Постанова

Іменем України

Єдиний унікальний номер справи 364/788/21
Номер провадження 22-ц/824/9352/2022
Головуючий у суді першої інстанції О.В. Ткаченко
Суддя - доповідач у суді апеляційної інстанції Л.Д. Поливач
21 вересня 2022 року місто Київ

Справа №364/788/21

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

головуючого - Поливач Л.Д. (суддя - доповідач),

суддів Стрижеуса А.М., Шкоріної О.І.

секретар судового засідання Сіра Ю.М.

сторони

позивач ОСОБА_1

відповідач ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1

на додаткове рішення Володарського районного суду Київської області від 23 червня 2022 року, ухваленеу складі судді Ткаченко О.В., в приміщенні Володарського районного суду Київської області, -

в с т а н о в и в :

У вересні 16.09.2021 ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом, уточненим у подальшому, до ОСОБА_2 про визнання майна спільною сумісною власністю та поділ майна подружжя, мотивованим тим, що він перебував у шлюбі з відповідчем з 29.09.2018 по 06.04.2021. За час шлюбу відповідач була зареєстрована як фізична особа-підприємець та здійснювала підприємницьку діяльність за спільні сімейні кошти. Позивач зазначив, що не знав про стан підприємницької діяльності дружини та остання повідомляла, що підприємницька діяльність не принесла жодного доходу, що стало підставою для її припинення. Однак згідно даних декларації про дохід від зайняття підприємницькою діяльністю відповідача, її дохід становив 953 645,00 грн. Окрім того, у розпорядженні відповідача перебували грошові кошти в сумі 300 000,00 грн та 25 000,00 євро, про наявність яких позивачу стало відомо лише з відкритого доступу до Єдиного державного реєстру декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування. А також позивач вказав, що з ухвали Володарського районного суду Київської області йому стало відомо, що за 2019 - 2020 роки розмір доходів ОСОБА_3 становить 3 478 543,12 грн.

З урахуванням викладеного позивач просив суд визнати спільною сумісною власністю подружжя грошові кошти в сумі 3 478 543,12 грн та стягнути з відповідача в порядку поділу спільного майна подружжя 1 739 271,50 грн.

Рішенням Володарського районного суду Київської області від 16 червня 2022 року відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання майна спільною сумісною власністю та поділ майна подружжя.

Додатковим рішенням Володарського районного суду Київської області від 23 червня 2022 року задоволено заяву ОСОБА_2 про ухвалення додаткового рішення про стягнення витрат на правоничу допомогу.Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судові витрати на правничу допомогу в розмірі 25 000,00 грн.

Не погоджуючись з додатковим рішенням суду ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування обставин справи, невідповідність висновків суду при вирішенні питання щодо розподілу судових витрат, понесених відповідачем на професійну правничу допомогу, просить змінити додаткове рішення суду, стягнути з ОСОБА_1 на користь відповідача судові витрати, понесені на професійну правничу допомогу в суді першої інстанції у розмірі 5 000,00 грн.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначено, що покладаючи на позивача обов`язок по компенсації відповідачу витрат на правничу допомогу у розмірі 25 000, 00 грн суд першої інстанції не врахував, що розмір цих витрат є неспівмірним із складністю справи та виконаною адвокатами роботою, часом витраченим на виконання робіт та обсягом надання адвокатами послуг. Апелянт вважає такі витрати на правничу допомогу є загалом недоцільними, необов`язковими, завищеними, а тому просить зменшити їх з 25 000,00 грн до 5 000,00 грн. Такий розмір витрат на професійну правничу допомогу вважає достатнім та таким, що відповідає критерію розумності та є співмірним з його майновим станом, оскільки він не має постійного заробітку та місця роботи, його дохід мінливий та нестабільний. Крім цього він ще сплачує аліменти на утримання дочки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на виконання судового рішення. Зазначив, що не зміг подати до суду першої інстанції будь -яких заперечень з приводу неспівмірності витрат відповідача на правничу допомогу, оскільки додаткове рішення ухвалене судом на наступний день після його надходження до суду.

У судовому засіданні суду апеляційної інстанції представник позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_5 підтримав апеляційну скаргу, просив задовольнии її з викладених підстав.

Відповідач ОСОБА_2 та її представник Войтюк О.В. , будучи належним чином повідомленими про час та дату розгляду справи, у судове засідання апеляційної інстанції не з`явилися. Будь - яких заяв чи клопотань станом на день та час розгляду справи до апеляційного суду від них не надходило.

