Провадження №22-ц/812/755/22
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 вересня 2022 року м. Миколаїв

Справа № 481/747/21

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Шаманської Н.О.,

суддів: Коломієць В.В., Лівінського І.В.

із секретарем судового засідання Ковальським Є.В.,

переглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відео конференції, цивільну справу за позовом

ОСОБА_1

до

Головного управління Національної поліції України в Миколаївській області, Миколаївської обласної прокуратури та Державної казначейської служби України

про відшкодування моральної шкоди за період перебування під слідством та повернення вилученого майна

за апеляційною скаргою

ОСОБА_1

на рішення Новобузького районного суду Миколаївської області, ухвалене суддею Вжещ С.І., 13 червня 2022 року в приміщенні цього ж суду, повний текст рішення складено 27 червня 2022 року,

у с т а н о в и в:

23 червня 2021 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до Головного управління Національної поліції України в Миколаївській області, прокуратури Миколаївської області та Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди за перебування під слідством та судом та повернення вилученого майна.

В обґрунтування позову позивач зазначав, що 3 грудня 2019 року ГУНП України в Миколаївській області, в особі його структурного органу слідчого управління ГУНП в Миколаївській області внесено відомості до ЄРДР за № 0000732 та розпочато розслідування за ознаками ч.4 ст. 246 КК України.

За клопотанням слідчого СУ ГУНП в Миколаївській області Варламова В.В., погодженого з прокурором відділу Миколаївської обласної прокуратури Левицькою О.В., ухвалою слідчого судді Центрального районного суду м. Миколаєва 21 грудня 2020 року надано дозвіл на проведення обшуку в автомобілі марки «ЗІЛ 431610», реєстраційний номер НОМЕР_1 , який перебуває в особистому користуванні ОСОБА_1

23 грудня 2020 року в період з 13.58 год. до 15.38 год. слідчий СУ ГУНП в Миколаївській області Варламов В.В. здійснив обшук автомобіля марки «ЗІЛ 431610», реєстраційний номер НОМЕР_1 та вилучив його разом із деревиною об`ємом приблизно 6,4 кубічних метрів та товарно-транспортною накладною від 7 листопада 2020 року, за якою він виписав для себе деревину під прізвищем перевізника ОСОБА_2

11 січня 2021 року ухвалою слідчого судді Центрального районного суду м. Миколаєва клопотання слідчого СУ ГУНП в Миколаївській області Варламова В.В., погодженого з прокурором відділу Миколаївської обласної прокуратури Левицькою О.В. про арешт майна в ході проведеного 23 грудня 2020 року обшуку автомобіля марки «ЗІЛ 431610», реєстраційний номер НОМЕР_1 , задоволене частково, накладено арешт на майно: ТТН у кількості 3 штук; 8 аркушів з чорновими записами; блокнот з чорновими записами; автомобіль марки «ЗІЛ 431610», реєстраційний номер НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_1 , з деревиною об`ємом приблизно 6,4 кубічних метри.

17 травня 2021 року, за клопотанням представника власника майна, адвоката Ляшенко М.Д., ухвалою слідчого судді Центрального районного суду м. Миколаєва скасовано арешт, накладений ухвалою слідчого судді Центрального районного суду м. Миколаєва від 11 січня 2021 року на автомобіль марки «ЗІЛ 431610», реєстраційний номер НОМЕР_1 .

Позивач вважає, що належне йому на праві власності майно перебувало під слідством з 23 грудня 2020 року незаконно, а тому відповідно до вимог ч. 1 ст. 1 ЗУ «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» підлягає відшкодуванню шкода, завдана внаслідок незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно.

Посилаючись на викладені обставини позивач просив стягнути на його користь з Державної казначейської служби України моральну шкоду за період перебування під слідством від 23 грудня 2020 року до дня подання позову 19 червня 2021 року за 5 місяців 27 днів, виходячи з не менше одного мінімального розміру заробітної плати в розмірі 6000 гривень за кожен місяць перебування під слідством на момент його звернення про відшкодування шкоди в загальній сумі 35400 гривень та повернення вилученої деревини об`ємом приблизно 6,4 куб.м.

