селянського господарства за відсутності правовстановлюючих документів на землекористування, що не відповідає положенням ст.ст.125, 126 Земельного кодексу України (т.1 а.с.105).

Відповідно до листа Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю в Одеській області від 11 квітня 2013 року №01/11-2715, повідомлено, що під час розгляду з`ясовано, що будівельні роботи були виконані без дозволу інспекції ДАБК в Одеській області до забудовника гр. ОСОБА_4 застосовано штрафні санкції згідно ч.3 ст.96 КУпАП та надано припис з вимогою усунути порушення містобудівного законодавства, а саме знесення самочинно побудовані господарські будівлі або оформлення правоустановчих документів згідно чинного містобудівного законодавства. До теперішнього часу припис не виконано, у зв`язку із цим, на підставі ст.38 ЗУ Про регулювання містобудівної діяльності інспекцією ДАБК в Одеській області розглядається питання щодо вирішення справи у судовому порядку.

Відповідно до листа Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю в Одеській області від 12 червня 2013 року №01/11-4432, повідомлено, що Інспекцією ДАБК в Одеській області подана до Арцизького районного суду Одеської області позовна заява до гр. ОСОБА_4 про зобов`язання знести самовільно збудовані споруди за адресою: АДРЕСА_2 .

Відповідно до рішення Арцизької міської ради Одеської області від 20 лютого 2013 року № 1117-VI Про відміну рішення Арцизької міської ради №1277-V від 21 листопада 2008 року Про надання гр. ОСОБА_4 земельної ділянки в АДРЕСА_2 для ведення особистого крестянського господарства, керуючись ст.26 Закону України Про місцеве самоврядування України, відповідно до ст.ст.39, 42 Земельного кодексу України, ст.376 Цивільного кодексу України, на підставі протоколу №6 від 19 січня 2010 року постійної комісії Арцизької міської ради з питань земельних відносин та охорони навколишнього середовища, враховуючи, що ОСОБА_4 фактично здійснила самочинне, з порушенням будівельних і санітарних норм на землі житлової та громадської забудови біля багатоквартирного житлового будинку по АДРЕСА_2 будівництво споруди для утримання свиней на земельній ділянці, яка їй не була відведена для цієї мети на площі 420 кв.м, що призвело до самозахоплення частини приватної земельної ділянки по АДРЕСА_1 , у зв`язку із тим, що ОСОБА_4 вже не є власником квартири АДРЕСА_6 вирішено відмінити рішення Арцизької міської ради №1277-V від 21 листопада 2008 року Про надання гр. ОСОБА_4 земельної ділянки в АДРЕСА_2 для ведення особистого крестянського господарства. ОСОБА_4 привести земельну ділянку по АДРЕСА_2 у її попередній стан, демонтувавши самочинно збудовану споруду для утримання свиней (а.с. 5).

16 лютого 2016 року ОСОБА_4 звернулась до Арцизької міської ради Одеської області із заявою про надання дозволу на розробку проектної документації на земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства, площею 0,335 м2, розташованої у АДРЕСА_2 (т.1 а.с.9).

Арцизька міська рада Одеської області листом від 22 лютого 2016 року №225 повідомила ОСОБА_4 , що згідно ухвали Вищого адміністративного суду від 09 лютого 2016 року, постанова Одеського апеляційного адміністративного суду від 29 липня 2014 року, якою Арцизьку міську раду було зобов`язано розглянути у встановлено порядку заяву ОСОБА_4 про затвердження технічної документації із землеустрою відносно складання державного акта на право приватної власності на земельну ділянку по АДРЕСА_2 та про надання дозволу на виготовлення проекту відведення земельної ділянки орієнтовною площею 335 кв.м. по АДРЕСА_2 ; визнано протиправним та скасовано рішення Арцизької міської ради від 16 лютого 2012 року про надання ОСОБА_2 безкоштовно у приватну власність земельних ділянок в АДРЕСА_1 для будівництва і обслуговування жилого будинку господарських будівель та споруд (присадибна ділянка) та для ведення особистого селянського господарства, скасовано державні акти на земельні ділянки, була скасована. У зв`язку з цим відповідно ч.1 ст.122 Земельного кодексу України Арцизька міська рада не може передати дану земельну ділянку у власність або користування оскільки вона знаходиться у приватній власності.

Відповідно до висновку експерта від 22 червня 2021 року №20-5326 в результаті досліджень встановлено, що межа земельних ділянок площею 0,1000 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) та площею 0,0200 га для ведення особистого селянського господарства, розташованих за адресою: АДРЕСА_1 , що належать ОСОБА_2 на праві приватної власності і земельної ділянки, що надавалась ОСОБА_4 , відповідно до технічної документації із землеустрою щодо складання державного акта на право власності на земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства громадянці ОСОБА_4 на території Арцизької міської ради, Арцизького району, Одеської області за адресою: АДРЕСА_3 , та фактично зайнятої нею земельної ділянки за цією адресою накладаються. Площа накладення складає 373м2. Графічно вищевказане накладення зображено у додатку №4. В ході дослідження встановлено, що самовільно збудовані будівлі гр. ОСОБА_4 розташовані в межах земельної ділянки гр. ОСОБА_2 за винятком незначної частини, яка знаходиться за межами земельної ділянки гр. ОСОБА_2 . Графічно розташування будівель відносно меж земельних ділянок зображено у додатку №5.

Судом також було оглянуто та досліджено інвентаризаційну справу домоволодіння АДРЕСА_1 та акт про завершення будівництва та введення в експлуатацію домоволодіння від 25 жовтня 1976 року, технічну документацію із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право на земельну ділянку ОСОБА_4 для ведення особистого селянського господарства на території Арцизької міської ради Арцизького району Одеської області за адресою: м.Арциз, вул.Орджонікідзе, 5.

