Справа№938/582/21
Провадження № 2/938/23/22
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 вересня 2022 року селище Верховина

Верховинський районний суд Івано-Франківської області
в складі: головуючого судді Джуса Р.В.,

за участю: секретаря судових засідань Сокол Т.Я.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в порядку загального позовного провадження цивільну справу

за позовом: ОСОБА_1 ,

до відповідача: ОСОБА_2 ,

за участю третьої особи, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Верховинської селищної ради Верховинського району Івано-Франківської області,

про встановлення земельного сервітуту,

за участю представників сторін:
від позивача: представник адвокат Малетин А.Я.;

від відповідача: ОСОБА_2 ;

від третьої особи: не з`явився.

Обставини справи.
ОСОБА_1 звернулась до Верховинського районного суду з позовом до відповідача ОСОБА_2 про встановлення земельного сервітуту.

Ухвалою суду від 27.09.2021 відкрито провадження у даній справі та призначено розгляд справи за правилами загального позовного провадження зі стадії підготовчого засідання на 20.10.2021.

У зв`язку із неявкою відповідача в підготовче засідання 20.10.2021, розгляд справи було відкладено на 16.11.2021.

В підготовче засідання 16.11.2021 з`явився представник позивача адвокат Малетин А.Я., подав заяву про уточнення позовних вимог в якій конкретизував межі земельної ділянки на якій позивач просить встановити сервітут а також мету для якої необхідне встановлення сервітут. Зокрема просив встановити безоплатний, безстроковий, безособовий земельний сервітут, площею 0,0212 га (координати поворотних точок меж частини земельної ділянки, на яку поширюється сервітут: 1) Х-5327919.97, Y-1400491.67; 2) Х-5327916.95, Y-1400491.31; 3) Х-5327916.38, Y-1400419.27; 4) Х-5327916.38, Y-1400418.22) на земельній ділянці, кадастровий номер :02:003:0223, що знаходиться в смт Верховина Івано-Франківської області та належить на праві власності ОСОБА_2 для проходу та проїзду транспортними засобами до земельної ділянки, кадастровий номер :02:003:0443, що знаходиться в смт. Верховина Івано-Франківської області, яка належить на праві власності ОСОБА_1 .
Відповідач ОСОБА_2 в підготовче засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив. Від представника відповідача через підсистему електронний суд надійшов відзив на позовну заяву та клопотання про призначення у справі земельно-технічну експертизу.
Ухвалою від 16.11.2021, суд задовільнив клопотання представника позивача та залучив до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Верховинську селищну раду Верховинського району Івано-Франківської області, та відклав підготовче засідання на 26.11.2021.
Ухвалою суду від 26.11.2021, для надання сторонам можливості подати докази у справі та з метою вирішення клопотань учасників щодо витребування доказів та призначення судової земельно-технічної експертизи, продовжено строк проведення підготовчого провадження на 30 днів, та відкладено підготовче засідання на 23.12.2021.
У подальшому, підготовчі засідання неодноразово відкладалися за клопотаннями сторін для надання їм часу для врегулювання спору мирним шляхом, та у зв`язку із неможливістю їх явки до суду через запровадження на території України воєнного стану, та участю представника позивача у добровольчому формуванні територіальної оборони.
В підготовчому засіданні 17.05.2022 за участю представника позивача, відповідача і його представника, та представника третьої особи, учасниками справи було повідомлено суд, що в ході проведених переговорів між позивачем та відповідачем не досягнуто згоди щодо мирного врегулювання спору.
Також судом було поставлено на обговорення клопотання відповідача про призначення у справі земельно-технічної експертизи, яке судом не вирішувалось у зв`язку із проведенням між сторонами перемовин щодо врегулювання спору мирним шляхом та неодноразовим відкладенням підготовчих засідань за клопотанням учасників справи.
Представник відповідача, адвокат Тугай І.М. зазначив, що він не вбачає потреби у проведенні земельно-технічної експертизи, оскільки, на його думку, в матеріалах справи є достатньо документів, які необхідні для вирішення спору. Просив клопотання про призначення експертизи не розглядати. Відповідач ОСОБА_2 підтримав позицію свого представника щодо клопотання про призначення по справі земельно-технічної експертизи. Подав письмове клопотання, в якому просив не розглядати клопотання про призначення експертизи.
У зв`язку із відкликанням позивачем клопотання про призначення у справі земельно-технічної експертизи, судом було роз`яснено учасникам справи, що відповідно до положень ст.197 ЦПК України, на стадії підготовчого засідання суд вирішує в тому числі питання про призначення експертизи, і відповідне клопотання може бути заявленим сторонами у справі, якщо вони вважають, що проведення такої є необхідним для розгляду справи.
Представник позивача в підготовчому засіданні зазначив, що на даний час сторона позивача не вбачає підстав для призначення у справі експертизи, однак таке клопотання можливо буде подане після дослідження письмових доказів, у разі необхідності. Також представник позивача зазначив, що позивачем подано всі докази у справі, на які вона посилається, як на підставу своїх позовних вимог та заперечень.
Відповідач та його представник, а також представник третьої особи не заперечили проти закриття підготовчого провадження у справі та призначення справи до судового розгляду по суті.
Ухвалою від 17.05.2022 суд закрив підготовче провадження у справі та призначив справу до розгляду по суті в судовому засіданні на 13.06.2022.

