Справа № 522/3562/22
Провадження № 2/522/3312/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 вересня 2022 року

Приморський районний суд м. Одеси:

під головуванням - судді Чернявської Л.М.,

за участю секретаря судового засідання Тофан Л.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу,

ВСТАНОВИВ:

21 лютого 2022 року до Приморського районного суду м. Одеси надійшов позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу в розмірі 1 553 332,00 гривень.

В обґрунтування зазначено, що 12 липня 2019 року Позивач надав Відповідачу позику в розмірі 50 000, 00 доларів США. Відповідно до п. 1.1. Договору позики, Позивач надав Відповідачу безпроцентну позику на суму 50 000, 00 доларів США (по курсу НБУ 25,80 гривень, що складає 1 290 000, 00 гривень), а Відповідач зобов`язується повернути зазначену суму в обумовлений строк. Розписка про отримання грошових коштів від 12.07.2019 року за укладеним договором позики від 12.7.2019 року Відповідачем було підписано у присутності свідка, що також зазначено в розписці. У строк передбачений п. 2.2 Договору позики та на день звернення з позовною заявою до суду Відповідач грошові кошти не повернув та на зв`язок не виходить. Станом на момент підготовки позовної заяви, згідно даних НБУ офіційний курс долару США становить 28, 2424грн за 1 долар США. Таким чином заборгованість Відповідача станом на 18.02.2022 року складає 1 412 120, 00 гривень (50 000 * 28, 2424). Також відповідно д п. 3.1. договору позики у випадку неповернення зазначеної в п. 1 суми позики у зазначений у п. 2.2 строк, Позичальник сплачує штраф у розмірі 10 % від суми позики, отже заборгованість Відповідача складає 1 412 120, 00 гривень, а відповідно до укладеного договору за несвоєчасне повернення позики Відповідач має сплатити 10% від суми позики, що складає 141 212, 00 гривень.

Ухвалою суду від 23 травня 2022 року відкрито провадження по справі, встановлено загальний порядок розгляду справи. Призначено підготовче провадження по справі.

В судовому засіданні 23 червня 2022 року судом оглянуто оригінал Договору позики від 12 липня 2019 року та протокольною ухвалою суду від 23 червня 2022 року закрито підготовче провадження по справі та призначено справу до розгляду по суті.

08 серпня 2022 року від Позивача до суду надійшла заява про збільшення позовних вимог у зв`язку зі зміною курсу долара.

16 вересня 2022 року від Позивача до суду надійшло клопотання про долучення доказів до матеріалів справи.

В судове засідання 21 вересня 2022 року з`явився ОСОБА_1 , який просив позовні вимоги задовольнити та не заперечував проти заочного розгляду справи. Також, в судовому засіданні 21 вересня 2022 року був допитаний свідок ОСОБА_3 .

Протокольною ухвалою суду від 21 вересня 2022 року прийнято заяву про збільшення позовних вимог від 08 серпня 2022 року.

Згідно до п.п.6, 7 ч.2 ст.43 ЦПК України учасники справи зобов`язані виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки та виконувати інші процесуальні обов`язки, визначені законом або судом.

Ухвала суду про відкриття провадження у даній справі розмішена в Єдиному державному реєстрі судових рішень та на електронному сайті Приморського районного суду м. Одеси, тобто ухвала суду є доступною для ознайомлення та загальновідомою.

Відповідно до ч.1 ст.44 ЦПК України учасники судового процесу повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Відповідно до ч.4 ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).

Відповідно до ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

Суд, у зв`язку з повторною неявкою відповідача, який належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, та неповідомленням про поважність причин такої неявки в судове засідання, ненаданням відповідачем відзиву на позов, відсутністю заперечень з боку позивача, ухвалив слухати справу у відсутності відповідача на підставі наявних у справі доказів у заочному порядку.