Статтею 41 Конституції України встановлено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі.

Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно принципу диспозитивності суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч.1 ст.13 ЦПК України).

Частиною 1 ст.15, частиною 1 ст.16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Для застосування того чи іншого способу захисту, необхідно встановити які ж права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду.

При оцінці обраного позивачем способу захисту потрібно враховувати його ефективність, тобто спосіб захисту має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення, та забезпечити поновлення порушеного права.

Так, предметом спору за основним позовом є правомірність рішення міської ради про надання земельних ділянок у приватну власність ОСОБА_2 , і відповідно правомірність підстав отримання на підставі такого рішення державних актів ОСОБА_2 , а також правомірність рішення міської ради від 20 лютого 2013 року №1117-VI Про відміну рішення Арцизьської міської ради №1277-V від 21 листопада 2008 року Про надання громадянці ОСОБА_4 земельної ділянки в АДРЕСА_2 для ведення особистого господарства, та зобов`язання міську раду вчинити певні дії.

Правові підстави набуття права власності та права користування земельною ділянкою до 1 січня 2002 року визначалися статтями 6, 7 ЗК України 1990 року.

Згідно з ч. 1 статті 7 ЗК України (чинної на час прийняття рішення міської ради №192 від 10 червня 1997 року) громадяни України мають право на одержання у власність земельних ділянок для: ведення селянського (фермерського) господарства; ведення особистого підсобного господарства; будівництва та обслуговування жилого будинку і господарських будівель (присадибна ділянка); садівництва; дачного і гаражного будівництва.

Відповідно до ч.3 ст. 6 ЗК України передача земельних ділянок у власність громадян провадиться місцевими Радами народних депутатів відповідно до їх компетенції за плату або безплатно.

Порядок набуття права користування чи права власності на землю регулювався главою 2 ЗК України 1990 року.

Статтями 17-19 ЗК України 1990 року визначався певний порядок та підстави надання громадянам у користування або власність земельних ділянок із земель державної або комунальної власності за рішенням органів державної влади в межах їх повноважень.

Згідно з ч.1 ст.22 ЗК України 1990 року право власності на землю або право користування наданою земельною ділянкою виникає після встановлення землевпорядними організаціями меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) і одержання документа, що посвідчує це право.

Статтею 23 ЗК України 1990 року (у відповідній редакції) визначено, що право власності на землю посвідчується державними актами, які видаються і реєструються сільськими, селищними, міськими, районними Радами народних депутатів.

Форми зазначених вище державних актів були затверджені Постановою Верховної ради України Про форми державних актів на право власності на землю і право постійного користування землею від 13 березня 1992 року № 2201-XII.

Таким чином, особливість набуття права на земельні ділянки полягає в наявності чітко визначеної в законодавстві процедури, за якою в суб`єктів виникають повноваження щодо володіння, користування й розпорядження земельною ділянкою.

26 грудня 1992 року Кабінет Міністрів України видав Декрет Про приватизацію земельних ділянок, яким зупинив дію статті 23 Земельного кодексу України в редакції від 13 березня 1992 року щодо власників земельних ділянок, визначених у статті 1 Декрету. До них були віднесені громадяни України, які отримували у приватну власність земельні ділянки для ведення особистого підсобного господарства, будівництва і обслуговування жилого будинку і господарських будівель (присадибна ділянка), садівництва, дачного і гаражного будівництва, у межах норм, установлених Земельним кодексом України в редакції від 13 березня 1992 року.

Пунктом 3 Декрету встановлено, що право приватної власності громадян на земельні ділянки, передані їм для цілей, передбачених ст. 1 цього Декрету, а саме: ведення особистого підсобного господарства, будівництва і обслуговування жилого будинку і господарських будівель (присадибна ділянка), садівництва, дачного і гаражного будівництва, посвідчується відповідною Радою народних депутатів, про що робиться запис у земельно-кадастрових документах, з наступною видачею державного акта на право приватної власності на землю.

Як встановлено судом, рішенням виконавчого комітету Арцизької міської ради народних депутатів від 10 червня 1997 року №192, передано безкоштовно в приватну власність земельну ділянку загальною площею 1200 га, в т.ч. 0,1000 га для будівництва житлового будинку і господарських споруд, 0,0200 га для особистого селянського господарства в АДРЕСА_1 , ОСОБА_7 .

На виконання даного рішення міської ради був здійснений запис у книзі «Список громадян отриманих рішення виконавчого комітету про приватизацію земельних ділянок», разом з тим, запис у земельно-кадастрових документах здійснений не був, відмітка у паспорті не проставлена, державні акти на право власності на вказані земельні ділянки ОСОБА_2 не отримано.

Законом України від 25 жовтня 2001 року № 2768-ІІІ прийнято нову редакцію ЗК України, який набрав чинності 01 січня 2002 року.

Відповідно до пункту 1 розділу Х Перехідні положення ЗК України 2002 року рішення про надання в користування земельних ділянок, прийняті відповідними органами, але не виконані на момент введення у дію цього Кодексу, підлягають виконанню відповідно до вимог цього Кодексу. Установлено, що рішення про передачу громадянам України безоплатно у приватну власність земельних ділянок, прийняті органами місцевого самоврядування відповідно до Декрету, є підставою для виготовлення та видачі цим громадянам або їх спадкоємцям державних актів на право власності на земельну ділянку за технічною документацією щодо складання документів, що посвідчують право на земельну ділянку. У разі прийняття відповідними органами рішення про погодження місця розташування об`єкта або про надання дозволу на розроблення проекту відведення земельної ділянки до 01 січня 2008 року передача в оренду таких земельних ділянок із земель державної та комунальної власності здійснюється без проведення земельних торгів (аукціонів).