В судовому засіданні 13.06.2022 за участю представника позивача, відповідача та його представника, а також представника третьої особи, було оголошено перерву до 01.07.2022 для надання можливості позивачу та відповідачу ознайомитись із Актом обстеження земельної ділянки від 14.11.2019, який було долучено третьою особою.
В судове засідання 01.07.2022 з`явився представник третьої особи. Позивач та відповідач в судове засідання не з`явились та не забезпечили явки представників.
Представник позивача - адвокат Малетин А.Я., та представник відповідача - адвокат Тугай І.М., через підсистему «Електронний суд» подали до суду клопотання про участь в судовому засіданні 01.07.2022 в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду із власних технічних засобів. Однак такі клопотання були залишені судом без розгляду з підстав наведених в ухвалах суду.
У зв`язку із неявкою позивача та відповідача, а також їх представників, розгляд справи було відкладено на 12.07.2022.
В судове засідання 12.07.2022 з`явився відповідач та його представник. Позивач в судове засідання не з`явився, причин неявки не повідомив.
Від представника позивача, надійшло клопотання, яке було залишено судом без розгляду, оскільки таке не було оформлено належним чином та не було підписане заявником. Окрім того, із змісту клопотання не вбачалось, яке саме питання має бути розглянуто судом.
Від третьої особи надійшла письмова заява про розгляд справи без участі представника Верховинської селищної ради.
У зв`язку із неявкою позивача та його представника, розгляд справи було відкладено на 22.07.2022.
У зв`язку із неявкою представника позивача в судове засідання 22.07.2022 та подачею ним клопотання про відкладення розгляду справи, судове засідання було відкладено на 16.08.2022.
В судовому засіданні 16.08.2022 оголошувалась перерва до 17.08.2022 за клопотанням представника позивача для надання йому можливості підготуватись до виступу в судових дебатах.
У зв`язку із неявкою представника позивач та представника відповідача в судове засідання 17.08.2022, розгляд справи було відкладено на 12.09.2022.
В судове засідання 12.09.2022 з`явився представник позивача та відповідач. Третя особа не забезпечила явки представника в судове засідання, на адресу суду надійшла заява за підписом селищного голови, про розгляд справи без участі представника.
Представник позивача та відповідач не заперечили проти завершення розгляду справи без участі представника третьої особи.
В судовому засіданні 12.09.2022 представник позивача підтримав позовні вимоги у повному обсязі, просив суд їх задовільнити з підстав наведених у позовній заяві та матеріалах справи.
Відповідач просив суд відмовити у задоволенні позову в повному обсязі.
Суд звертає увагу на те, що відкладаючи неодноразово розгляд справи, суд керувався одним із основних принципів цивільного судочинства, який передбачає розумність строків розгляду справи судом.
Відповідно до ч.2 ст.121 ЦПК України, строк є розумним, якщо він передбачає час, достатній, з урахуванням обставин справи, для вчинення процесуальної дії, та відповідає завданню цивільного судочинства.

Судом також взято до уваги практику Європейського суду з прав людини, яка відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року № 3477-IV, застосовується українськими судами як джерело права.
Зокрема, згідно практики Європейського суду з прав людини щодо тлумачення поняття «розумний строк» вбачається, що строк, який можна визначити розумним, не може бути однаковим для всіх справ і було б неприродно встановлювати один і той самий строк для всіх випадків. Таким чином, у кожній справі виникає проблема оцінки розумності строку, яка залежить від певних обставин (рішення у справі «Броуган та інші проти Сполученого Королівства»).
Європейський суд з прав людини в своїй практиці виходить із того, що розумність тривалості судового провадження необхідно оцінювати у світлі обставин конкретної справи, враховуючи критерії, вироблені судом. Такими критеріями є: 1) складність справи, тобто, обставини і факти, що ґрунтуються на праві (законі) і тягнуть певні юридичні наслідки; 2) поведінка заявника; 3) поведінка державних органів; 4) перевантаження судової системи; 5) значущість для заявника питання, яке знаходиться на розгляді суду, або особливе становище сторони у процесі (Рішення «Бараона проти Португалії», 1987 рік, «Хосце проти Нідерландів», 1998 рік; «Бухкольц проти Німеччини», 1981 рік; «Бочан проти України», 2007 рік).
Як вбачається із матеріалів справи, саме у зв`язку із неодноразовою неявкою того чи іншого учасника справи в судове засідання та подачею ними клопотання про відкладення розгляду справи, необхідністю залучення до участі у справі третьої особи, надання сторонам можливості подати додаткові докази по справі та врегулювати спір мирним шляхом, неможливістю їх явки до суду через запровадження на території України воєнного стану, та участю представника позивача у добровольчому формуванні територіальної оборони, судом продовжувався строк підготовчого провадження, а розгляд справи неодноразово відкладався.
Таким чином, суд відкладаючи розгляд справи, врахував обставини справи, поведінку сторін, та застосував принцип розумного строку тривалості провадження відповідно до зазначеної вище практики Європейського суду з прав людини, з метою забезпечення процесуальних прав учасників судового процесу, принципів рівності та змагальності сторін.
В судовому засіданні 12.09.2022 оголошено вступну та резолютивну частини рішення.
Правова позиція позивача.
Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач ОСОБА_1 посилається на те, що вона є власником земельної ділянки кадастровий №:02:003:0443, яка розташована в смт. Верховина Івано-Франківської області та є суміжною із земельною ділянкою кадастровий №:02:003:0223, яка розташована в смт. Верховина Івано-Франківської області та належить на праві власності ОСОБА_2 .