Верховний Суд у постанові від 01.10.2020 у справі № 361/8331/18 зазначив про те, що якщо учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Суд, дослідивши та проаналізувавши матеріали справи, додані до неї документи приходить до висновку, що даний позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що 12 липня 2019 року ОСОБА_1 іменований надалі «Позикодавець» з одного боку, та ОСОБА_2 , іменований надалі «Позичальник» з іншого боку укладено Договір позики (безвідсотковий).

Відповідно до п. 1.1. За даним договором Позикодавець передає Позичальникові безпроцентну позику на суму 50 000,00 (п`ятдесят тисяч) доларів США (по курсу НБУ 25,80 гривень, що складає 1 290 000 (один мільйон двісті дев`яносто тисяч гривень), 00 гривень, а Позичальник зобов`язується повернути зазначену суму позики в обумовлений строк.

Відповідно до п. 2.1 зазначеного договору, Позикодавець зобов`язується передати Позичальникові або перерахувати на його банківський рахунок зазначену суму позики в строк до 12 липня 2020 року.

Відповідно до п. 2.2 зазначеного договору, Повернення зазначеної в даному договорі суми позики може відбуватись за бажанням Позичальника протягом 12 місяців по частинам (в розстрочку), але не пізніше 12 числа кожного місяця до 12 липня 2020 року. Зазначена сума безпроцентної позики може бути повернута Позичальником достроково.

Відповідно до п. 3.1 зазначеного договору, У випадку неповернення зазначеної п. 1 суми позики в зазначений у п. 2.2. строк, Позичальник сплачує штраф у розмірі 10 % від суми позики.

12 липня 2019 року ОСОБА_2 отримав зазначені кошти від ОСОБА_1 , що підтверджується розпискою за Договором позики (безвідсоткової).

Допитаний в судовому засіданні ОСОБА_3 , який був присутній під час написання відповідної розписки від 12 липня 2019 року, підтвердив факт передачі грошових коштів в розмірі 50 000,00 доларів США. Зазначив, що був присутній при укладанні відповідної Розписки за Договором позики (безвідсоткової) від 12 липня 2019 року. Також підтвердив, що на розписці його особистий підпис.

Станом на день подачі позовної заяви та розгляду справи по суті ОСОБА_2 не повернув борг, чим порушив виконання свого зобов`язання.

Частиною першою статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно зі статтею 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

За своїми ознаками договір позики є реальним, оплатним або диспозитивно безоплатним, одностороннім, строковим або безстроковим.

Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Отже, за своїми правовими ознаками договір позики є реальним, одностороннім (оскільки, укладаючи договір, лише одна сторона позичальник зобов`язується до здійснення дії (до повернення позики), а інша сторона позикодавець стає кредитором, набуваючи тільки право вимоги), оплатним або безоплатним правочином, на підтвердження якого може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику.

Вказані висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 464/3790/16-ц (провадження № 14-465цс18).

Досліджуючи боргову розписку, судом виявлена справжня правова природа укладеного договору позики. Отже, факт отримання грошових коштів відповідачем підтверджується розпискою від 12 липня 2019 року.

В порядку п. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були йому передані позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Тлумачення статей 1046 та 1047 ЦК України свідчить, що по своїй суті розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видає боржник (позичальник) кредитору (позикодавцю) за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей.

Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення.

Враховуючи викладене, приймаючи до уваги, що в порушення вищезазначених приписів закону та договорами позики (розпискою), відповідачем не було повернуто борг, що є істотним порушенням умов договору, внаслідок якого друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору, позовні вимоги позивача про стягнення заборгованості за договором позики (розпискою) є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

В статтях 524, 533 ЦК України йдеться мова про те, що зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті.

Грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов`язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом.