Згідно з п. 7 Перехідних положень ЗК України 2001 року громадяни, що одержали у власність земельні ділянки у розмірах, що були передбачені раніше діючим законодавством, зберігають права на ці ділянки.

Порядком безоплатних оформлення та видачі громадянам України державних актів на право власності на земельні ділянки, затвердженим постановою КМ України від 05 серпня 2009 року № 844, визначено спрощену процедуру безоплатних оформлення та видачі громадянам України у 2009 та наступних роках державних актів на право власності на земельні ділянки для будівництва та обслуговування жилого будинку і господарських будівель, ведення особистого селянського господарства в межах населених пунктів та ведення садівництва у розмірах, визначених статтею 121 Земельного кодексу України, після прийняття рішення про передачу громадянам безоплатно у приватну власність земельних ділянок, відповідно до п. 2 якого до заяви про видачу такого державного акта додається копія рішення про передачу земельної ділянки у власність, прийнятого органом місцевого самоврядування чи районною держадміністрацією, а також у разі наявності - технічна документація із землеустрою щодо складення документів, що посвідчують право на земельну ділянку (далі - технічна документація), або проект відведення земельної ділянки, виготовлений та затверджений до 15 серпня 2009 року.

За змістом пункту 3 Порядку безоплатних оформлення та видачі громадянам України державних актів на право власності на земельні ділянки, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 05 серпня 2009 року № 844, у разі прийняття органом місцевого самоврядування до 15 серпня 2009 року рішення щодо приватизації земельних ділянок, які перебували у користуванні громадян до набрання чинності ЗК України, на підставі статті 118 цього Кодексу без попереднього виготовлення технічної документації, такий орган місцевого самоврядування за відповідною заявою громадянина приймає рішення відповідно до абзацу другого цього пункту.

У вказаному абзаці зазначено, що відповідний орган місцевого самоврядування чи районна держадміністрація невідкладно приймає рішення щодо надання дозволу на виготовлення технічної документації (виготовляється для громадян безоплатно, за рахунок коштів державного бюджету) з наступним затвердженням зазначеної документації та наданням земельної ділянки у власність відповідно до вимог частини другої статті 118 та в межах норм, визначених статтею 121 ЗК України.

Стаття 13 Конституції України покладає, зокрема, на органи місцевого самоврядування здійснення права власника землі від імені Українського народу в межах, визначених цією Конституцією, а вимоги ст. 83 ЗК України визначають належність до комунальної власності земель територіальних громад сіл, селищ, міст, та те, що у комунальній власності перебувають усі землі в межах населених пунктів, крім земель приватної та державної власності, а також земельні ділянки за їх межами, на яких розташовані об`єкти комунальної власності.

Повноваження відповідних органів місцевого самоврядування щодо передачі земельних ділянок у власність або користування та порядок надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування передбачені статтями 118, 122, 123 Земельного кодексу України, статтями 26, 33, 59 Закону України Про місцеве самоврядування в Україні.

Пунктом 34 частини першої статті 26 Закону України Про місцеве самоврядування в Україні передбачено, що виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються такі питання, як вирішення відповідно до закону питань регулювання земельних відносин.

За наслідками вирішення питань регулювання земельних відносин, до яких віднесено й питання безоплатної передачі земельної ділянки у власність громадян, відповідна рада на сесії приймає рішення відповідно до вимог статті 59 Закону України Про місцеве самоврядування в Україні.

Передача земельних ділянок безоплатно у власність громадян у межах норм, визначених цим Кодексом, проводиться один раз по кожному виду використання (ч. 4 ст. 116 ЗК України).

Пунктами б, г, ч. 1 ст. 121 ЗК України передбачено, що громадяни України мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної або комунальної власності, зокрема для ведення особистого селянського господарства не більше 2,0 га, для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) в містах - не більше 0,10 га.

Відповідно до статті 120 ЗК України (в редакції, яка була чинною на момент виникнення спірних правовідносин) до особи, яка придбала житловий будинок, будівлю або споруду, переходить право власності на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення, у розмірах, встановлених договором. Якщо договором про відчуження житлового будинку, будівлі або споруди розмір земельної ділянки не визначено, до набувача переходить право власності на ту частину земельної ділянки, яка зайнята житловим будинком, будівлею або спорудою, та на частину земельної ділянки, яка необхідна для їх обслуговування. Якщо житловий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, наданій у користування, то в разі їх відчуження до набувача переходить право користування тією частиною земельної ділянки, на якій вони розміщені, та частиною ділянки, яка необхідна для їх обслуговування. При переході права власності на будівлю та споруду до кількох осіб право на земельну ділянку визначається пропорційно часткам осіб у вартості будівлі та споруди, якщо інше не передбачено у договорі відчуження будівлі і споруди.

Право власності та право постійного користування на земельну ділянку виникає після одержання її власником або користувачем документа, що посвідчує право власності чи право постійного користування земельною ділянкою, та його державної реєстрації. Приступати до використання земельної ділянки до встановлення її меж у натурі, одержання документа, що посвідчує право на неї, та державної реєстрації забороняється (ч.1, 3 ст. 125 ЗК України).