Рішенням Новобузького районного суду Миколаївської області від 13 червня 2022 року відмовлено у задоволенні позову.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просив скасувати рішення суду першої інстанції та задовольнити його позов.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції була порушена таємниця нарадчої кімнати, а також те, що висновки суду першої інстанції, викладені в рішенні не відповідають фактичним обставинам справи.

У відзиві на апеляційну скаргу Миколаївська обласна прокуратура посилаючись на безпідставність доводів апеляційної скарги, просила залишити рішення суду першої інстанції без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

У відзиві на апеляційну скаргу Головне управління Національної поліції України в Миколаївській області посилаючись на безпідставність доводів апеляційної скарги, просило залишити рішення суду першої інстанції без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

В судове засідання позивач та його представник, а також представники Головного управління Національної поліції України в Миколаївській області та Державної казначейської служби України не з`явились про день, час та місце слухання справи були повідомлені належним чином ,

У зв`язку з чим, суд розглядав справу у їх відсутність на підставі ч.2 ст. 372 ЦПК України.

Представник Миколаївської обласної прокуратури Добрікова І.В. просили залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника Миколаївської обласної прокуратури, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Судом встановлено, що в провадженні СУ ГУНП в Миколаївській області перебували матеріали кримінального провадження № 0000732 від 3 грудня 2019 року, зареєстрованого за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.246 КК України.

23 грудня 2020 року, на підставі ухвали слідчого судді Центрального районного суду м. Миколаєва від 21 грудня 2020 року, проведено обшук автомобіля «ЗІЛ 431610», реєстраційний номер НОМЕР_1 , що належить ОСОБА_1 . За результатами проведення обшуку, було вилучено ряд речей, зокрема автомобіль «ЗІЛ 431610», реєстраційний номер НОМЕР_1 , з деревиною об`ємом приблизно 6,4 кубічних метрів.

24 грудня 2020 року вилучені речі були визнані речовими доказами за кримінальним провадженням, на які ухвалою слідчого судді Центрального районного суду м. Миколаєва Подзігун Г.В. від 11 січня 2021 року накладено арешт.

Ухвалою слідчого судді Центрального районного суду м. Миколаєва Подзігун Г.В. від 17 травня 2021 року скасовано арешт на автомобіль марки «ЗІЛ 431610», реєстраційний номер НОМЕР_1 .

В подальшому, даний автомобіль, на виконання ухвали слідчого судді від 17 травня 2021 року, повернуто позивачу, про що ним складена розписка від 14 червня 2021 року, в якій зазначено, що претензій до працівників поліції він не має.

Звертаючись до суду, позивач вважав, що належне йому на праві власності майно перебувало під слідством з 23 грудня 2020 року незаконно, а тому відповідно до вимог ч. 1 ст. 1 ЗУ «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» підлягає відшкодуванню моральна шкода, завдана внаслідок незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно.

Право на відшкодування шкоди за рахунок держави незалежно від вини судово-слідчих органів закріплено у ст. 56 Конституції України, Законі України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» (далі - Закон), ст. ст. 1167, 1176 ЦК України.

Зокрема, відповідно до п. 5 ст. З Закону відшкодуванню громадянинові підлягає моральна шкода у випадках незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході

кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян.

Згідно з п.1 ч. І ст. 2 вищевказаного Закону, право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадку постановлення виправдувального вироку суду. Відшкодування шкоди у випадках, передбачених п.п. 1, 3, 4 і 5 ст. З цього Закону, провадиться за рахунок коштів державного бюджету.

Відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно - розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру (стаття 4 вищевказаного Закону).

Для відшкодування моральної шкоди необхідно встановити та довести наявність усіх складових елементів цивільного правопорушення. Причинний зв`язок між протиправним діянням заподіювана шкоди та шкодою, завданою потерпілому, є однією з обов`язкових умов настання деліктної відповідальності. Визначення причинного зв`язку є необхідним як для забезпечення інтересів потерпілого, так і для реалізації принципу справедливості при покладенні на особу обов`язку відшкодувати заподіяну шкоду.

Проте факту заподіяння позивачу моральних страждань або втрат немайнового характеру останнім не доведено, як і не встановлено факту протиправності дій органів досудового слідства та прокуратури, а також факту наявност і причинного зв`язку між шкодою та протиправними діями (бездіяльністю) зазначених органів.