У зв`язку із тим, що в неї немає можливості проїхати до своєї земельної ділянки, вона неодноразово зверталась до Верховинської селищної ради із заявами щодо вирішення питання під`їзної дороги.

Згідно відповідей наданих Верховинською селищною радою, її було поінформовано, що всі сусідні земельні ділянки, з якими межує належна їй земельна ділянка, перебувають у приватній власності певних громадян, а прохід яким вона користувалась декілька років, знаходиться у приватній власності ОСОБА_3 , однак у витязі із державного земельного кадастру про земельну ділянку, яка належить ОСОБА_2 , відсутні обмеження щодо права проходу чи проїзду до її земельної ділянки, тому їй рекомендовано встановити договір сервітуту, чи у разі недосягнення домовленості, вирішити це питання в судовому порядку.

Враховуючи рекомендації селищної ради, вона звернулась до ОСОБА_2 із вимогою про встановлення постійного безоплатного земельного сервітуту площею 0,0212га. На умовах визначених договором, однак відповіді отримано не було, відтак вона змушена була звернутись із даним позовом до суду.

Зазначає, що потреба у встановлені сервітуту виникла, оскільки вона, як власник майна не може задовільнити свої потреби будь яким іншим способом. Вважає, що враховуючи схему розміщення земельних ділянок для встановлення договору сервітуту на частину земельної ділянки в смт.Верховина, М1:1000, виконаної сертифікованим інженером землевпорядником ОСОБА_4 , її вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

В судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги в повному обсязі, просить суд їх задовільнити та встановити безоплатний, безстроковий, безособовий земельний сервітут, площею 0,0212 га (координати поворотних точок меж частини земельної ділянки, на яку поширюється сервітут: 1) Х-5327919.97, Y-1400491.67; 2) Х-5327916.95, Y-1400491.31; 3) Х-5327916.38, Y-1400419.27; 4) Х-5327916.38, Y-1400418.22) на земельній ділянці, кадастровий номер :02:003:0223, що знаходиться в смт Верховина Івано-Франківської області та належить на праві власності ОСОБА_2 для проходу та проїзду транспортними засобами до земельної ділянки, кадастровий номер :02:003:0443, що знаходиться в смт. Верховина Івано-Франківської області, яка належить на праві власності ОСОБА_1 . Вважає, що долученими до матеріалів справи документами підтверджено неможливість використання позивачкою належної їй земельної ділянки без обтяження сервітутом земельної ділянки відповідача та доведено відсутність можливості задовільнити потреби позивачки іншим способом, і що запропонований позивачкою сервітут є найменш обтяжливим, оскільки такий відповідає історичному проходу, який існував через земельну ділянку відповідача. Вказав, що на даний час позивачка не проживає в будинку, який розміщений на земельній ділянці, кадастровий номер :02:003:0443, оскільки відповідач не пропускає її через свою земельну ділянку, та вона не має можливості потрапити до будинку.

Правова позиція відповідача.
Відповідачем подано письмовий відзив на позовну заяву в якому він просить відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог. Свої заперечення відповідач мотивує тим, що позивачем не надано до позовної заяви та до матеріалів цивільної справи жодних доказів, які б свідчили про існування дороги, чи проїзду, які б проходили через земельну ділянку Відповідача ОСОБА_2 в смт.Верховина до ділянки Позивачки. Також, позивач не обґрунтувала за допомогою належних і допустимих доказів необхідність встановлення такого сервітуту та його умов.
Відповідач зазначає, що позивач просить встановити сервітут згідно умов договору, пропозиція на укладення якого нібито надсилалась відповідачу. Проте, як в договорі так і позовній заяві вказується на необхідність встановлення сервітуту площею 0,0212 га у вигляді певної смуги землі, але ні ширина цієї смуги, ні довжина не вказується та до позову жодних технічних, вимірювальних документів на підтвердження таких обґрунтувань позивач не представила.
На думку позивача, характер предмету доказування у даній справі лежить у площині дослідження обсягу прав особи, що звертається відносно обмеженого користування чужим майном, тому вказані обставини потребують встановлення доказами, здобутими у визначений законодавством процесуальний спосіб, із застосуванням певних спеціальних технічних знань, вимірювальних приладів, тощо. Одним із можливих засобів доказування є висновок експертизи, який може бути залучений до справи, як самою стороною у справі на її замовлення, так і за ухвалою суду по клопотанню сторони у справі. Однак, таких доказів позивачем в матеріалах цивільної справи суду не представлено.
В судовому засіданні відповідач та його представник підтримали заперечення проти позову, просять у позові відмовити. Представник відповідача додатково зазначив, що позивачем не надано належних доказів необхідності встановлення земельного сервітуту саме через земельну ділянку відповідача, не доведено, що відповідач чинить будь-які перешкоди проходу через земельну ділянку, не доведено, що запропонований позивачем спосіб сервітуту є найменш обтяжливим для відповідача, і що використання позивачем належної їй земельної ділянки є неможливим без встановлення земельного сервітуту через земельну ділянку відповідача. Відповідач підтримав позицію свого представника.

