Справа № 139/419/22
Провадження № 2/139/118/22
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

26 вересня 2022 року Мурованокуриловецький районний суд Вінницької області в складі: головуючого - судді Тучинської Н.В.,

розглянувши в смт Муровані Курилівці у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін справу за позовом Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

в с т а н о в и в:

11 серпня 2022 року Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» звернулося з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позовна заява мотивована наступним: Сторони перебувають у договірних правовідносинах на підставі анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг без номера від 27 липня 2010 року. Відповідно до умов договору, позивач надав відповідачеві кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку. Банк належним чином виконав свої зобов`язання. Відповідач своє зобов`язання по щомісячному платежу для погашення заборгованості по кредиту належним чином не виконує, внаслідок чого станом на 14 червня 2022 року у ОСОБА_1 утворилася заборгованість перед Банком за кредитом на загальну суму 34 151 гривня 02 копійки, в тому числі: 33 646 гривень 31 копійка - заборгованість за простроченим тілом кредиту і 504 гривні 71 копійка - заборгованість за простроченими відсотками.

Банк просив стягнути із ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором, що утворилася станом на 14 червня 2022 року, в розмірі 34 51 гривня 02 копійки та судові витрати у розмірі 2481 гривня (як сплачений при зверненні до суду судовий збір).

Разом з позовом позивач подав до суду заяву про отримання процесуальних документів в електронному вигляді (а.с. 5), клопотання про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження (а.с. 6) та за відсутності позивача (а.с. 82).

На виконання вимог ч. 6 ст. 187 ЦПК України, 22 серпня 2022 року судом було отримано інформацію про зареєстроване місце проживання відповідача в смт Муровані Курилівці Вінницької області (а.с. 86).

Ухвалою від 22 серпня 2022 року позовну заяву прийнято до розгляду Мурованокуриловецьким районним судом та відкрито провадження у справі (а.с. 87). Цією ж ухвалою прийнято рішення про розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження, а відповідачу встановлено строк в 15 днів з дня вручення ухвали для подання відзиву на позов чи для подання клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін.

Поштове відправлення із ухвалою про відкриття провадження та додатками до неї було направлено відповідачу 22 серпня 2022 року та отримано нею особисто 26 серпня 2022 року (а.с. 89).

08 вересня 2022 року відповідач подала до суду відзив на позовну заяву (а.с. 90-94). у якому позовні вимоги не визнала та просила відмовити у задоволенні позовних вимог, зазначивши, що щомісяця сплачує кошти відповідно до умов отриманого кредиту, а також на підставі поданої до Банку заяви про автоматичне списання коштів для погашення простроченої заборгованості, що стверджується випискою з рахунку (а.с. 95-98). Тому, залишок несплачених нею коштів становить 27 782 гривні 60 копійок, що стверджується відповідною довідкою АТ КБ «ПриватБанк» № UV301OROO0BPQ6S1 від 26 серпня 2022 року (а.с. 99).

Суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі (ст. 275 ЦПК України); розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться (ч. 2 ст. 279 ЦПК України).

За наведених вище обставин та положень цивільного процесуального законодавства, суд вважає за можливе розглянути справу за наявними у ній матеріалами, оскільки при підготовці справи до розгляду дотримано вимоги ЦПК України щодо належного повідомлення сторін у справі про розгляд справи.

За приписами ч. 5 ст. 279 ЦПК України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.

У зв`язку з наведеним вище, суд ухвалив розглядати справу в порядку письмового провадження, без проведення судового засідання (ч. 13 ст. 7 ЦПК України).

За вказаних обставин, за приписами ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу суд не здійснює.

Розглянувши справу, суд прийшов до висновку, що позов не підлягає до задоволення, виходячи з наступного:

Згідно з наданою позивачем копією анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг від 27 липня 2010 року (а.с. 43) ОСОБА_1 погодилася отримувати послуги АТ КБ «ПриватБанк», при цьому розміри процентної ставки, пені та комісії, штрафу у заяві не визначені, анкета-заява підписана ОСОБА_1 . Ці обставини ніким не оспорюється. В анкеті-заяві ОСОБА_1 зазначила, що вона погоджується з тим, що ця заява разом з пам`яткою клієнта, умовами та правилами надання банківських послуг, тарифами банку, які викладені на банківському сайті (www.privatbank.ua), складають договір про надання банківських послуг.

До позовної заяви долучено Умови та Правила надання банківських послуг (а.с. 48-71), на яких відсутній підпис сторін договору.

Відповідно до наданого позивачем розрахунку заборгованості станом на 14 грудня 2022 року (а.с. 20-27) ОСОБА_1 має заборгованість на загальну суму 34 151 гривня 02 копійки, в тому числі: 33 646 гривень 31 копійка - заборгованість за простроченим тілом кредиту і 504 гривні 71 копійка - заборгованість за простроченими відсотками.

