Ухвала

27 вересня 2022 року

м. Київ

справа № 466/5066/13-ц

провадження № 61-21134ск21

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Яремка В. В. (суддя-доповідач), Олійник А. С., Усика Г. І.,

розглянув касаційну скаргу Представництва Американського об`єднання комітетів для євреїв бувшого Радянського союзу на ухвалу Львівського апеляційного суду від 05 жовтня 2021 року у справі за позовом Львівської міської ради до фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Комунальне некомерційне підприємство «З-я міська клінічна лікарня м. Львова», Управління комунальної власності Департаменту економічної політики Львівської міської ради, приватний нотаріус Романчук-Василик Вікторія Романівна, Приватне підприємство «Наш ринок», про встановлення нікчемності договорів купівлі-продажу та визнання права власності,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст судового рішення, яким спір вирішено по суті

Львівська міська рада звернулась до суду з позовом до фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (далі - ФОП ОСОБА_1 ), ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , просила встановити нікчемність правочинів, яким відчужено адміністративно-побутову будівлю, позначену на плані літерою «О», загальною площею 129,3 кв. м, та нежитлову будівлю, позначену на плані літерою «Г-1», загальною площею 143.1 кв. м, що знаходяться на АДРЕСА_1 , як таких що порушують публічний порядок, застосувати наслідки недійсності правочинів та визнати за територіальною громадою м. Львова в особі Львівської міської ради право власності на зазначені будівлі.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Львова від 28 квітня 2014 року позов задоволено.

Встановлено нікчемність договору купівлі-продажу від 06 вересня 2010 року адміністративно-побутової будівлі, позначеної на плані літерою «О», загальною площею 129,3 кв. м., що знаходиться на АДРЕСА_1 , укладеного між ФОП ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

Встановлено нікчемність договору купівлі-продажу від 06 вересня 2010 року нежитлової будівлі, позначеної на плані літерою «Г-1», загальною площею 143,1 кв. м, що на АДРЕСА_1 , укладеного між ФОП ОСОБА_1 та ОСОБА_3 .

Визнано за територіальною громадою м. Львова в особі Львівської міської ради право власності на адміністративно-побутову будівлю, позначену на плані літерою «О», загальною площею 129,3 кв. м та нежитлову будівлю, позначену на плані літерою «Г-1», загальною площею 143,1 кв. м, що на АДРЕСА_1 .

Короткий виклад обставин апеляційного оскарження заявником рішення суду першої інстанції

Рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 28 квітня 2014 року в частині визнання за територіальною громадою м. Львова в особі Львівської міської ради права власності на адміністративно-побутову будівлю, позначену на плані літерою «О», загальною площею 129,3 кв. м, та нежитлову будівлю, позначену на плані літерою «Г-1», загальною площею 143,1 кв. м, що на АДРЕСА_1 , оскаржило Представництво Американського об`єднання комітетів для євреїв бувшого Радянського Союзу (далі - Представництво), як особа яка не брала участь у справі, вважаючи, що оскаржуваним судовим рішенням вирішено питання про його права та інтереси.

Просило рішення суду першої інстанції в указаній частині скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

На обґрунтування апеляційної скарги зазначало, що право власності на спірні будівлі оскаржуваним рішенням суду визнано за Львівською міською радою як за власником земельної ділянки, проте право власності, в тому числі й територіальної громади в особі органу місцевого самоврядування, не є безмежним чи безумовним. Самочинне будівництво на пам`ятках та на місцях поховань створює загрозу їх пошкодження, руйнування, призводить до використання пам`яток для цілей, що суперечать їх охороні та збереженню, суперечить моральним засадам суспільства та, як наслідок, порушує як суспільні інтереси загалом, так й інтереси скаржника.

Посилалось на те, що Закон України «Про поховання та похоронну справу» не передбачає можливості нецільового використання земель кладовища, а також закриття останніх.

Короткий зміст оскаржуваної ухвали суду апеляційної інстанції

Ухвалою Львівського апеляційного суду від 05 жовтня 2021 року апеляційне провадження за апеляційною скаргою Представництва на рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 28 квітня 2014 року у цій справі закрито.

Ухвала суду апеляційної інстанції мотивована тим, що спірні нежитлові будівлі розташовані на земельній ділянці, належній Львівській міській раді, Представництво не є учасником спірних правовідносин, жодних висновків про права, інтереси та (або) обов`язки цієї особи оскаржуване рішення не містить, правові підстави для висновку про те, що оскаржуваним рішенням суду першої інстанції вирішено питання про його права, інтереси та (або) обов`язки, відсутні.