Правова позиція третьої особи.
Третя особа Верховинська селищна рада Верховинського району Івано-Франківської області, письмових пояснень по суті спору не подала. У письмових заявах, про розгляд справи без участі представника, зазначала, що, при розгляді позовних вимог, покладається на розсуд суду. В усних поясненнях наданих в судовому засіданні представник третьої особи пояснила, що Верховинською селищною радою було розглянуто звернення позивача щодо вирішення питання під`їзду до її земельної ділянки, та надано письмові відповіді, які долучено позивачем до справи. Зокрема позивачу було рекомендовано встановити земельний сервітут у встановленому законом порядку. Чому в державному акті на право власності на земельну ділянку серії ЯМ №561613 не було передбачено заїзду до земельної ділянки, їй не відомо. Також вказала, що вона не може надати однозначну відповідь на те, чи запропонований позивачем варіант сервітуту, згідно долученої до справи схеми, становить суттєві обмеження для земельної ділянки відповідача, оскільки не є спеціалістом.

Фактичні обставини встановлені судом.
Відповідно до копії свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 07.09.2011 №096181, копії витягу про державну реєстрацію прав №31519146 від 03.10.2011 та копії технічного паспорту (а.с. 52-55), ОСОБА_1 є власником житлового будинку по АДРЕСА_1 .

Згідно копії державного акту на право власності на земельну ділянку від 07.06.2012 серії ЯМ №561613, ОСОБА_1 , на підставі рішення Верховинської селищної ради від 12.01.2012 №86-11/2012, належить земельна ділянка площею 0,1409га, кадастровий №:02:003:0443, із цільовим призначенням: для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, яка розташована в смт. Верховина, Верховинського району, Івано-Франківської області (а.с. 6).

Відповідно до плану меж земельної ділянки (а.с.6, зворот), вказана земельна ділянка межує: від А до Б із земельною ділянкою ОСОБА_5 ; від Б до В із землями запасу Верховинської селищної ради; від В до Г із земельною ділянкою Бойчук; від Г до А із земельною ділянкою ОСОБА_6 .

Згідно копії висновку про наявність обмеження на використання земельної ділянки від 14.11.2011 №К-69 (а.с.94) виготовленого відділом містобудування та архітектури Верховинської районної державної адміністрації, за заявою ОСОБА_1 від 14.11.2011, в ході обстеження земельної ділянки пл. 0,1409га, яка знаходиться в АДРЕСА_1 , було встановлено, що на кадастровому плані не визначено під`їзд до земельної ділянки.

Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна від 25.06.2021 №263218369 (а.с. 7), ОСОБА_2 , є власником земельної ділянки площею 1,4193га, кадастровий №:02:003:0223, із цільовим призначенням: для ведення особистого селянського господарства, яка розташована в смт. Верховина, Верховинського району, Івано-Франківської області. Право власності на вказану земельну ділянку, набуто ОСОБА_2 на підставі договору дарування земельної ділянки, який зареєстровано 23.08.2018 за №1338 приватним нотаріусом Верховинського районного нотаріального округу Мартищук О.Я.

Згідно виписки з рішення Верховинської селищної ради від 20.06 2008 року (а.с.114), Верховинською селищною радою було затверджено ОСОБА_5 технічну документацію по передачі земельної ділянки у приватну власність загальною площею 1,5693га., яка знаходиться у смт.Верховина, прис. Безвідне, в тому числі 0,15га. для обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, та 1,4193га. для ведення особистого селянського господарства та передано безоплатно у власність ОСОБА_5 земельну ділянку площею 1,5693га., яка знаходиться у смт.Верховина, прис. Безвідне, в тому числі 0,15га. для обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, та 1,4193га. для ведення особистого селянського господарства.

Згідно висновку Верховинського відділу містобудування та архітектури від 06.03.2008 №348/04а (а.с. 116), який долучено відповідачем до справи в межах технічної документації про виконання роботи по складанню кадастрових планів земельних ділянок, що передаються у власність ОСОБА_5 , зокрема і щодо земельної ділянки кадастровий №№:02:003:0223, обмежень і обтяжень по земельній ділянці не встановлено.