Довідкою позивача на а.с. 42 доведено, що з моменту підписання зазначеного вище кредитного договору відповідач отримала чотири кредитні картки і що строк дії останньої закінчується у травні 2024 року. Іншою довідкою (а.с. 41) позивач довів, що скористався своїм правом, передбаченим у пунктах 2.1.1.2.3. та 2.1.1.2.4. Правил надання банківських послуг, щодо зміни (збільшення/зменшення кредитного ліміту) умов кредитування та обслуговування кредитної картки, оформленої на відповідача.

Крім того, до позовної заяви також долучено:

- роздруківку з інформацією про деякі умови кредитування (а.с. 44-46). Цей документ містить підпис ОСОБА_1 , датований 11 серпня 2020 року, а також інформацію, що вона зберігає чинність та є актуальною до 26 серпня 2020 року;

- довідку про умови кредитування (а.с. 47), датовану 27 липня 2010 року, яка стосується договору SAMDN50OTC003543662.

Суд не оцінює цих доказів (які містяться на а.с. 44-46, 47) у даній справі, оскільки вони не містять інформацію щодо предмета доказування, а тому в силу положень ст. 77 ЦПК України є неналежними.

Щодо оцінки аргументів позивача, слід зазначити наступне:

Позивач у позовній заяві наполягає на тому, що підписання позичальником анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг від 27 липня 2010 року (а.с. 43) свідчить про дотримання письмової форми договору про споживче кредитування і за своєю правовою природою є змішаним договором у розумінні ст. 634 ЦК України.

Суд не погоджується з такими аргументами позивача.

Європейський суд з прав людини зауважує, що національні суди мають вибирати способи такого тлумачення, які зазвичай можуть включати акти законодавства, відповідну практику, наукові дослідження тощо (VOLOVIK v. UKRAINE, № 15123/03, § 45, ЄСПЛ, 06 грудня 2007 року).

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони (абзац перший ч. 1 ст. 207 ЦК України, в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

Кредитний договір укладається у письмовій формі (ч. 1 ст. 1055 ЦК України).

Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом (ч. 3 ст. 1054 ЦК України).

Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду постановою від 23 травня 2022 року у справі № 393/126/20 висловив такий висновок про застосування норми права у правовідносинах, подібних до тих, що розглядаються судом:

«Під формою правочину розуміється спосіб вираження волі сторін та/або його фіксація. Правочин оформлюється шляхом фіксації волі сторони (сторін) та його змісту. Така фіксація здійснюється різними способами. Першим і найпоширенішим з них є складання одного або кількох документів, які текстуально відтворюють волю сторін. Зазвичай правочин фіксується в одному документі. Це стосується як односторонніх правочинів (наприклад, складення заповіту), так і договорів (дво- і багатосторонніх правочинів). Домовленість сторін дво- або багатостороннього правочину, якої вони досягли, фіксується в його тексті, який має бути ідентичним у всіх сторін правочину.

Потрібно розмежовувати форму правочину та спосіб підтвердження виконання переддоговірного обов`язку кредитодавцем по наданню споживачу інформації, необхідної для порівняння різних пропозицій кредитодавця. Способом підтвердження виконання переддоговірного обов`язку кредитодавця є паспорт споживчого кредиту. Ознайомлення з паспортом споживчого кредиту, його підписання споживачем не означає укладення договору про споживчий кредит та дотримання його форми, оскільки в паспорті кредиту не відбувається фіксація волі сторін договору та його змісту».

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (ч. 4 ст. 263 ЦПК України).

У справі, яка розглядається, АТ КБ «ПриватБанк» ініційовано спір про стягнення заборгованості за кредитним договором, який оформлений у вигляді анкети-заяви про приєднання до умов та правил надання банківських послуг від 27 липня 2010 року.

Як зазначено вище у цьому судовому рішенні, анкета-заява про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг від 27 липня 2010 року, яка підписана сторонами, не містить відомостей щодо розміру кредитного ліміту, у ній не зазначена процентна ставка. Отже, сама по собі підписана анкета-заява про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг без надання належних та допустимих доказів, що підтверджують укладення договору, не може бути підставою для стягнення тіла кредиту і процентів за користування кредитними коштами. Зазначених у анкеті-заяві ОСОБА_1 . Тарифів банку, до яких, нібито, вона приєдналася, суду позивач не надав.

Роздруківка із сайту позивача про умови і правила надання банківських послуг (а.с. 48-71) належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування.

Таку правову позицію неодноразово висловлював Верховний Суд, в тому числі в постанові від 23 травня 2022 року у справі № 393/126/20.

Суд вважає, що у цьому конкретному випадку неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила ч. 1 ст. 634 ЦК України за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому.

Така позиція суду узгоджується із зазначеною вище правовою позицією Верховного Суду.

У позовній заяві позивач також посилається на пункти Умов та Правил в редакції, що почала діяти з 01.03.2019. Однак, суду така редакція Умов та Правил надання банківських послуг не надана, а також не надано доказів підписання відповідачем такої редакції Умов та Правил.

Так само, перед судом недоведеним залишився аргумент позивача про обов`язок відповідача сплачувати мінімальний платіж, розмір такого платежу і строк його внесення. При цьому суд враховує, що надана позивачем довідка про умови кредитування (а.с. 47) відноситься до іншого договору.