Обставини та строк подання касаційної скарги, її рух в суді касаційної інстанції

24 грудня 2021 року Представництво із застосуванням засобів поштового зв`язку звернулась до Верховного Суду з касаційною скаргою на ухвалу Львівського апеляційного суду від 05 жовтня 2021 року з пропуском строку на касаційне оскарження.

Ухвалою Верховного Суду від 31 січня 2021 року касаційну скаргу залишено без руху та запропоновано заявнику навести обставини та докази об`єктивної неможливості звернення до суду із касаційною скаргою у передбачений статтею 390 ЦПК України строк, тобто до 29 листопада 2021 року, - у тридцятиденний строк з дня вручення копії оскаржуваної ухвали суду апеляційної інстанції, а також сплатити судовий збір.

Зокрема, встановлено, що копію оскаржуваної ухвали суду апеляційної інстанції заявник отримав 28 жовтня 2021 року. Останній день тридцятиденного строку з дня отримання оскаржуваної ухвали сплив 29 листопада 2021 року, а заявник звернувся із касаційною скаргою 24 грудня 2021 року, тобто з пропуском строку на касаційне оскарження передбаченого статтею 390 ЦПК України.

Копію ухвали Верховного Суду про залишення касаційної скарги без руху заявник отримав 16 лютого 2022 року, про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення (трек-номер 211).

На виконання вимог зазначеної ухвали заявник сплатив судовий збір та подав заяву про продовження процесуального строку для усунення недоліків касаційної скарги та про надання копії конверту з відбитком поштового штемпеля.

Ухвалою Верховного Суду від 04 травня 2022 року клопотання Представництва задоволено. Представництву надіслано копію конверта, в якому була подана його касаційна скарга на ухвалу Львівського апеляційного суду від 05 жовтня 2021 року. Надано додатковий десятиденний строк для усунення недоліків.

Копію ухвали Верховного Суду про продовження строку для усунення недоліків заявник отримав 27 травня 2022 року, про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення (трек-номер 420).

У червні 2022 року Представництво повторно звернулось до суду із заявою про продовження процесуального строку для усунення недоліків.

Заяву обґрунтувало тим, що усунути недоліки в частині поновлення строків на касаційне оскарження у встановлений десятиденний строк Представництво не може, оскільки для з`ясування на пошті інформації щодо часу чи можливості помилки відбитку поштового штемпеля на конверті потрібний додатковий час тривалістю в один місяць.

Вирішення заяви про продовження строку для усунення недоліків касаційної скарги необхідно

У задоволенні заяви про продовження строку для усунення недоліків касаційної скарги необхідно відмовити з огляду на таке.

Заявник просив продовжити процесуальний строк для усунення недоліків касаційної скарги в частині вирішення питання про поновлення строку на касаційне оскарження, оскільки є необхідність з`ясувати на пошті інформацію щодо відбитку поштового штемпеля на конверті, просив додатковий строк терміном в один місяць, орієнтовно до 25 червня 2022 року.

Проте станом на 27 вересня 2022 року заявник не вчинив жодних дій на усунення недоліків касаційної скарги в частині обґрунтування причин пропущення строків.

Отже, заявник мав достатньо часу для отримання на пошті інформації щодо відбитку поштового штемпеля на конверті з датою 24 грудня 2021 року та відповідно обґрунтування причин пропущення строку на касаційне оскарження.

Водночас заявник на виконання вимог ухвали про залишення його касаційної скарги без руху не обґрунтував неможливість подання касаційної скарги у передбачений законом строк на касаційне оскарження ухвали суду апеляційної інстанції, в тому числі у додатковий строк, який він просив надати для отримання ним певних відомостей.

Згідно частини першої статті 44 ЦПК Україна учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Ураховуючи викладене, суд не вбачає підстав для продовження заявнику строку для зазначення обставини та доказів об`єктивної неможливості звернення до суду із касаційною скаргою у передбачений статтею 390 ЦПК України строк, тобто до 29 листопада 2021 року, - у тридцятиденний строк з дня вручення копії оскаржуваної ухвали суду апеляційної інстанції.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, розглядаючи питання відкриття касаційного провадження та наслідків пропущення процесуального строку

У відкритті касаційного провадження необхідно відмовити з таких підстав.

Відповідно до пункту 4 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження, якщо скаржником в строк, визначений судом, не подано заяву про поновлення строку на касаційне оскарження або наведені підстави для поновлення строку на касаційне оскарження визнанні судом неповажними.

Встановлено, що станом на 27 вересня 2022 року заявник вказані в ухвалі Верховного Суду від 31 січня 2022 року недоліки в частині зазначення підстав пропуску строку на касаційне оскарження не усунув.