Згідно кадастрового плану земельної ділянки площею 1,4193га, кадастровий №:02:003:0223, розташованої в АДРЕСА_2 , вказана земельна ділянка межує: від А до Б із землями сільради (пасовище); від Б до В із землями ОСОБА_5 ; від В до Г із земельною ділянкою ОСОБА_7 ; від Г до Д із земельною ділянкою ОСОБА_8 ; від Д до Е із землями загального користування(дорога); від Є до Ж із землями ОСОБА_9 ; від Ж до З із землями сільради; від З до А районний лісгосп.

В акті обстеження, встановлення межових знаків та погодження меж земельної ділянки від 10.03.2008р., який підписаний суміжними землекористувачами, зазначено, що заяви власників та землекористувачів сусідніх земельних ділянок відсутні.

Згідно акту обстеження земельної ділянки ОСОБА_2 від 14.11.2019 (а.с.226), складеного комісією селищної ради було встановлено, що земельна ділянка по АДРЕСА_1 , яка належить ОСОБА_2 , знаходиться у його приватній власності та згідно правовстановлюючих документів, відсутнє право проходу чи проїзду по цій земельній ділянці. Комісією рекомендовано ОСОБА_10 , яка на той час проживала в житловому будинку та не була його власником, облаштувати стежку із іншої сторони за згодою сусідніх землекористувачів.

Листом від 10.12.2019р. №№М-43, К-48 (а.с. 8, зворот), Верховинська селищна рада надала відповідь жительці АДРЕСА_1 ОСОБА_10 та жительці АДРЕСА_3 ОСОБА_1 , на їх звернення в якому вказала, що за результатами виходу комісії на місцевість, було встановлено, що прохід яким вона користується декілька років, знаходиться у приватній власності ОСОБА_2 . Однак у витязі із Державного земельного кадастру про земельну ділянку яка належить ОСОБА_2 за заповітом, відсутні обмеження щодо права проходу чи проїзду до її земельної ділянки. Також зазначено, що оскільки у державному акті на право власності на земельну ділянку серія ЯМ №561613 від 07.06.2012, в описі меж не вказано із якої сторони повинен проходити підїзд чи прохід, слід встановити договір сервітуту чи в разі незгоди встановити сервітут за рішенням суду.

Листом від 01.10.2020р. №К-58., Верховинська селищна рада, надаючи відповідь на звернення жительки АДРЕСА_3 ОСОБА_1 , щодо вирішення питання підїзду до земельної ділянки кадастровий №:02:003:0443, вказала, що всі сусідні земельні ділянки, з якими вона межує по даній території знаходяться у приватній власності певних громадян. У державному акті на право власності на землю серії ЯМ №561613 від 07.06.2012, заїзд згідно опису меж не вказано. Рекомендувала встановити земельний сервітут, чи у разі недосягненян згоди із власником іншої земельної ділянки вирішити відповідне питання в судовому порядку.

Листами від 24.06.2021 (а.с. 9,11) ОСОБА_1 звернулась до ОСОБА_2 із вимогою про встановлення постійного безоплатного земельного сервітуту площею 0,0212га. на умовах визначених договором, однак відповіді отримано не було, відтак вона змушена була звернутись із даним позовом до суду для встановлення земельного сервітуту, згідно схеми розміщення земельних ділянок для встановлення договору сервітуту на частину земельної ділянки в смт.Верховина, М1:1000, виконаної сертифікованим інженером землевпорядником ОСОБА_4 (а.с. 14).

Оцінка суду.
Предметом позову у даній справі є вимоги про встановлення безоплатного, безстрокового, безособового земельного сервітуту, площею 0,0212 га на земельній ділянці, яка належить на праві власності відповідачу для проходу та проїзду транспортними засобами до земельної ділянки, яка належить на праві власності позивачу.

Відповідні правовідносини врегульовані положеннями Розділу ІІ ЦК України «Речові права на чуже майно», Главою 16 «Право земельного сервітуту» Розділу ІІІ «Право на землю» Земельного кодексу України.

Відповідно до ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду.

Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст.15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Статтею 16 ЦК України визначено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до положень п.2 ч.1 ст. 395 ЦК України, одним із видів речових прав на чуже майно є право користування (сервітут).

Статтею 401 Цивільного кодексу України, визначено, що право користування чужим майном (сервітут) може бути встановлене щодо земельної ділянки, інших природних ресурсів (земельний сервітут) або іншого нерухомого майна для задоволення потреб інших осіб, які не можуть бути задоволені іншим способом. Сервітут може належати власникові (володільцеві) сусідньої земельної ділянки, а також іншій, конкретно визначеній особі (особистий сервітут).