У відзиві на апеляційну скаргу позивача відповідачем зазначено, що представниками АО «Адвокатус» було надано їй ряд послуг і робіт щодо проведення правового аналізу та позиції по цій справі, що підтверджується договором, актом приймання - передачі, доказами понесення відповідачем витрат саме у заявленому розмірі. Натомість подана позивачем апеляційна скарга не містить жодного доказу стосовно завищення вартості надання таких послуг та їх неспівмірності, а тому відповідач вважає відсутніми підстави для зменшення розміру стягнутих судом витрат на правничу допомогу. Також просить стягнути з позивача на свою користь понесені нею витрати на правничу допомогу у суді апеляційної інстанції у розмірі 10 669,00 грн, на підтвердження чого надала докази.

Суд апеляційної інстанції вважав за можливе розглянути справу за відсутності відповідача та її представника, з урахуванням вимог ч. 2 ст. 372 ЦПК України, оскільки їх неявка в судове засідання не унеможливлює встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення питання про розподіл судових витрат на професійну правничу допомогу та не перешкоджає розгляду справи.

Відповідно до частин другої та четвертої статті 263 ЦПК України законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог та заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно із частинами першою та другою статті 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. При ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог.

Відповідно до частин першої та другої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Заслухавши доповідь судді - доповідача, пояснення представника позивача ОСОБА_5, перевіривши доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість судового рішення в межах апеляційного оскарження, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Так, відповідно до пунктів 1, 2, 4, 5, 6, 12 частини третьої статті 2 ЦПК України основними засадами (принципами) цивільного судочинства є, зокрема, верховенство права; повага до честі і гідності, рівність усіх учасників судового процесу перед законом та судом; змагальність сторін; диспозитивність; пропорційність; відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення.

Зі змісту статей 10, 11, 12, 13 ЦПК України в узагальненому вигляді, при вирішенні цивільного спору, у тому числі і при вирішенні питання щодо розподілу судових витрат, суд керується Конституцією України, законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, застосовує інші правові акти, враховує завдання цивільного судочинства, забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами, особливості предмета спору та ціну позову, складність справи, її значення для сторін та час, необхідний для розгляду справи, покладення доведення обставин, які мають значення для справи, саме сторонами, права яких є рівними, як і покладення саме на кожну сторону ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій та з урахуванням меж заявлених вимог та заперечень та обсягу поданих доказів.

Так, відповідно до статті 59 Конституції України кожен має право на професійну правничу допомогу. У випадках, передбачених законом, ця допомога надається безоплатно. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Згідно до положень частини першої, пунктів 1, 4 частини третьої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (пункт 268) (рішення від 23 січня 2014 року у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України»).

У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Згідно з положеннями частин першої-п`ятої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Таким чином, склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), розрахунок наданих послуг, документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).

Так, із матеріалів справи вбачається, що професійну правничу допомогу позивачу надавало Адвокатське обєднання «Адвокатус», що підтверджується договором про надання правової (правничої) допомоги №26/04/21 від 26.04.2021, укладеним між Адвокатським обєднанням «Адвокатус» та ОСОБА_3 . Надання Адвокатським обєднанням «Адвокатус» правової (правничої) допомоги ОСОБА_3 згідно договору є оплатним, що сторони узгодили п. 4 Договору та додатковою угодою №6 до договору про надання правової (правничої) допомоги №26/04/21 від 26.04.2021, укладеною між сторонами 20.06.2022. Інтереси відповідача ОСОБА_2 у суді представляли адвокат Самойленко П.М. згідно ордеру серії АА №0014417, виданого Адвокатським обєднанням «Адвокатус» (а.с.50, т. І), ордеру серії АА №0019311, виданого Адвокатським обєднанням «Адвокатус» (а.с.227, т. ІІ) та адвокат Войтюк О.В. згідно ордеру серії АА №1214669, виданого Адвокатським обєднанням «Адвокатус» (а.с.228, т.ІІ).