Встановлено, що наведені у касаційній скарзі підстави поновлення процесуального строку не можна вважати поважними, оскільки копію оскаржуваної ухвали суду апеляційної інстанції заявник отримав 28 жовтня 2021 року на підтвердження чого подав копію конверта апеляційного суду про направлення йому оскаржуваної ухвали (рекомендоване повідомлення 514). Останній день тридцятиденного строку з дня отримання оскаржуваної ухвали сплив 29 листопада 2021 року. Заявник звернувся із касаційною скаргою 24 грудня 2021 року, тобто з пропуском строку на касаційне оскарження передбаченого статтею 390 ЦПК України.

Посилання заявника на те, що касаційна скарга подана 26 листопада 2021 року, тобто у межах тридцятиденного строку для подання касаційної скарги, передбаченого статтею 390 ЦПК України, є необґрунтованим, оскільки відповідно до відбитку календарного штемпеля на конверті касаційна скарга здана на пошту 24 грудня 2021 року, а тридцятиденний строк з моменту отримання копії оскаржуваної ухвали суду апеляційної інстанції сплив 29 листопада 2021 року.

Отже, заявник звернувся з касаційною скаргою з пропуском строку на касаційне оскарження, а наведені у клопотанні підстави поновлення строку на касаційне оскарження не можуть бути визнані поважними, оскільки поважними причинами визнаються лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, що оскаржує судове рішення та пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій, що підтверджені належними доказами.

Також заявник не виконав вимоги ухвали Верховного Суду від 31 січня 2022 року щодо наведення обставин та доказів об`єктивної неможливості звернення до суду із касаційною скаргою у передбачений статтею 390 ЦПК України строк, тобто до 29 листопада 2021 року, - у тридцятиденний строк з дня вручення копії оскаржуваної ухвали суду апеляційної інстанції.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) зауважив, що вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави (рішення у справі «Пономарьов проти України» (PONOMARYOV v. UKRAINE), № 3236/03, § 41, ЄСПЛ, від 03 квітня 2008 року). Внутрішньодержавним судам при застосуванні процесуальних норм належить уникати як надмірного формалізму, так і надмірної гнучкості, які можуть призвести до скасування процесуальних вимог, встановлених законом (рішення у справі «Шишков проти Росії» (Shishkov v. Russia), № 26746/05, § 110, ЄСПЛ, від 20 лютого 2014 року).

Праву особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондує обов`язок добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються його безпосередньо та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (рішення у справі «Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії» (Alimentaria Sanders S.A. v. Spain), № 11681/85, § 35, ЄСПЛ, від 07 липня 1989 року).

ЄСПЛ зауважив, що право на звернення до суду, одним з аспектів якого є право доступу до суду, не є абсолютним; воно може бути обмеженим, особливо щодо умов прийнятності скарги, оскільки за своєю природою це право вимагає регулювання з боку держави, яка щодо цього користується певними межами самостійного оцінювання (рішення у справі «МПП «Голуб» проти України» (MPP Golub v. Ukraine), № 6778/05, ЄСПЛ, від 18 жовтня 2005 року).

Норми, які регулюють строки подачі скарг, безсумнівно, спрямовані на забезпечення належного здійснення правосуддя і юридичної визначеності. Зацікавлені особи мають розраховувати на те, що ці норми будуть застосовані (рішення у справі «Перетяка та Шереметьєв проти України» (Peretyaka and Sheremetyev v. Ukraine), № 17160/06 та N 35548/06, § 34, ЄСПЛ, від 21 грудня 2010 року).

Висновки

Відповідно до частини третьої статті 393, пункту 4 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо скаржником в строк, визначений судом, не подано заяву про поновлення строку на касаційне оскарження або наведені підстави для поновлення строку на касаційне оскарження, визнані судом неповажними.

Отже, оскільки наведені заявником у заяві про поновлення строку на касаційне оскарження ухвали апеляційного суду підстави поновлення процесуального строку є неповажними, а на виконання ухвали суду заявник не зазначив інших підстав для поновлення строку, то у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити.

Керуючись пунктом 4 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

У задоволенні заяви Представництва Американського об`єднання комітетів для євреїв бувшого Радянського союзу про продовження строку на усунення недоліків касаційної скарги відмовити.

У відкритті касаційного провадження за скаргою Представництва Американського об`єднання комітетів для євреїв бувшого Радянського союзу на ухвалу Львівського апеляційного суду від 05 жовтня 2021 року у справі за позовом Львівської міської ради до фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Комунальне некомерційне підприємство «З-я міська клінічна лікарня м. Львова», Управління комунальної власності Департаменту економічної політики Львівської міської ради, приватний нотаріус Романчук-Василик Вікторія Романівна, Приватне підприємство «Наш ринок», про встановлення нікчемності договорів купівлі-продажу та визнання права власності відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали надіслати заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: В. В. Яремко

А. С. Олійник

Г. І. Усик