В той же час, із наданих позивачем розрахунків заборгованості за договором без номера від 27.10.2010, укладеного із ОСОБА_1 (а.с. 7-10, 11-19, 20-27), вбачається, поточна річна процентна ставка збільшилася із початкової 30% до ставки станом на 14 червня 2022 року 42%.

Доказів про підставність збільшення процентної ставки та про погодження такої ставки із ОСОБА_1 суду не надано.

Крім того, із відзиву на позов (а.с. 90-94) слідує, що ОСОБА_1 має угоду з Банком про автоматичне списання коштів для погашення простроченої заборгованості. Така обставина підтверджується виписками з рахунку, поданими і позивачем (а.с. 28-40), і відповідачем (а.с. 95-98).

Таким чином, між сторонами мається додаткова угода, якою змінено порядок погашення простроченої заборгованості.

Щодо обставини, про яку у відзиві зазначає відповідач, і яку вона стверджує довідкою про розмір заборгованості станом на 26.08.2022 (а.с. 99), - суд вважає за необхідне зауважити:

Позивач заявив вимогу про наявність і розмір заборгованості станом на 14 червня 2022 року, відповідач надає суду докази про розмір заборгованості станом на 26 серпня 2022 року. З врахуванням сум, які автоматично були списані Банком із рахунку відповідача за період червень- серпень 2022 року, її доказом (а.с. 99) не спростовується, а підтверджується факт її боргу перед АТ КБ «ПриватБанк» станом на 14 червня 2022 року в сумі 34151 гривню 02 копійки.

Однак, факт наявності заборгованості ОСОБА_1 перед АТ КБ «ПриватБанк» за договором без номеру від 27 липня 2010 року не породжує сам по собі підставу для судового захисту прав Банку шляхом стягнення такої заборгованості.

Такий висновок суду ґрунтується на застосуванні на підставі ч. 4 ст. 263 ЦПК України практики Верховного Суду; недоведеність позивачем належними та допустимими доказами укладення кредитного договору із зазначенням розміру наданого кредиту, з визначенням строків і порядку його погашення, процентної ставки за користування кредитом, недоведеність належними та допустимими доказами підстави для підвищення процентної ставки; наявність угоди між сторонами, якою змінено порядок погашення заборгованості.

В Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу; закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй, що прямо передбачено у статті 8 Конституції України.

Відповідно до ч. 4 ст. 42 Конституції України держава захищає права споживачів.

Згідно з ч. 1 ст. 1 ЦК України цивільні відносини засновані на засадах юридичної рівності, вольного волевиявлення та майнової самостійності їх учасників. Свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства, що передбачено у п. 3 ч. 1 ст. 3 ЦК України.

Одним із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність (п. 6 ч. 1 ст. 3 ЦК України). Тобто дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки та характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору.

Згідно з п. 22 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів» споживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника.

Частина 1 ст. 13 та ч. 1 ст. 81 ЦПК України зобов`язує сторони довести обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень.

За правилами ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Частиною 1 ст. 77 ЦПК України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Згідно з ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

У пункті 19 Резолюції Генеральної Асамблеї ООН «Керівні принципи для захисту інтересів споживачів», прийняті 09 квітня 1985 року №39/248 на 106-му пленарному засіданні Генеральної Асамблеї ООН зазначено, що споживачі повинні бути захищені від таких контрактних зловживань, як односторонні типові контракти, виключення основних прав в контрактах і незаконні умови кредитування продавцями. Конституційний Суд України у рішенні щодо офіційного тлумачення положень другого речення преамбули Закону України від 22 листопада 1996 року № 543/96-В «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» від 11 липня 2013 року у справі № 1-12/2013 зазначив, що, з огляду на приписи ч 4 ст. 42 Конституції, участь у договорі споживача як слабшої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно-правових відносин та свободи договору, зокрема у договорах про надання споживчого кредиту.

З врахуванням вище наведених норм законодавства, практики Верховного Суду, аргументів та мотивів суд прийшов до висновку, що в позові слід відмовити повністю.

Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних із розглядом справи.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

При зверненні до суду з цим позовом позивачем було сплачено 2 481 гривню судового збору (а.с. 81).

Оскільки суд прийшов до висновку про відмову в позові, судові витрати компенсації позивачу не підлягають.

Керуючись: ст. 42 Конституції України, кредитним договором без номера від 27 липня 2010 року, ст.ст. 1, 3, 6, 207, 634, 638, 1055, 1054 ЦК України, ст.ст. 7, 12, 13, 81, 141, 259, 263-265, 268, 275, 279, 354 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Акціонерному товариству Комерційний Банк «ПриватБанк» відмовити в позові до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором кредиту без номера від 27 липня 2010 року.

Рішення може бути оскаржено сторонами протягом тридцяти днів з моменту проголошення до Вінницького апеляційного суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк», юридична адреса: 01001, м. Київ, вул. Грушевського, будинок 1Д, .

Відповідач: ОСОБА_1 , зареєстрована адреса проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 .

Рішення складено і підписано 26 вересня 2022 року.

Суддя:___________