У постанові від 12 вересня 2018 року у справі №335/11779/16-ц Верховний Суд вказав, що сама лише наявність шкоди ще не породжує абсолютного права на її відшкодування будь-якою особою, так як необхідно довести наявність всіх складових цивільно-правової відповідальності, при цьому правильно визначивши суб`єкта такої відповідальності.

В деліктних правовідносинах саме на позивача покладається обов`язок довести наявність шкоди та її розмір, протиправність поведінки заподіювана шкоди та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяною шкодою.

Натомість, позивачем не надано жодних належних і допустимих доказів на підтвердження завдання йому моральної шкоди.

Сам по собі факт скасування арешту, накладеного в рамках кримінального провадження, не є безумовною підставою для стягнення шкоди без установлення усіх складових елементів, необхідних для цивільно-правової відповідальності.

До того ж, зі змісту ухвали про скасування арешту вбачається, що до висновку про можливість скасування арешту на автомобіль, суд дійшов з урахуванням того, що у подальшому застосуванні такого заходу забезпечення кримінального провадження, як арешт автомобіля, відпала потреба, тобто незаконність накладення арешту на автомобіль ухвалою не встановлена.

Інших доказів незаконності обшуку та арешту автомобіля суду не надано.

Що стосується незаконності арешту деревини об`ємом 6,4 кубічних метри, яку просить повернути відповідно до вимог пункту 2 частини 1 статті 3 Закону № 266/94-ВР , то останній не надав суду доказів, передбачених пунктом 1-1 частини 1 статті 2 Закону № 266/94-ВР, які б вказували на незаконність проведення обшуку та арешту вказаного майна.

Посилання позивача на застосування частини 2 статті 2 Закону № 266/94-ВР щодо його права на відшкодування шкоди, за умови, що протягом шести місяців після проведення таких заходів (обшуку, арешту) не було розпочате кримінальне провадження за результатами цих заходів, є помилковим оскільки, як вбачається з матеріалів справи, такі слідчі дії проводились в рамках досудового розслідування по кримінальному провадженню № 0000732 від 3 грудня 2020 року.

Доводи ОСОБА_1 , що він в період часу з 23 грудня 2020 року по 19 червня 2021 року перебував під слідством, не заслуговують на увагу виходячи з такого.

Так, у рішенні Конституційного Суду України № 9-рп/99 від 27 жовтня 1999 року по справі №1-15/99 вирішено питання щодо визначення моменту, з якого настає кримінальна відповідальність, та моменту, з якого особа вважається притягненою до кримінальної відповідальності (притягнення до кримінальної відповідальності, як стадія кримінального переслідування, починається з моменту пред`явлення особі обвинувачення у вчиненні злочину).

Таким чином, при визначенні періоду перебування під слідством і судом слід враховувати положення п.14 ч.1 ст.3 КПК України, згідно якого притягнення до кримінальної відповідальності - стадія кримінального провадження, яка починається з моменту повідомлення особі про підозру у вчиненні кримінального правопорушення.

Аналогічний правовий висновок міститься, зокрема у постанові Верховного Суду від 27 лютого 2019 року у справі № 132/1436/17.

Як видно з пояснень позивача та його представника, а також наданих суду доказів, ОСОБА_1 про підозру у вчиненні кримінального правопорушення не повідомлявся, а тому його не можна вважати таким, що перебував під слідством, що не дає підстав для застосування до нього Закону № 266/94-ВР, в тому числі стягнення на його користь моральної шкоди, передбаченої пунктом 5 частини 1 статті 3 Закону.

За такого, у ОСОБА_1 не виникло права на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених Законом України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянину незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду».

Таким чином, судом першої інстанцій правильно встановлені фактичні обставини справи і застосовано норми матеріального та процесуального права, які підлягали застосуванню, у зв`язку з чим, колегія суддів не вбачає підстав для скасування рішення суду першої інстанції.

Доводи апелянта про те, що судом першої інстанції була порушена таємниця нарадчої кімнати, колегія вважає безпідставними, оскільки вони є наслідком невірного тлумачення норм процесуального права, зокрема ст.259 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 367, 375, 381, 382 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Новобузького районного суду Миколаївської області від 13 червня 2022 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення в порядку передбаченому ст. 389 ЦПК України.

Головуючий: Н.О. Шаманська

Судді: В.В. Коломієць

І.В.Лівінський

Повний текст постанови складено 28 вересня 2022 року.