Згідно із ст.402 ЦК України, сервітут може бути встановлений договором, законом, заповітом або рішенням суду. Земельний сервітут може бути встановлений договором між особою, яка вимагає його встановлення, та власником (володільцем) земельної ділянки або особою, яка використовує земельну ділянку на праві емфітевзису, суперфіцію. Земельний сервітут підлягає державній реєстрації в порядку, встановленому для державної реєстрації прав на нерухоме майно.

Частиною 3 ст.402 ЦК України передбачено, що у разі недосягнення домовленості про встановлення сервітуту та про його умови спір вирішується судом за позовом особи, яка вимагає встановлення сервітуту.

Відповідно до ч.5,7 ст. 403 ЦК України, сервітут не позбавляє власника майна, щодо якого він встановлений, права володіння, користування та розпоряджання цим майном. Збитки, завдані власникові (володільцеві) земельної ділянки або іншого нерухомого майна, особою, яка користується сервітутом, підлягають відшкодуванню на загальних підставах.

Особливості користування чужою земельною ділянкою визначені ст. 404 ЦК України.

Зокрема, відповідно до положень ст. 404 ЦК України, законодавець визначив, що право користування чужою земельною ділянкою або іншим нерухомим майном полягає у можливості проходу, проїзду через чужу земельну ділянку, прокладання та експлуатації ліній електропередачі, зв`язку і трубопроводів, забезпечення водопостачання, меліорації, тощо.

Особа має право вимагати від власника (володільця) сусідньої земельної ділянки, а в разі необхідності - від власника (володільця) іншої земельної ділянки надання земельного сервітуту.

Відповідно до положень ст. 98 Земельного кодексу України, законодавець визначив, що право земельного сервітуту - це право власника або землекористувача земельної ділянки чи іншої заінтересованої особи на обмежене платне або безоплатне користування чужою земельною ділянкою (ділянками). Земельні сервітути можуть бути постійними і строковими.

Встановлення земельного сервітуту не веде до позбавлення власника земельної ділянки, щодо якої встановлений земельний сервітут, прав володіння, користування та розпорядження нею.

Земельний сервітут здійснюється способом, найменш обтяжливим для власника земельної ділянки, щодо якої він встановлений.

Статтею 99 Земельного кодексу України визначено, що власники або землекористувачі земельних ділянок чи інші заінтересовані особи можуть вимагати встановлення, зокрема таких земельних сервітутів: право проходу та проїзду на велосипеді; право проїзду на транспортному засобі по наявному шляху; право на розміщення тимчасових споруд (малих архітектурних форм); право прогону худоби по наявному шляху .

Відповідно до ч.1 ст. 100 Земельного кодексу України, сервітут може бути встановлений договором, законом, заповітом або рішенням суду. Сервітут може належати власникові (володільцеві) сусідньої земельної ділянки, а також іншій конкретно визначеній особі (особистий сервітут).

Пленум Верховного суду України у постанові від 16.04.2004 №7 « Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ», зазначив, що встановлюючи земельний сервітут на певний строк чи без зазначення строку (постійний), суд має враховувати, що метою сервітуту є задоволення потреб власника або землекористувача земельної ділянки для ефективного її використання; умовою встановлення є неможливість задовольнити такі потреби в інший спосіб, і в рішенні суд має чітко визначити обсяг прав особи, що звертається відносно обмеженого користування чужим майном.

Аналізуючи наведені положення законодавства, що регулюють питання встановлення земельного сервітуту, особа, яка звертається до суду із позовом повинна зокрема довести: для задоволення яких потреб необхідний такий сервітуту, та що такі потреби не можуть бути задоволені іншим способом, без встановлення сервітуту; обгрунтувати площу і межі чужої земельної ділянки, встановлення сервітуту на яку вимагає позивач; довести, що запропонований земельний сервітут здійснюється способом, найменш обтяжливим для власника земельної ділянки, щодо якої він встановлюється.

Згідно ст.2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання:

1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються;

2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження.

Одночасно, у відповідності до положень ст.76 ЦПК України доказування у цивільних справах здійснюється за допомогою визначених засобів доказування, зокрема письмовими, речовими і електронними доказами, висновками експертів, показаннями свідків.

За змістом положень ЦПК України:

- кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (ч. ч. 3 і 4 ст. 12 ЦПК України);

- суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч. 1 ст. 13 ЦПК України);

- доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків (ч. ч.1, 2 ст. 76 ЦПК України);

- кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (ч. 1 ст. 81 ЦПК України).

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ст. 77 ЦПК України).

Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом (ст. 78 ЦПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст. 80 ЦПК України).

Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Однак, в ході судового розгляду позивачем належними та допустимими доказами не доведено перед судом обставин на які вона посилається.

Так, судом в судовому засіданні безспірно встановлено, що у власності позивача ОСОБА_1 , на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 07.09.2011 №096181, витягу про державну реєстрацію прав №31519146 від 03.10.2011 та технічного паспорту (а.с. 52-55), перебуває житловий будинок по АДРЕСА_1 .
Відповідно до державного акту на право власності на земельну ділянку від 07.06.2012 серії ЯМ №561613, ОСОБА_1 , належить земельна ділянка площею 0,1409га, кадастровий №:02:003:0443, із цільовим призначенням: для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, яка розташована в смт. Верховина, Верховинського району, Івано-Франківської області (а.с. 6), яка межує із земельною ділянкою кадастровий №:02:003:0223, яка розташована в смт.Верховина Івано-Франківської області та належить на праві власності ОСОБА_2 .