Згідно з правовою позицією Верховного Суду щодо застосування норм права, викладеною у постанові Верховного Суду від 06 березня 2019 року у справі №1640/2594/18, системний аналіз норм статей 22, 116, 118 Земельного кодексу України дає можливість дійти висновку, що законом передбачено певний алгоритм та поетапність процесу безоплатної передачі земельних ділянок державної та комунальної власності у власність громадян, а саме: 1) подання зацікавленою особою клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування щодо отримання земельної ділянки у власність; 2) отримання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (або мотивовану відмову у його наданні); 3) після розроблення проекту землеустрою такий проект погоджується, зокрема з територіальним органом центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин у відповідності до приписів статті 186-1 Земельного кодексу України; 4) здійснення державної реєстрації сформованої земельної ділянки у Державному земельному кадастрі; 5) подання зацікавленою особою погодженого проекту землеустрою до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність, про що, в свою чергу, такий орган у двотижневий строк, зобов`язаний прийняти відповідне рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність або рішення про відмову передання земельної ділянки у власність чи залишення клопотання без розгляду.

Отже, отримання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність або у користування є лише першою стадією у процедурі вирішення питання про передачу земельної ділянки зацікавленій особі.

Надання дозволу на розробку проекту землеустрою не є правовстановлюючим актом і не гарантує особі чи невизначеному колу осіб набуття права власності чи користування на земельну ділянку. Такий висновок щодо застосування норм права наведено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 жовтня 2018 року у справі №380/624/16-ц.

У постанові від 29 вересня 2020 року у справі № 688/2908/16-ц, провадження № 14-28цс20, Велика Палата Верховного Суду зазначила, що неможливо надати єдину універсальну відповідь на питання про те, чи є поведінка органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який надав дозвіл на розробку проєкту землеустрою щодо відведення земельної ділянки кільком особам, правомірною чи неправомірною. Відповідь на це питання залежить від оцінки такої поведінки як добросовісної чи недобросовісної, і така оцінка має здійснюватися у кожній справі окремо виходячи з конкретних обставин справи.

Так, в цій справі на підставі рішення міської ради від 16 лютого 2012 року, ОСОБА_2 , у порядку визначеними нормативно-правовими актами чинними на дату ухвалення рішення міською радою, які були зазначено вище по тексту рішення, отримано земельні ділянки в АДРЕСА_1 загальною площею 0,1200 га, а саме: 0,1000 га для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд; 0,0200 га для ведення особистого селянського господарства, в межах законодавчо визначеного розміру (ч.4 ст.116 ЗК України), один раз, по кожному виду використання, та отримано на підставі такого рішення державні акти.

Надання позивачці за основним позовом відповідачці за зустрічним позовом ОСОБА_4 дозволу на розроблення технічної документації не свідчить про надання спірної земельної ділянки їй в користування або у власність.

Тобто, Арцизька міська рада при прийнятті рішення від 16 лютого 2012 року діяла у передбаченій законом формі та у межах повноважень передбачених нормативно-правовими актами, у зв`язку із чим відсутні підстави для визнання такого рішення протиправним і його скасування, і позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають, як і не підлягають задоволенню вимоги щодо скасування державних актів ЯМ №026466 і ЯЛ №795611, як похідні вимоги від попередньої.

Суд критично відноситься до доводів представника позивачки за основним позовом щодо того, що рішення міської ради від 16 лютого 2016 року №564-VI суперечить вимогам ч.4 ст.116 ЗК України, оскільки відповідачці повторно передано земельні ділянки для обслуговування житлового будинку і господарських будівель і споруд, ведення особистого селянського господарства, оскільки право власності ОСОБА_2 на земельні ділянки у встановленому порядку зареєстровано не було, державні акти про право власності на земельні ділянки за рішенням міської ради 1997 року не були нею отримані.

Щодо визнання протиправним та скасування рішення Арцизької міської ради від 20 лютого 2013 року №1117-VI Про відміну рішення Арцизької міської ради №1277-V від 21 листопада 2008 року Про надання гр. ОСОБА_4 земельної ділянки в АДРЕСА_2 для ведення особистого селянського господарства, суд дійшов таких висновків.

Так, в рішенні Конституційного Суду України від 16 квітня 2009 року № 7-рп/2009, гарантоване державою місцеве самоврядування здійснюється територіальною громадою через сільські, селищні, міські ради та їх виконавчі органи і передбачає правову, організаційну та матеріально-фінансову самостійність, яка має певні конституційно-правові межі, встановлені, зокрема, приписами статей 19, 140, 143, 144, 146 Основного Закону України. З аналізу вказаних конституційних положень вбачається, що ці органи місцевого самоврядування, здійснюючи владу і самостійно вирішуючи питання місцевого значення, віднесені законом до їх компетенції, та приймаючи рішення, які є обов`язковими до виконання на відповідній території, зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

В Основному Законі України передбачено форми та засоби реалізації права територіальних громад на місцеве самоврядування і вказано, що органи місцевого самоврядування в межах повноважень, визначених законом, приймають рішення, які є обов`язковими до виконання на відповідній території (ч. 1 ст. 144 Конституції України).

Зі змісту ч. 2 ст.144 Конституції України та ч. 10 ст.59 Закону вбачається, що рішення органів місцевого самоврядування та їх посадових осіб з мотивів невідповідності Конституції або законам України визнаються незаконними з ініціативи заінтересованих осіб судом загальної юрисдикції, тобто в судовому порядку. Однак, як вважає Конституційний Суд України, це не позбавляє орган місцевого самоврядування права за власною ініціативою або ініціативою інших заінтересованих осіб змінити чи скасувати прийнятий ним правовий акт (у тому числі і з мотивів невідповідності Конституції чи законам України).

Конституційний Суд України зазначив, що в Конституції України закріплено принцип, за яким права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави, яка відповідає перед людиною за свою діяльність (стаття 3). Органи місцевого самоврядування є відповідальними за свою діяльність перед юридичними і фізичними особами (стаття 74 Закону). Таким чином, органи місцевого самоврядування не можуть скасовувати свої попередні рішення, вносити до них зміни, якщо відповідно до приписів цих рішень виникли правовідносини, пов`язані з реалізацією певних суб`єктивних прав та охоронюваних законом інтересів, і суб`єкти цих правовідносин заперечують проти їх зміни чи припинення. Це є "гарантією стабільності суспільних відносин" між органами місцевого самоврядування і громадянами, породжуючи у громадян впевненість у тому, що їхнє існуюче становище не буде погіршене прийняттям більш пізнього рішення.

