Справа № 597/780/22
Провадження №2/597/191/2022
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"13" вересня 2022 р. Заліщицький районний суд Тернопільської області

в складі: судді Шевчук В.М.

за участі секретаря судового засідання Николайчук З.М.

позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

відповідачки ОСОБА_3

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду в місті Заліщики цивільну справу в порядку загального позовного провадження за позовом адвоката Данильчука Назарія Богдановича в інтересах ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визначення частки померлого у праві спільної сумісної власності на земельну ділянку та визнання в порядку спадкування права власності на 1/4 частини земельної ділянки

В С Т А Н О В И В:

До суду надійшла позовна заява адвоката Данильчука Назарія Богдановича в інтересах ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визначення частки померлого у праві спільної сумісної власності на земельну ділянку та визнання в порядку спадкування права власності на 1/4 частини земельної ділянки, в якій представник позивача просить визначити частку померлого у праві спільної сумісної власності на земельну ділянку та визнати за позивачем право власності в порядку спадкування на майно ОСОБА_5 .

В обґрунтування своїх вимог представник позивача посилається на те, що після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 відкрилася спадщина на 1/4 частини земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), площею 0,25 га, вартістю 68256 гривень 25 копійок, яка знаходиться в АДРЕСА_1 , з кадастровим номером :02:001:1011, реєстраційний номер 220, однак вищевказана земельна ділянка перебуває у спільній сумісній власності ОСОБА_5 , ОСОБА_1 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 без визначення часток у цьому майні. Через відсутність визначення розміру часток кожного із співвласників позивач не може оформити спадкових прав в нотаріальному порядку, а тому змушений звернутися до суду.

Позивач ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_2 у підготовчому судовому засіданні позовні вимоги підтримали у повному обсязі та просять суд їх задоволити.

Відповідачка ОСОБА_3 у підготовчому судовому засіданні позовні вимоги визнала повністю та просила суд їх задовольнити.

Відповідачка ОСОБА_4 у підготовче судове засідання не з`явилася, однак від неї надійшла письмова заява, в якій вона просить суд справу розглядати за її відсутності, позовні вимоги визнає повністю.

Заслухавши пояснення позивача ОСОБА_1 , представника позивача ОСОБА_2 , відповідачки ОСОБА_3 , дослідивши матеріали цивільної справи у їх сукупності та взаємозв`язку, суд встановив наступні обставини справи та відповідні до них правовідносини.

Відповідно до ст.1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини.

Відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 від 22.04.1978 року позивач є спадкоємцем першої черги за законом після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 згідно свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2 від 25.08.2022 року його батька ОСОБА_5 . Відповідачі ОСОБА_3 та ОСОБА_4 також є спадкоємцями першої черги за законом після смерті ОСОБА_5 , інших спадкоємців немає.

Після смерті ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , відкрилася спадщина на 1/4 частину земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), площею 0,25 га, вартістю 68256 гривень 25 копійок, що знаходиться в АДРЕСА_1 , яка перебуває у спільній сумісній власності ОСОБА_5 , ОСОБА_1 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , що стверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 78458086 від 19.01.2017 року.

Статею 1218 ЦПК України визначено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцю на момент відкриття спадщини і не припинились внаслідок його смерті.

Листом приватного нотаріуса Чортківського районнного нотаріального округу Тернопільської області Ткачука С.О. №125/02-14 від 13.07.2022 року позивачу ОСОБА_1 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на земельну ділянку, площею 0,25 га, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , оскільки правовстановлюючим документом встановлено, що земельна ділянка є об`єктом спільної сумісної власності, свідоцтво про право власності на вищевказану земельну ділянку видано без визначення розміру часток кожного із співвласників.

Проаналізувавши в сукупності досліджені докази, встановлені ними обставини та визначені відповідно до них правовідносини сторін, суд приходить до переконання, що позовні вимоги підлягають до задоволення.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Згідно зі ст.10 ЦПК України суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно доКонституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Вимогами ст.12 ЦПК України визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст.41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.