Клопотання про розподіл судових витрат подано стороною позивача 22.06.2022. До клопотання додано додаткову угоду №6 акт приймання - передачі правової (правничої) допомоги до договору про надання правової (правничої) допомоги №26/04/21 від 26.04.2021, докази сплати грошових коштів за надання правової (правничої) допомоги - квитанцію до прибуткового касового ордера №26/04/21 від 20.06.2022 (а.с.263-265, т.ІІ)

Також до клопотання додано докази його направлення позивачу (а.с. 265, т.ІІ).

Так, при розгляді справи судом учасники справи викладають свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення, міркування щодо процесуальних питань у заявах та клопотаннях, а також запереченнях проти заяв і клопотань (частина перша статті 182 ЦПК України).

Тобто саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони.

Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Принцип змагальності знайшов свої втілення, зокрема, у положеннях частин п`ятої та шостої статті 137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявність підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності».

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Проте жодних заяв чи клопотань про зменшення заявлених ОСОБА_2 витрат на професійну правничу допомогу ОСОБА_1 до суду першої інстанції не подавав, що підтверджується матеріалами справи та визнається позивачем.

Доводи апеляційної скарги про те, що позивач з об`єктивних причин не міг подати клопотання про зменшення заявленого відповідачем розміру витрат на правничу допомогу, оскільки про остаточну суму таких витрат йому стало відомо вже після ухвалення судом додаткового рішення, колегія суддів оцінює критично, з огляду на таке.

Із матеріалів справи вбачається, що 15.12.2021 відповідачем було подано відзив на позовну заяву, у якому ОСОБА_2 просила покласти на позивача понесені неї судові витрати, зокрема витрати на правничу допомогу, зазначивши, що очікує понести їх у розмірі 25 000,00 грн (а.с. 153-156, т.І). До відзиву додано докази його направлення позивачу (а.с. 267, т.І).

Також із матеріалів справи вбачається, що позивач та його представник були присутніми у судових засіданнях, ознайомлювалися іх матеріалами справи, заявляли клопотання про витребування доказів, збільшення позовних вимог, відкладення розгляду справи тощо. При цьому жодних заяв чи клопотань щодо своєї позиції з приводу заявленого відповідачем клопотання про покладення на позивача витрат на правничу допомогу у розмірі 25 000,00 грн, який вона очікувала понести у зв'язку із розглядом судом першої інстанції цієї справи чи клопотання про зменшення такого розміру витрат на правничу допомогу сторона позивача суду не заявляла.

Отже, будучи обізнаними про намір відповідача, у разі відмови у задоволенні позову, покласти на позивача понесені витрати на правничу допомогу у зазначеному нею попередньому розмірі 25 000,00 грн, який ОСОБА_1 вважає завищеним, останній жодних клопотань щодо незгоди із заявленим відповідачем попереднім розміром витрат на правничу допомогу суду не заявляв. Будь - яких заперечень з цього приводу не висловлював. При цьому заявлений відповідачем попередній розмір витрат на правничу домопогу за результатами розгляду судом справи по суті спору фактично не змінився.

Безпідставними є доводи апеляційної скарги у тому, що суд ухвалив додаткове рішення без участі сторін (їх представників), чим позбавив позивача подати клопотання про зменшення розміру витрат на правничу допомогу, оскільки суд ухвалив додаткове рішення у відповідності до вимог частини третьої статті 270 ЦПК України та не вбачав необхідності викликати учасників справи для розгляду заяви відповідача про ухвалення додаткового рішення.

Відтак посилання позивача про позбавлення його права на подачу клопотання про зменшення розміру витрат на правничу допомогу, заявлених відповідачем, колегія суддів відхиляє як необґрунтовані та такі, що повністю спростовуються наведеним вище. Такі посилання ОСОБА_1 є хибним тлумаченням норм закону.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У пунктах 34-47 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц зазначено, що обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Крім того, у постанові Верховного Суду від 20 січня 2021 року у справі №750/2055/20 вказано, що саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони. Принцип змагальності знайшов свої втілення, зокрема, у положеннях частин п`ятої та шостої статті 137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявність підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності.

Наведене узгоджується з правовими висновками, викладеними в постановах Верховного Суду від 25 травня 2021 року у справі № 465/3458/15-ц, від 09 листопада 2021 року у справі № 759/14346/16.