Отже, Конституційний Суд України, в рішенні від 16 квітня 2009 року № 7-рп/2009, дійшов висновку, що органи місцевого самоврядування мають право приймати рішення, вносити до них зміни та скасовувати їх на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією і законами України, керуючись у своїй діяльності ними та актами Президента України, Кабінету Міністрів України.

Аналіз наведених положень свідчить про можливість скасування органом місцевого самоврядування власного рішення, у той же час, реалізація зазначених повноважень можлива у разі дотримання сукупності умов, зокрема: а) відсутність факту виконання рішення, що скасовується; б) відсутність факту виникнення правовідносин, пов`язаних з реалізацією певних суб`єктивних прав та охоронюваних законом інтересів або ж відсутність заперечень суб`єктів правовідносин щодо їх зміни чи припинення у разі виникнення таких правовідносин.

Відповідно до частини десятої статті 59 Закону України Про місцеве самоврядування в Україні акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування з мотивів їхньої невідповідності Конституції або законам України визнаються незаконними в судовому порядку.

Таким чином, якщо правовий акт індивідуальної дії органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси територіальних громад чи окремих осіб, він може бути скасований у судовому порядку.

Адресатом спірного рішення є чітко визначений суб`єкт ОСОБА_4 . Це рішення породило певні права та обов`язки ОСОБА_4 , а також у зв`язку із його реалізацією виникли права та обов`язки у видавника відповідного індивідуального акта, і це рішення не може бути надалі скасоване органом місцевого самоврядування.

Відповідно до ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Таким чином, суд вважає, що приймаючи рішення № 1117-VІ від 20 березня 2013 року Про відміну рішення Арцизької міської ради № 1277-V від 21 листопада 2008 року про надання гр. ОСОБА_4 земельної ділянки за адресою АДРЕСА_2 для ведення особистого селянського господарства Арцизька міська рада діяла не в межах повноважень, та не у відповідності до чинного законодавства, у зв`язку з чим вказане рішення підлягає визнанню протиправним та скасуванню.

Щодо вимоги зобов`язати міську раду розглянути у встановленому порядку заяви про затвердження технічної документації із землеустрою відносно складання державного акту на право власності на земельну ділянку по АДРЕСА_2 та про надання дозволу на виготовлення проекту відведення земельної ділянки орієнтовною площею 35 кв.м. по АДРЕСА_2 , суд зазначає наступне.

Як вже було встановлено судом, 21 листопада 2008 року рішенням Арцизької міської ради Одеської області № 1277-V ОСОБА_4 була передана безоплатно у приватну власність земельна ділянка по АДРЕСА_2 , площею 0,0250 га для ведення особистого селянського господарства та зобов`язано замовити у відповідних організаціях документацію про передачу земельної ділянки у власність. Згідно акту вибору та обстеження земельної ділянки передбаченої для ведення особистого селянського господарства з будівництвом господарських споруд по АДРЕСА_2 від 10 листопада 2008 року земельна ділянка, виділена ОСОБА_4 придатна для ведення особистого селянського господарства з будівництвом господарських споруд (т. 1 а.с. 207).

Після прийняття зазначеного вище рішення, ОСОБА_4 зверталась до Арцизької міської ради із заявами про затвердження технічної документації на земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства, розташованої по АДРЕСА_2 , що підтверджується копіями заяв від 04 лютого 2010 року, 20 травня 2010 року, 16 серпня 2010 року, 29 вересня 2010 року, 20 липня 2011 року.

В матеріалах справи містяться заяви ОСОБА_4 від 24 грудня 2014 року та 16 лютого 2016 року про надання дозволу на розробку проектної документації з відводу земельної ділянки, орієнтовною площею 0,335 м2, однак вказане питання на сесії міської ради не було, рішення радою не приймалось (т. 1 а.с.9, 201).

Листом від 22 лютого 2016 року №225, Арцизькою міською радою, повідомлено, що постанова Одеського апеляційного адміністративного суду від 29 липня 2014 року, скасована, у зв`язку із цим відповідно до ч.1 ст.122 Земельного Кодексу України Арцизька міська рада не може передати дану земельну ділянку у власність або користування, оскільки вона знаходиться у приватній власності (т.1 а.с.10).

Згідно з частиною шостою статті 186 ЗК України проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок погоджуються в порядку, встановленому статтею 186-1 цього Кодексу, і затверджуються Верховною Радою Автономної Республіки Крим, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу.

Тобто, як вже було зазначено по тексту рішення, набуття особами права власності або користування на земельну ділянку відбувається поетапно - починаючи з отримання дозволу на розробку проекту землеустрою, який оформлюється відповідним рішенням органу місцевого самоврядування або органу державної влади, погодження та затвердження такого проекту землеустрою та завершується прийняттям відповідного рішенням уповноваженим органом.

Питання затвердження технічної документації із землеустрою та надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою належить до виключних повноважень Арцизької міської ради.

Конституційний Суд України, вирішуючи питання, порушені в конституційному зверненні і конституційному поданні щодо тлумачення частини другої статті 55 Конституції України, в Рішенні від 14 листопада 2011 року №19-рп/2011 зазначив, що права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави (частина друга статті 3 Конституції України). Для здійснення такої діяльності органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові і службові особи наділені публічною владою, тобто мають реальну можливість на підставі повноважень, встановлених Конституцією і законами України, приймати рішення чи вчиняти певні дії. Особа, стосовно якої суб`єкт владних повноважень прийняв рішення, вчинив дію чи допустив бездіяльність, має право на захист.