Згідно ч.1 ст.319 Цивільного кодексу України (далі-ЦК України) власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Відповідно до ч.1 ст.125 Земельного кодексу України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

Частиною 1 ст.86 Земельного кодексу України передбачено, що земельна ділянка може знаходитись у спільній власності з визначенням частки кожного з учасників спільної власності (спільна часткова власність) або без визначення часток учасників спільної власності (спільна сумісна власність).

Відповідно до положень ст.89 Земельного кодексу України земельна ділянка може належати на праві спільної сумісної власності лише громадянам, якщо інше не встановлено законом. У спільній сумісній власності перебувають земельні ділянки: подружжя; членів фермерського господарства, якщо інше не передбачено угодою між ними; співвласників жилого будинку; співвласників багатоквартирного будинку. Володіння, користування та розпорядження земельною ділянкою спільної сумісної власності здійснюються за договором або законом.

Згідно ч.4-5 ст.89 Земельного кодексу України співвласники земельної ділянки, що перебуває у спільній сумісній власності, мають право на її поділ або на виділення з неї окремої частки, крім випадків, установлених законом. Поділ земельної ділянки, яка є у спільній сумісній власності, з виділенням частки співвласника, може бути здійснено за умови попереднього визначення розміру земельних часток, які є рівними, якщо інше не передбачено законом або не встановлено судом.

У частині 1 статті 355 ЦК України наведено загальне визначення поняття права спільної власності, яке стосується тих випадків, коли майно належить на праві власності не одній, а кільком особам (суб`єктам права власності) одночасно. У такому разі між вказаними суб`єктами виникає спільна власність. Право спільної власності - це право двох чи більше осіб на один об`єкт (на одну річ або сукупність речей).

При цьому, відповідно до положень ст.368 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю.

Головною ознакою сумісної власності як різновиду права спільної власності є факт відсутності існування в об`єкті власності ідеальних часток кожного із співвласників, які б давали можливість виявити обсяг їх прав за наявності бажання одержати конкретну частину у спільному майні та розпорядитися нею.

Разом з тим, відповідно до ст.370 ЦК України, співвласники мають право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності, крім випадків, установлених законом. У разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду.

При цьому, відповідно до роз`яснень, які містяться у п.12 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 Про судову практику у справах про спадкування від 30 травня 2008 року визначено, що за загальними правилами частини другої статті 372 ЦК України при поділі майна, що є у спільній сумісній власності, за рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення. У разі смерті співвласника приватизованого будинку (квартири) частки кожного із співвласників у праві спільної власності є рівними, якщо інше не було встановлено договором між ними (частина друга статті 370, частина друга статті 372 ЦК). Частка померлого співвласника не може бути змінена за рішенням суду. Для оформлення права на спадщину закон не вимагає рішення суду про визначення частки спадкодавця.

У разі відмови нотаріуса видати свідоцтво про право на спадщину спадкоємцеві учасники спільної сумісної власності мають право звернутися з позовом про визначення частки майна, належної померлому на праві спільної сумісної власності.

Згідно п.5 постанови Пленуму Верховного суду України від 22 грудня 1995 року №20 Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності, частка учасника спільної сумісної власності визначається при поділі майна, виділі частки з спільного майна, зверненні стягнення на майно учасника спільної власності за його боргами, відкритті після нього спадщини. При відсутності доказів про те, що участь когось з учасників спільної сумісної власності (крім сумісної власності подружжя) у надбанні майна була більшою або меншою - частки визначаються рівними.

Судом не встановлено підстав для відхилення від рівності часток сторін у праві спільної сумісної власності.

Крім того, статтею 372 Цивільного кодексу України передбачено, що майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється.

Оскільки, між померлим ОСОБА_5 та іншими співвласниками зазначеного майна ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 не здійснювався поділ земельної ділянки у будь-якій формі, передбаченій чинним законодавством, то при визначені ідеальних часток кожного із співвласників необхідно визначити, що померлому ОСОБА_5 , ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 належить по 1/4 частини земельної ділянки.