Отже, будучи обізнаним про намір відповідача стягнути з позивача витрати на правничу допомогу, які вона очікувала понести у розмірі 25 000,00 грн, про що достеменно було відомо ОСОБА_1 та його представнику ОСОБА_5 , останні не вчинили будь - яких дій щодо заперечення заявленого відповідачем клопотання, не скористалися своїм правом на подачу заяви про зменшення заявлених відповідачем витрат на професійну правничу допомогу, а тому суд першої інстанції, відмовивши у задоволенні позову ОСОБА_1 , при вирішенні питання про розподіл судових витрат, дійшов законного та обгрнутованого висновку про наявність підстав для покладення на позивача понесених відповідачем витрат на професійну правничу допомогу у заявленому нею розмірі.

Понесення відповідачем витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 25 194,00 грн повністю підтверджується наявною у матеріалах справи квитанцією №26/04/21 від 20.06.2022 (а.с.264, т.ІІ), а тому доводи апеляційної скарги в цій частині колегія суддів оцінює критично.

Безпідставним є і аргументи апеляційної скарги щодо неспівмірності понесених відповідачем судових витрат на правничу допомогу, виходячи з наступного.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

З аналізу частини третьої статті 141 ЦПК України можна виділити такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи.

Із матеріалів справи вбачається, що вона перебуває у провадженні суду з вересня 2021 року. Згідно додаткової угоди №6 акту приймання - передачі правової (правничої) допомоги до договору про надання правової допомоги за №26/04/21 від 26.04.2021, складеної 20.06.2020 Адвокатське обєднання «Адвокатус» надало ОСОБА_3 правову (правничу) допомогу: вивчення матеріалів позовної заяви, написання відзиву на позовну заяву, написання та подача інших заяв та клопотань, участь у судових засіданнях. Всього 13 годин робіт. Загальна вартість робіт (послуг) склала 25 194,00 грн, що детально відображено в угоді ( а.с.265, т.ІІ).

Укладання та підписання сторонами додаткових угод свідчить про пролангацію договора про надання відповідачці правничої допомоги, а тому посилання представника позивача на закінчення строку дії цього договору, суд оцінює критично та не бере до уваги при перегляді справи в частині ухвалення додаткового рішення.

Так, при застосуванні критерію співмірності витрат на оплату послуг адвоката суд користується досить широким розсудом, який, тим не менш, повинен ґрунтуватися на критеріях, визначених у частині 4 статті 137 ЦПК України. Ці критерії суд застосовує за наявності наданих стороною, яка вказує на неспівмірність витрат, доказів та обґрунтування невідповідності заявлених витрат цим критеріям.

Саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 19 лютого 2020 року у справі №755/9215/15-ц вказала на виключення ініціативи суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони.

Зазначений підхід до вирішення питання зменшення витрат на правничу допомогу знайшов своє відображення і в постановах Верховного Суду від 02 жовтня 2019 року (справа №815/1479/18), від 15 липня 2020 року (справа №640/10548/19), від 21 січня 2021 року (справа № 280/2635/20).

Проте всупереч вищенаведеним нормам права та правовим висновкам Верховного Суду, позивачем не надано жодного доказу на підтвердження неспівмірності витрат на правничу допомогу, понесених відповідачем у даній справі.

Натомість заявником документально доведено розмір витрат на професійну правничу допомогу, понесених у зв`язку із розглядом справи у суді першої інстанції. ОСОБА_1 не подавав до суду клопотання про зменшення витрат на правничу допомогу, а тому відсутні правові підстави для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, стягнутого судом першої інстанції з позивача на користь відповідача.

Посилання позивача як на підставу зменшення розміру витрат на правничу допомогу на його незадовільний майновий стан і на відсутність постійного заробітку колегія суддів відхиляє як необґрунтовані, оскільки позивач не надав суду належних та допустимих доказів щодо поважності причин неперебування його у трудових відносинах. Сплата позивачем аліментів на утримання дитини також не підтверджена належними та допустимими доказами, оскільки копія судового наказу свідчить про наявність у позивача обов'язку сплачувати аліменти на утримання дитини і не свідчить про те, що позивач дійсно виконує цей свій обовязок, а тому зазначена позивачем обставина не може слугувати підставою для зменшення розміру судових витрат понесених відповідачкою.

Звертаючись до суду із даним позовом позивач усвідомлював наслідки вчинення ним відповідних дій, а стягнення витрат на правничу допомогу є не лише компенсацією стороні на користь якої ухвалено судове рішення понесених нею витрат, але й у певному сенсі має спонукати іншу сторону утримуватися від подання безпідставних заяв, скарг, вчинення незаконних дій, що порушують права та інтереси інших осіб. При цьому колегія суддів зауважує, що рішення суду, ухвалене за результатами розгляду справи про суті спору, яким відмовлено ОСОБА_1 у задоволенні позову, останнім не оскаржувалося в апеляційному порядку.