Велика Палата Верховного Суду України справі № 373/2054/16-ц 16.01.19 року зробила висновки щодо застосування іноземної валюти при виконанні договірних зобов`язань, зазначивши, що статтею 99 Конституції України встановлено, що грошовою одиницею України є гривня. При цьому Основний Закон не встановлює заборони щодо можливості використання в Україні грошових одиниць іноземних держав. Тобто відповідно до чинного законодавства гривня має статус універсального платіжного засобу, який без обмежень приймається на всій території України, однак обіг іноземної валюти обумовлений вимогами спеціального законодавства України.

Із аналізу наведених правових норм можна зробити висновок, що гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України. Сторони у разі укладення цивільно-правових угод, які виконуються на території України, можуть визначити в грошовому зобов`язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. Відсутня заборона на укладення цивільних правочинів, предметом яких є іноземна валюта, крім використання іноземної валюти на території України як засобу платежу або як застави, за винятком оплати в іноземній валюті за товари, роботи, послуги, а також оплати праці, на тимчасово окупованій території України.

У разі отримання у позику іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачене законом чи договором, повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики), тобто таку ж суму коштів у іноземній валюті, яка отримана у позику. Тому як укладення, так і виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті, не суперечить чинному законодавству.

Таким чином, приймаючи до уваги, що позивачем заявлено суму до стягнення саме у грошовій одиниці України гривні в еквіваленті іноземної валюти - доларах США, а суд розглядає справу в межах заявлених позовних вимог, суд не може стягнути борг в іноземній валюті доларах США.

Станом на момент подання заяви про збільшення позовних вимог від 08 серпня 2022 року, згідно даних НБУ офіційний курс долару США становить 36,5686 за 1 долар США. Таким чином заборгованість Відповідача станом на 08 серпня 2022 року складає 1 828 430, 00 гривень (50000 доларів США х 36.5686 = 1 828 430, 00 гривень).

Разом з цим, як зазначалось вище, відповідно до п.3.1 Договору позики у випадку неповернення зазначеної в п. 1 суми позики у зазначений у п. 2.2. строк, позичальник сплачує штраф у розмірі 10% від суми позики.

Отже за несвоєчасне повернення грошових коштів на виконання п. 3.1 Договору позики з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 слід стягнути 10% від суми позики, що буде складати 141 212, 00 гривень.

Суд враховує, що наявність оригіналу боргової розписки у Позивача свідчить про неповернення боргу відповідачем.

Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Таким чином, з урахуванням тієї обставини, що відповідачем не були виконані зобов`язання по поверненню коштів, суд вважає, що позов є законним та обґрунтованим, у зв`язку з чим підлягає задоволенню.

Висновки суду відповідають вимогам норм права, на які посилається суд під час розгляду справи і фактичним обставинам по справі, а також підтверджується зібраними по справі доказами.

У рішенні суду повно відображені обставини, які мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки, які є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.

Розглянувши справу повно, всебічно, об`єктивно та неупереджено, суд вважає правомірними заявлені позовні вимоги, які є обґрунтованими, тому вважає за можливе їх задовольнити.

При поданні позову позивач сплатив судовий збір в розмірі 12 405,00 грн. В ході судового розгляду суд прийшов до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими, а тому відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню сума сплаченого судового збору у розмірі 12 405 грн.

На підставі викладеного та керуючись: ст.ст. 15, 16, 509, 526, 530, 625 ЦК України, ст. ст. 76-81, 95, 258-259, 263, 280, 354 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) заборгованість у розмірі 1 969 642 (один мільйон дев`ятсот шістдесят дев`ять тисяч шістсот сорок дві) гривень 00 копійок, яка складається з основного боргу 1 828 430,00 гривень та 10% штрафу у розмірі 141 212, 00 гривень.

Стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) судові витрати у розмірі 12 405 (дванадцять тисяч чотириста п`ять) гривень.

Рішення може бути оскаржено позивачем до Одеського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги на рішення суду протягом тридцяти днів.

Рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заява про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Повний текст рішення складено та підписано 23 вересня 2022 року

Суддя Л. М. Чернявська