Отже, до складу спадщини за законом після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 входить 1/4 частини земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), площею 0,25 га, яка знаходиться в АДРЕСА_1 , з кадастровим номером :02:001:1011, реєстраційний номер 220.

Відповідно до ст.1216 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців).

В силу ч.1 ст.1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою.

Статтею 1217 ЦК України визначено, що спадкування здійснюється за заповітом та за законом.

Судом установлено, що позивач ОСОБА_1 у встановлений законом строк прийняв спадщину після смерті ОСОБА_5 , оскільки був зареєстрований та проживав разом із ОСОБА_5 на момент його смерті за адресою: АДРЕСА_1 , що стверджується довідкою виконавчого комітету Заліщицької міської ради Тернопільської області № 19-15/301 від 18.07.2022 року.

Відповідно до ч.1 ст.81 Земельного кодексу України, громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі: придбання за договором купівлі - продажу, оренди, дарування, міни, іншими цивільно-правовими угодами; безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності; приватизації земельних ділянок, що були раніше надані їм у користування; прийняття спадщини; виділення в натурі (на місцевості) належної їм земельної частки (паю).

Відповідно із ст.1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення.

Відповідно до ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Власник майна, як це передбачає ст.392 ЦК України, може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвічує його право власності.

Вирішуючи дані позовні вимоги, суд виходить із того, що дані правовідносини є спадковими, а позивач позбавлений права на нотаріальне оформлення своїх спадкових прав, тому його право підлягає захисту в судовому порядку, шляхом його визнання відповідно до вимог положень п.1 ч.2 ст.16 ЦК України.

Відповідно до ч.3 ст.200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем.

Згідно ч.4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Аналізуючи в сукупності досліджені докази, встановлені ними обставини та визначені відповідно до них правовідносини сторін, враховуючи вимоги закону, які до них застосовуються, беручи до уваги визнання позову відповідачками, які не суперечать закону та не порушують прав, свобод чи інтересів інших осіб, суд приходить до переконання, що позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню, оскільки зазначені позивачем та його представником обставини унеможливлюють іншим способом захистити права та інтереси позивача.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат по справі, суд вважає, що їх слід покласти на сторони в понесених ними розмірах.

Керуючись ст.ст.10, 11, 76, 141, 197, 200, 206, 258-259, 263-265, 268, 272, 273, ч.1 ст.354 Цивільного процесуального кодексу України, ст.ст.16, 328, 355, 368, 370, 372, 392, 1218, 1220, 1222, 1223, 1268 Цивільного кодексу України, ст.ст.81, 86, 89, 125 Земельного кодексу України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позов адвоката Данильчука Назарія Богдановича в інтересах ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визначення частки померлого у праві спільної сумісної власності на земельну ділянку та визнання в порядку спадкування права власності на 1/4 частини земельної ділянки задовольнити повністю.

Визначити частку померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 у розмірі 1/4 частини в спільній сумісній власності на земельну ділянку з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), площею 0,25 га, вартістю 68256 (шістдесят вісім тисяч двісті п`ятдесят шість) гривень 25 копійок, яка знаходиться в АДРЕСА_1 , з кадастровим номером :02:001:1011, реєстраційний номер 220.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_3 , жителем АДРЕСА_1 , право власності на спадкове майно: 1/4 частину земельної ділянки з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), площею 0,25 га, вартістю 68256 (шістдесят вісім тисяч двісті п`ятдесят шість) гривень 25 копійок, що знаходиться в АДРЕСА_1 , з кадастровим номером :02:001:1011, реєстраційний номер 220, після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 .

Судові витрати по справі покласти на сторони в понесених ними розмірах.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга до Тернопільського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне рішення складено 21.09.2022 року.

Повне найменування сторін:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , фактичне місце проживання: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 .

Відповідачка: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , фактичне місце проживання: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_4 .

Відповідачка: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , фактичне місце проживання: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_5 .

Суддя Валентина ШЕВЧУК