Як встановлено судом, відповідно до відповіді Арцизької міської ради (вх.2361/22-Вх від 09 серпня 2022 року) щодо питання про надання дозволу на виготовлення та затвердження технічної документації із землеустрою щодо земельної ділянки наданій ОСОБА_4 рішенням Арцизької міської ради від 21 листопада 2008 року №1277-V, така інформація відсутня.

Оскільки суд дійшов висновку, що рішення Арцизької міської ради № 1117-VI від 20 лютого 2013 року є протиправним та підлягає скасуванню, станом на дату розгляду справи заяви ОСОБА_4 щодо затвердження технічної документації із землеустрою та надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою, в установленому чинним законодавством порядку Арцизькою міською радою не розглядались, суд вважає, що позовні вимоги в цій частині обґрунтованими та є такими що підлягають до задоволення.

При цьому суд звертає увагу, що перевірка відповідності технічної документації із землеустрою нормативно-правовим актам та містобудівній документації, розгляд заяв про надання дозволу на виготовлення технічної документації, належить до виключно повноважень відповідача Арцизької міської ради, у зв`язку з чим міська рада може прийняти рішення на відповідній сесії про затвердження або відмову в затвердженні технічної документації із землеустрою, наданні дозволу виготовлення проекту відведення земельної ділянки, у відповідності до вимог нормативно-правових актів (ч. 34 ст. 26, ч.1, 2, 10 ст. 59 Закону України Про місцеве самоврядування в Україні).

Щодо зустрічного позову ОСОБА_2 щодо зобов`язання ОСОБА_4 знести господарські будівлі, збудовані на належній їй земельній ділянці для ведення особистого селянського господарства та частині присадибної земельної ділянки по АДРЕСА_1 , суд дійшов до таких висновків.

У постанові Верховного Суду України від 06 вересня 2017 року в справі № 6-1721цс16 зроблено висновок, що право на звернення до суду з позовом про знесення або перебудову самочинно збудованого об`єкта нерухомості мають органи державної влади, органи місцевого самоврядування та інспекції державного архітектурно-будівельного контролю. У разі порушення прав інших осіб право на звернення до суду мають такі особи за умови, що вони доведуть наявність порушеного права (стаття 391 ЦК України), а також власник (користувач) земельної ділянки, якщо він заперечує проти визнання за особою, яка здійснила самочинне будівництво на його земельній ділянці, права власності на самочинно збудоване нерухоме майно (ч. 4 ст.376 та ст.391 цього Кодексу).

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 17 січня 2022 року в справа № 442/4338/17 (провадження № 61-1460св21) зроблено висновок, що позов про знесення самочинно збудованого нерухомого майна може бути пред`явлено власником чи користувачем земельної ділянки або іншою особою, права якої порушено, зокрема, власником (користувачем) суміжної земельної ділянки з підстав, передбачених статтями 391, 396 ЦК України. Юридичними фактами, які складають правову підставу знесення самочинного будівництва, є: істотне відхилення від проекту та/або істотне порушення будівельних норм і правил, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб; неможливість проведення перебудови або відмова особи, яка здійснила (здійснює) будівництво, від її проведення. При вирішенні питання про те, чи є відхилення від проекту істотним і таким, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, необхідно з`ясовувати, зокрема, як впливає допущене порушення з урахуванням місцевих правил забудови, громадських і приватних інтересів на планування, забудову, благоустрій вулиці, на зручність утримання суміжних ділянок тощо. Під істотним порушенням будівельних норм і правил з огляду на положення Законів України Про основи містобудування; Про архітектурну діяльність; Про регулювання містобудівної діяльності; постанови Кабінету Міністрів України Деякі питання виконання підготовчих і будівельних робіт від 13 квітня 2011 року № 466 необхідно розуміти, зокрема, недодержання архітектурних, санітарних, екологічних, протипожежних та інших вимог і правил, а також зміну окремих конструктивних елементів житлового будинку, будівлі, споруди, що впливає на їх міцність і безпечність та загрожує життю й здоров`ю людини, тощо. Таким чином, за змістом статті 376 ЦК України вимоги про знесення самочинного будівництва особа (власник) може заявити за умови доведеності факту порушення своїх прав самочинною забудовою.

Відповідно до висновку експерта №20-5623 від 22 червня 2021 року межі земельних ділянок площею 0,1000 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) та площею 0,0200 га для ведення особистого селянського господарства, розташованих за адресою: АДРЕСА_1 , що належить ОСОБА_2 на праві приватної власності і земельної ділянки, що надавались ОСОБА_4 на територіях Арцизької міської ради, Арцизького району Одеської області за адресою: АДРЕСА_3 , та фактично зайняті нею земельні ділянки за цією адресою накладаються. Площа накладення 373 м2.

Тобто, судом встановлено, що на площі 373 м2, в межах земельної ділянки ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , до одержання документа, що посвідчує право власності або право користування землею даною земельною ділянкою, побудовано будівлі. Також, право власності за ОСОБА_4 на вказані будівлі у встановленому порядку не зареєстровано, Вказані обставини не заперечуються та не спростовані сторонами.

Захист права власності від порушень, не пов`язаних із позбавленням володіння, передбачений статтею 391 ЦК України.

Згідно з положеннями цієї статті власник майна має право вимагати усунення будь-яких порушень його права власності, гарантованого статтею 41 Конституції України, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням володіння.