Отже, суд першої інстанції, з огляду на умови договору про надання правової (правничої) допомоги, враховуючи складання і підписання адвокатами Адвокатського обєднання «Адвокатус» всіх процесуальних документів від імені та в інтересах відповідача, загальним обсягом робіт проведених адвокатами, ураховуючи, що справа перебуває у провадженні суду із вересня 2021 року та має важливе та вирішальне значення для сторони відповідача, дійшов правильного висновку, що в даній конкретній справі витрати на правову допомогу в сумі 25 000,00 грн відповідають роботі проведеній адвокатами, ціні позову, вони є реальними та підтверджуються належними доказами. Підстави для зменшення їх розміру відсутні.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Інші доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження при апеляційному перегляді оскаржуваного судового рішення, такі доводи є безпідставними та такими, що не можуть вплинути на правильність висновків суду щодо вирішення питання про розподіл судових витрат на професійну правничу допомогу.

Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів приходить до висновку, що додаткове рішення суду першої інстанції відповідає вимогам матеріального та процесуального закону. Підстав для його зміни з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, колегія не знаходить.

Зважаючи на викладене, суд апеляційної інстанції додаткове рішення суду першої інстанції залишає без змін, а апеляційну скаргу позивача без задоволення.

Щодо розподілу судових витрат, пов`язаних із розглядом справи у суді апеляційної інстанції, колегія суддів зазначає наступне.

Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи (частина перша статті 133 ЦПК України).

Пунктом 1 частини третьої статті 133 ЦПК України передбачено, що до витрат пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно з частинами першою та другою. статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

При вирішенні питання про розподіл судових витрат, суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на правову допомогу або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені частинами п`ятою, шостою, сьомою статті 141 ЦПК України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу.

Відповідно до частини восьмої статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Як вбачається із матеріалів справи, на підтвердження понесених відповідачем витрат на правничу допомогу у зв`язку із переглядом апеляційним судом цієї справи ОСОБА_2 надала суду додаткову угоду №7 акт приймання- передачі правової (правничої) допомоги до договору про надання правової (правничої) допомоги №26/04/21 від 26.04.2021, квитанцію до прибуткового касового ордера №26/04/21 від 27.08.2022 на суму 10 669,00 грн.

Згідно додаткової угоди №7 адвокатом Адвокатського обєднання «Адвокатус» було витрачено одну годину на вивчення матеріалів апеляційної скарги, чотири години на написання відзиву на апеляційну скаргу. Загальна вартість надання вказаних послуг становить 10 669,00 грн

Матеріалами справи підтверджується, що ОСОБА_1 отримав відзив відповідача на апеляційну скаргу із доданими до нього документами, що підтверджується трекінгом Укрпошти - 690 (а.с.40, т.ІІІ). Своїм правом на подачу клопотання про зменшення заявлених відповідачем витрат на правничу допомогу позивач не скористався. У судовому засіданні суду апеляційної інстанції представник позивача ОСОБА_5 також не заявляв клопотання про зменшення заявлених відповідачем витрат на правничу допомогу, понесених у зв'язку із подачею позивачем апеляційної скарги.

З урахуванням зазначеного, суд вважає, що понесені відповідачем витрати на правничу допомогу у зв`язку із переглядом справи в апеляційному суді підлягають стягненню з позивача на користь відповідача у розмірі 10 669,00 грн, який відповідає критеріям розумності, є співмірним із складністю справи, обсягом виконаних адвокатом робіт та наданих послуг, а також підтверджується квитанцією про їх сплату Адвокатському об`єднанню.

Керуючись ст. ст. 367, 368, п.1 ч.1 ст. 374, ст.ст. 375, 381-384, 386, 389 ЦПК України,-

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Додаткове рішення Володарського районного суду Київської області від 23 червня 2022 року залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_2 ) судові витрати на правничу допомогу у сумі 10 669 (десять тисяч шістсот шістдесят дев`ять) грн 00 коп.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повна постанова складена 23 вересня 2022 року.

Судді

Л.Д. Поливач

А.М. Стрижеус

О.І. Шкоріна