Позивач звертаючись з позовом до суду вказала, що узв`язку із тим, що в неї немає можливості проїхати до своєї земельної ділянки, вона неодноразово зверталась до Верховинської селищної ради із заявами щодо вирішення питання під`їзної дороги.

Селищною радою було встановлено, що прохід яким вона користується декілька років, знаходиться у приватній власності ОСОБА_2 , однак у витязі із Державного земельного кадастру про земельну ділянку яка належить ОСОБА_2 за заповітом, відсутні обмеження щодо права проходу чи проїзду до її земельної ділянки. Тому їй було рекомендовано встановити договір сервітуту чи в разі незгоди встановити сервітут за рішенням суду.

Вона звернулась до відповідача із пропозицією укласти договір сервітуту, однак він не погодився на укладення сервітуту, тому вона змушена була звернутись із даним позовом до суду.

На підтвердження обставин, на які позивач посилається, як на підставу своїх вимог, а саме необхідність встановлення земельного сервітуту, позивач представила суду наступні докази, а саме: копію свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 07.09.2011 №096181; копію витягу про державну реєстрацію прав №31519146 від 03.10.201; копію технічного паспорту на садибний (індивідуальний) житловий будинок; копію державного акту на право власності на земельну ділянку від 07.06.2012 серії ЯМ №561613, копію технічного звіту по підготовці до видачі державного акту громадянці ОСОБА_1 в селищі Верховина, присілок Безвідне, Верховинського району Івано-Франківської області; каталог координат поворотних точок меж частини земельної ділянки ОСОБА_2 на яку планується встановлення земельного сервітуту; Листи виконавчого комітету Верховинської селищної ради від 01.10.2020 №К-58 та від 10.12.2019 №№ М-43, К-48; листи від 24.06.2021, щодо направлення відповідачу примірника договору про встановлення земельного сервітуту.
Однак представлені позивачем докази, судом не можуть бути взяті до уваги, як такі що у встановленому законом порядку підтверджують обставини, які підлягають доказуванню у даному спорі.
Зокрема, системний аналіз долучених до справи листів виконавчого комітету Верховинської селищної ради від 01.10.2020 №К-58 та від 10.12.2019 №№ М-43, К-48, свідчить що на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серія ЯМ №561613 від 07.06.2012, який належить ОСОБА_1 , та за результатами виходу комісії на місцевість, селищною радою було встановлено, що в описі меж вказаної земельної ділянки не вказано із якої сторони повинен проходити під`їзд чи прохід до неї, а прохід яким вона користується декілька років, знаходиться у приватній власності ОСОБА_2 . В той же час, на земельній ділянці, яка належить ОСОБА_2 за заповітом, відсутні обмеження щодо права проходу чи проїзду до її земельної ділянки. Також зазначено, що всі сусідні земельні ділянки, з якими вона межує по даній території знаходяться у приватній власності певних громадян, та рекомендовано їй, встановити земельний сервітут, чи у разі недосягнення згоди із власником іншої земельної ділянки вирішити відповідне питання в судовому порядку.

Однак, дані листи не містять жодних вказівок на те, що земельний сервітут повинен проходити саме через земельну ділянку, яка перебуває у власності ОСОБА_2 , в яких межах, та розмірах слід встановити такий сервітут. Відповідні листи також не містять детальної інформації щодо проходу через земельну ділянку відповідача, яким користувалась позивачка. Зокрема не зазначено, де саме він розміщений, які його розміри, тощо.

З даних листів випливає, що під`їзд до земельної ділянки позивачки не визначено наявною у неї документацією. Вказане підтверджується також долученою до справи копією плану меж земельної ділянки.
З цього приводу суд зазначає, що ще при виготовленні Технічного звіту по підготовці до видачі державного акту громадянці ОСОБА_1 в селищі Верховина, присілок Безвідне, Верховинського району Івано-Франківської області, відповідно до висновку про наявність обмеження на використання земельної ділянки від 14.11.2011 №К-69 (а.с.94) виготовленого відділом містобудування та архітектури Верховинської районної державної адміністрації, за заявою ОСОБА_1 від 14.11.2011, в ході обстеження земельної ділянки пл. 0,1409га, яка знаходиться в АДРЕСА_1 , було встановлено, що на кадастровому плані не визначено під`їзд до земельної ділянки. Тобто, на момент оформлення права власності на свою земельну ділянку, позивачка була обізнана, що до земельної ділянки відсутній підїзд.
Долучений до справи третьою особою акт обстеження земельної ділянки ОСОБА_2 від 14.11.2019 (а.с.226), також не підтверджує жодних обставин, щодо необхідності встановлення земельного сервітуту через земельну ділянку відповідача, оскільки в ньому комісією селищної ради було встановлено, тільки те, що земельна ділянка по АДРЕСА_1 , яка належить ОСОБА_2 , знаходиться у його приватній власності та згідно правовстановлюючих документів, відсутнє право проходу чи проїзду по цій земельній ділянці. Більше того, згідно даного акту, комісією рекомендовано ОСОБА_10 , яка на той час проживала в житловому будинку та не була його власником, облаштувати стежку із іншої сторони за згодою сусідніх землекористувачів. Відповідний акт не стосується безпосередньо позивача, в ньому відсутні посилання на будь-які ідентифікуючі ознаки земельної ділянки позивача.