Відповідно до частини другої статті 152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

Згідно з частинами першою, другою, четвертою статті 376 ЦК України об`єкт нерухомості відноситься до самочинного будівництва за наявності однієї з наведених умов: земельна ділянка не відведена для цієї мети; немає належного дозволу на будівництво; відсутній належним чином затверджений проект; під час будівництва допущені істотні порушення будівельних норм і правил. Особа, яка здійснила самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього. Якщо власник (користувач) земельної ділянки заперечує проти визнання права власності на нерухоме майно за особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво на його земельній ділянці, або якщо це порушує права інших осіб, майно підлягає знесенню особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, або за її рахунок.

У частині сьомій статті 376 ЦК України передбачено, що у разі істотного відхилення від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, істотного порушення будівельних норм і правил суд за позовом відповідного органу державної влади або органу місцевого самоврядування може постановити рішення, яким зобов`язати особу, яка здійснила (здійснює) будівництво, провести відповідну перебудову.

Згідно із частиною третьою цієї статті право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки у встановленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно.

Разом з тим, суд зазначає, що знесення самочинного об`єкта нерухомості відповідно до статті 376 ЦК України є крайньою мірою впливу на забудовника і можливе лише тоді, коли використано усі передбачені законодавством заходи з метою усунення порушень щодо реагування та притягнення винної особи до відповідальності та коли неможлива перебудова об`єкта нерухомості чи особа відмовляється від здійснення такої перебудови.

Такий висновок про застосування норм матеріального права викладено в постанові Верховного Суду України від 06.09.2017 в справі №6-1721цс16.

Європейський суд з прав людини у справі Іванова і Черкезов проти Болгарії (№ 46577/15) від 21 квітня 2016 року, підтвердив, що знесення самочинного будівництва є крайньою мірою і можливе лише тоді, коли використано усі передбачені законодавством заходи щодо реагування та притягнення винної особи до відповідальності.

З аналізу вище наведеного, можна дійти висновку, що встановивши факт здійснення самочинної забудови на земельній ділянці, яка не була відведена для вказаної мети цій особі, суду також необхідно з`ясувати: чи заперечує власник земельної ділянки проти визнання права власності на таку забудову за особою, що її здійснила; чи не порушує така забудова права на земельну ділянку інших осіб, а в разі зведення забудови на наданій земельній ділянці - чи не здійснено таку забудову з відхиленням від проекту або будівельних норм і правил, чиї права порушено такою забудовою, чи можливо здійснити перебудову з метою поновлення порушених прав з дотриманням будівельних норм і правил або положень проекту; чи не відмовляється особа від такої перебудови.

Вказана правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду України від 19 квітня 2017 року у справі № 6-129цс17.

У цій справі встановлено, що спірні будівлі збудовані на земельній ділянці до отримання права власності або користування ОСОБА_4 на земельну ділянку, без відповідних дозволів уповноважених органів, власник земельної ділянки ОСОБА_2 відмовляється передати ОСОБА_4 частину земельної ділянки, на якій зведені будівлі, починаючи з 2010 року ОСОБА_4 не зверталась до суду із позовами про визнання права власності на самочинно збудовані будівлі, позов державних органів у сфері містобудівної діяльності щодо наявності самочинного будівництва був залишений без розгляду.

Таким чином, виходячи з того, що будівлі розташовані в межах земельної ділянки ОСОБА_2 , площа накладення 373 м2, що істотно порушує її права, сторонами не спростовано та не заперечується, що дані будівлі побудовано саме ОСОБА_4 , до набуття права власності або користування на спірну земельну ділянку та без відповідного дозволу на будівництво будівель, право власності на які не зареєстровано, споруджена будівля займає значно більшу площу, від площі земельної ділянки 0,0250 га на яку надавався дозвіл на розробку технічної документації, у зв`язку з чим суд погоджується із тим, що наявність будівель впливає на права ОСОБА_2 щодо користування своєю власністю.

Критеріями сумісності заходу втручання у право на мирне володіння майном із гарантіями статті 1 Першого протоколу до Конвенції є те, чи ґрунтувалося таке втручання на національному законі, чи переслідувало легітимну мету, що випливає зі змісту вказаної статті, а також, чи є відповідний захід пропорційним легітимній меті втручання у право.

Втручання у право власності, навіть якщо воно здійснюється згідно із законом і з легітимною метою, буде розглядатися як порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції, якщо не буде встановлений справедливий баланс між інтересами суспільства, пов`язаними з цим втручанням, й інтересами особи, яка зазнає втручання в її право власності. Отже, має існувати розумне співвідношення (пропорційність) між метою, досягнення якої передбачається, та засобами, які використовуються для її досягнення. Справедливий баланс не буде дотриманий, якщо особа-добросовісний набувач внаслідок втручання в її право власності понесе індивідуальний і надмірний тягар, зокрема, якщо їй не буде надана обґрунтована компенсація чи інший вид належного відшкодування у зв`язку з позбавленням права на майно (рішення у справах Рисовський проти України від 20 жовтня 2011 року, Кривенький проти України від 16 лютого 2017 року).

ЄСПЛ констатує порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції, якщо хоча б один із зазначених критеріїв не буде дотриманий. І навпаки, встановлює відсутність такого порушення, якщо дотримані всі три критерії.

Добросовісність є однією із загальних засад цивільного законодавства (п. 6 ч.1 ст.3 ЦК України).

ОСОБА_4 не доведено її право власності або користування на земельну ділянку по АДРЕСА_2 , на якій знаходяться побудовані нею будівлі, а також отримання дозволів на будівництво будівель.

Як зазначив представник позивачки ОСОБА_4 адвокат Бучацький В.В. відсутня технічна можливість проведення перебудови будівлі, яка розміщена в межах земельної ділянки, яка була надана ОСОБА_2 .

