Справа № 502/1930/20
ЗАОЧНЕ РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
27 вересня 2022 року м. Кілія
Кілійський районний суд Одеської області
головуючого - судді Масленикова О.А.
за участю секретаря судового засідання - Скрипкіної А.Ю.
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом
Позивач ОСОБА_1 звернувся до Кілійського районного суду Одеської області з позовом до відповідача ОСОБА_2 про стягнення боргу.
В обґрунтування позовної заяви зазначено, що 07.11.2013 року, згідно письмової розписки від 07.11.2013 року позивач передав ОСОБА_2 48 000,00 гривень. Позика була передана безстроково до першої вимоги.
04.09.2020 року позивач вирішив повернути надані в борг ОСОБА_2 кошти, тому направив йому відповідне повідомлення поштою, що підтверджується відповідним повідомленням від 04.09.2020 року та від 08.09.2020 року. В граничний строк повернення позики, а саме ні 10.10.2020 року та станом на момент подання позову, відповідач позику не повернув. З початку вересня 2020 року відповідач взагалі почав уникати з позивачем зустрічей, номер телефону змінив і позивачу не повідомив.
Ухвалою судді Кілійського районного суду Одеської області від 11.02.2021 року, прийнято позов, відкрито спрощене провадження по справі.
Ухвалою судді Кілійського районного суду Одеської області від 06.08.2021 року справу № 502/1930/20 призначено до розгляду в судовому засіданні з викликом учасників справи.
06.09.2021 року від відповідача по справі надійшла заява, згідно якої він вказує, що факти викладені в позові є хибними, будь-яких грошей він у позивача не брав, ніякої розписки йому не давав. В доданій до позову розписки стоїть не підпис відповідача. Оскільки між ним та позивачем ніякого договору позики укладено не було, просив відмовити в задоволенні позову.
Ухвалою Кілійського районного суду Одеської області від 13.10.2021 року, клопотання представника відповідача - задоволено, призначено у справі № 502/1930/20 судову почеркознавчу експертизу, проведення якої доручити експертам Одеського науково-дослідного інституту судових експертиз Міністерства юстиції України. Провадження по справі зупинено.
06.07.2022 року за вх. № 4147/22 від Одеського науково-дослідного інституту судових експертиз (ОНДІСЕ) надійшло повідомлення, згідно якого встановлено, що у зв`язку з тим, що запитані у клопотанні експерта матеріали необхідні для проведення експертизи не надійшли, на підставі ст. 72 ЦПК, пп. 2.2 та 4.10 Інструкції про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 08.10.1998 року № 53/5 надання висновку судово-почеркознавчої експертизи є неможливим /а.с. 78/.
Ухвалою судді Кілійського районного суду Одеської області зупинене провадження у справі поновлено, призначено справу до розгляду в судовому засіданні з викликом сторін.
Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи у його відсутність, заявлені вимоги підтримав у повному обсязі.
Беручи до уваги, що відповідач ОСОБА_2 належним чином повідомлений про строк подання відзиву та не подав відзив, а також не з`явився в судові засідання по справі, суд ухвалює заочне рішення по справі.
На підставі письмової заяви позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи без фіксації ходу судового засідання звукозаписувальним технічним засобом, що відповідає положенням ст. ст. 223, 247, 280 ЦПК України.
Вивчивши доводи позивача, викладені в позовній заяві, дослідивши надані письмові докази, судом встановлено наступні юридичні факти та відповідні їм правовідносини.
Однією з засад цивільного законодавства України, відповідно до п.п. 3, 5, 6 ст. 3 ЦК України є: свобода договору; судовий захист цивільного права та інтересу; справедливість, добросовісність та розумність.
При цьому, згідно з ч. 1 ст. 12 ЦК України особа здійснює свої цивільні права вільно, на власний розсуд.
Відповідно до ст. 1046 ЦК України договір позики - це угода, за якою одна особа (позикодавець) передає іншій особі (позичальникові) безоплатно або за певну винагороду у власність гроші або речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або рівну кількість речей того ж роду і якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або з інших речей, визначених родовими ознаками.
Відповідно до ст.1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподаткованого мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.
Борговим документом, що підтверджує укладання договору позики між відповідачем та позивачем є розписки, які посвідчують передання йому визначеної грошової суми. Таким чином, так як договір позики це односторонній договір, то у відповідача виник обов`язок повернути позикодавцю грошові кошти у такій самій сумі, відповідно до ст. 1049 ЦК України.
Письмова форма договору позики через його реальний характер є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Після укладення цього договору всі обов`язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми.
Відповідно до правової позиції, висловленої Верховним Судом України у постанові від 11 листопада 2015 року у справі № 6-1967цс15, та правової позиції Верховного Суду у постановах від 10 грудня 2018 року у справі № 319/1669/16, від 08 липня 2019 року у справі № 524/4946/16, від 12 вересня 2019 року у справі № 604/1038/16 розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми.
У ст. ст. 525, 526 ЦК України визначено, що зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору і одностороння відмова від зобов`язання не допускається.
Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором.
Частиною 1 ст. 610 ЦК України визначено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Частиною 1 ст. 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.
Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання (ч. 1 ст. 625 ЦК України).
У відповідності із ст. 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору.
Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.
Відповідно ст.ст. 76, 80, 229 ЦПК України предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення, або мають інше значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Це положення є одним із основних принципів цивільного судочинства - принципу змагальності. Матеріально-правовий зміст обов`язку подавати докази полягає в тому, що у випадку його невиконання суб`єктом доказування і неможливості отримання доказів суд має право визнати факт, на який посилалася заінтересована сторона, неіснуючим, чи навпаки, як це має місце при використанні принципу змагальності, існуючим, якщо інше не доказано другою стороною.
Дослідивши надані позивачем на підтвердження укладеного з відповідачем договору позики докази, враховуючи, що відповідач ухилився як від проведення призначеної за клопотанням його представника судової почеркознавчої експертизи за розпискою від 07.11.2013 року, так і не проявляв зацікавленості у вирішенні спору, не з`являючись у судові засідання, окрім того будь-яких доказів, які б свідчили про відсутність договірних відносин з позивачем, окрім власних заяв, відповідач суду не надав, суд вважає обґрунтованими вимоги позивача, у зв`язку з чим, приходить до висновку про задоволення позову.
Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України із відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати в сумі сплаченого судового збору.
На підставі ст. ст. 3, 12, 15, 16, 202-204, 207, 230, 546-551, 610, 611, 624, 626-629, 631, 1046-1049 ЦК України, керуючись ст. ст. 2, 6-13, 81, 89, 141, 258, 264-265, 268, 280-282 ЦПК України, суд
Позов - задовольнити.
Рішення може бути оскаржено до Одеського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Згідно ст. 284 ЦПК України заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за

письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя Кілійського районного суду О. А. Маслеников