Не може бути взята судом до уваги також і схема розміщення земельних ділянок для встановлення договору сервітуту на частину земельної ділянки в АДРЕСА_4 :1000, виконана інженером землевпорядником ОСОБА_4 (а.с. 14) та каталог координат поворотних точок меж частини земельної ділянки ОСОБА_2 в смт.Верховина, на яку планується поширення сервітуту.

Згідно позначок на даній схемі вбачається, що під №1 вказана земельна ділянка, яка належить на праві власності ОСОБА_2 (а.с. 14). Під №2 вказана земельна ділянка, що належить на праві власності ОСОБА_1 (а.с.14, зворот). Та під №3 вказана частина земельної ділянки на яку планується поширення земельного сервітуту (07.02 право проїзду на транспортному засобі по наявному шляху) площею 0,0212га.(а.с. 14,зворот).

Однак, із аналізу вказаної схеми неможливо однозначно встановити, на якій саме земельній ділянці нанесена частина земельної ділянки №3. Вказана схема не містить чітких розмірів та меж земельної ділянки, яка пропонується для сервітуту, не містить координат поворотних точок. При цьому позивачем не доведено, що долучені ним каталог координат поворотних точок меж частини земельної ділянки ОСОБА_2 в смт.Верховина, на яку планується поширення сервітуту (а.с. 56) стосуються відповідної схеми.

Відповідна схема не містить жодних посилань на кадастрові номери чи будь яку документацію, що давало б підстави для висновку, що вона здійснена саме на підставі дослідження земельних ділянок позивача та відповідача. Зі схеми не вбачається за яких умов проводилось обстеження, та коли саме, така схема була складена.

Окрім того, така схема не містить інформації про те, чи проходить через належну ОСОБА_2 будь-який шлях (дорога, проїзд) до земельної ділянки належної ОСОБА_11 , його розміри, площа, межі, розташування.

Не вказано також у схемі, що запропонований варіант встановлення земельного сервітуту, є єдиним можливим та найменш обтяжливим для власника земельної ділянки, щодо якої він встановлюється.
Суд звертає увагу на те, що в ході розгляду справи, судом роз`яснювалося представнику позивача його право заявити перед судом клопотання про призначення у справі земельно-технічної експертизи на предмет встановлення, яким саме повинен бути сервітут, його межі, розміри, тощо. Однак представник позивач будучи ознайомленим із наслідками непредставлення суду належних, достатніх та допустимих доказів, зазначив, що сторона позивача не вбачає підстав для призначення у справі експертизи, та відповідного клопотання не подавав.
Таким чином, позивачем, не доведено належними та допустимими доказами, те що для задоволення її потреб у проході та проїзді до її земельної ділянки, необхідно встановити сервітут щодо земельної ділянки відповідача, і такі потреби не можуть бути задоволені іншим способом, а також що запропонований земельний сервітут здійснюється способом, найменш обтяжливим для власника земельної ділянки, щодо якої він встановлюється. Не здобуто таких доказів і в судовому засіданні.
А тому, в задоволенні позовних вимог слід відмовити за їх недоведеністю.

Судові витрати.
Згідно положень статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.
Відповідно до ч.1, п.2 ч.2 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи у разі відмови в позові покладаються на позивача.
Оскільки судом відмовлено в задоволенні позову, а тому судові витрати у справі у відповідності до вимог ст.141 ЦПК України суд покладає на позивача.
Керуючись ст.ст. 10-13, 49, 76-81,89, 141, 258, 259, 263-265, 268, 354, 355 ЦПК України, суд,

у х в а л и в:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до відповідача ОСОБА_2 , за участю третьої особи, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Верховинської селищної ради Верховинського району Івано-Франківської області, про встановлення земельного сервітуту відмовити.

Витрати позивача по сплаті судового збору в сумі 908,00 грн залишити за позивачем.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Івано-Франківського апеляційного суду.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи:
позивач: ОСОБА_1 , місце проживання: АДРЕСА_5 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ;

відповідач: ОСОБА_2 , місце проживання: АДРЕСА_1 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків- відсутній.

третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Верховинська селищна рада Верховинського району Івано-Франківської області, юридична адреса смт Верховина, вул. І.Франка,3 Верховинського району Івано-Франківської області; .

Повне рішення складено 22.09.2022.

Суддя Роман ДЖУС