З огляду на зазначене, позовні вимоги ОСОБА_2 щодо зобов`язання ОСОБА_4 знести господарські будівлі, збудовані на належній їй земельній ділянці для ведення особистого селянського господарства та частині присадибної земельної ділянки по АДРЕСА_1 підлягають задоволенню.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (справа Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Так, позивачкою ОСОБА_4 було заявлено такі вимоги: визнати протиправним та скасувати рішення Арцизької міської ради від 16 лютого 2012 року про надання ОСОБА_2 безкоштовно у приватну власність земельну ділянку в АДРЕСА_1 для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) та для ведення особистого селянського господарства. Визнати протиправним та скасувати рішення Арцизької міської ради від 20 лютого 2013 року №1117-VI Про відміну рішення Арцизьської міської ради №1277-V від 21 листопада 2008 року Про надання громадянці ОСОБА_4 земельної ділянки в АДРЕСА_2 для ведення особистого господарства. Скасувати державний акт серії ЯМ №026466 на право власності ОСОБА_2 на земельну ділянку площею 0,1000 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) розташовану у АДРЕСА_1 , виданий 26 вересня 2012 року. Скасувати державний акт серії ЯЛ №795611 на право власності ОСОБА_2 на земельну ділянку площею 0,0200 га для ведення особистого селянського господарства, розташовану у АДРЕСА_1 , виданий 26 вересня 2012 року. Зобов`язати Арцизьку міську раду розглянути у встановленому порядку заяви ОСОБА_4 про затвердження технічної документації із землеустрою відносно складання державного акта на право приватної власності на земельну ділянку по АДРЕСА_2 та про надання дозволу на виготовлення проекту відведення земельної ділянки орієнтовною площею 35 кв.м. по АДРЕСА_2 .

Як убачається з матеріалів справи, позивачем сплачено судовий збір за подання до суду позовної заяви в сумі 551,20 гривень (т. 1 а.с. 1).

Судом задоволено дві вимоги, а у задоволенні інших вимог відмовлено, таким чином з відповідача Арцизької міської ради підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору у розмірі 220,48 гривень, що є 2/5 частки від заявлених вимог.

Відповідачкою за первісним позовом позивачкою за зустрічним позовом ОСОБА_2 сплачено судовий збір у розмірі 640,00 гривень за вимогу немайнового характеру, яка задоволена судом. Відомості про те, що ОСОБА_4 звільнена від сплати судового збору матеріали справи не містять. Таким чином з позивачки за первісним позовом відповідачки за зустрічним позовом ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 підлягає стягненню судовий збір у розмірі 640,00 гривень.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 141, 246, 258, 259, 263-265 ЦПК України, суд

у х в а л и в:

Позов ОСОБА_4 до Арцизької міської ради Одеської області, ОСОБА_2 про визнання протиправним рішення органу місцевого самоврядування, про скасування державних актів на право власності на земельні ділянки та зобов`язання вчинити певні дії, - задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Арцизької міської ради від 20 лютого 2013 року №1117-VI Про відміну рішення Арцизьської міської ради №1277-V від 21 листопада 2008 року Про надання громадянці ОСОБА_4 земельної ділянки в АДРЕСА_2 для ведення особистого господарства.

Зобов`язати Арцизьку міську раду на найближчому пленарному засіданні, з дня набрання вказаним рішенням суду законної сили, розглянути у встановленому порядку заяви ОСОБА_4 про затвердження технічної документації із землеустрою відносно складання державного акта на право приватної власності на земельну ділянку по АДРЕСА_2 та про надання дозволу на виготовлення проекту відведення земельної ділянки орієнтовною площею 35 кв.м. по АДРЕСА_2 .

У задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Стягнути з Арцизької міської ради на користь ОСОБА_4 220 (двісті двадцять) гривень 48 копійок сплаченого судового збору.

Зустрічну позовну заяву ОСОБА_2 до ОСОБА_4 , про захист права власності від порушень, не пов`язаних з позбавленням володіння, - задовольнити.

Зобов`язати ОСОБА_4 знести збудовані господарські будівлі, збудовані на земельній ділянці по АДРЕСА_1 та АДРЕСА_3 , в межах земельної ділянки ОСОБА_2 .

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 640 (шістсот сорок) гривень 00 копійок сплаченого судового збору.

Копію рішення направити учасникам справи.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи мають право подати апеляційну скаргу на рішення суду до Одеського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Інформація про учасників справи:

Позивачка за основним позовом, відповідачка за зустрічним ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , картка фізичної особи платника податків НОМЕР_1 , паспорт громадянина України НОМЕР_2 , виданий 27 травня 2002 року Арцизьким РВ УМВС України в Одеській області, адреса проживання: АДРЕСА_7 .

Представник позивачки за основним позовом, відповідачки за зустрічним ОСОБА_1 , свідоцтво на право зайняття адвокатською діяльністю №1789 від 12 червня 2009 року, АДРЕСА_8 .

Представник відповідача Арцизької міської ради Снігир Наталя Вікторівна, ІНФОРМАЦІЯ_2 , паспорт № НОМЕР_3 виданий 25 вересня 2020 року органом 6311, довіреність від 30 травня 2022 року.

Відповідачка за основним позовом, позивачка за зустрічним ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , паспорт громадянина України НОМЕР_4 , виданий Арцизьким РВ ГУМВС України в Одеській області 24 лютого 2010 року, картка фізичної особи платника податків НОМЕР_5 .

Представник відповідачки за основним позовом, позивачки за зустрічним ОСОБА_3 , свідоцтво на право зайняття адвокатською діяльністю серії ОД №004754, АДРЕСА_9 .

Повний текст рішення суду складено 29 вересня 2022 року.

Суддя К. Ю. Рязанова