Провадження №2/523/4375/22
У Х В А Л А

"26" вересня 2022 р. м. Одеса

Суворовський районний суд міста Одеси у складі:

головуючого судді Далеко К.О.,

за участю секретаря судового засідання Скороход К.І.,

розглянувши заяву представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Тищенко С.Ю. про забезпечення позову по цивільній справі № 523/11384/22 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: державний нотаріус Суворовської державної нотаріальної контори у м.Одесі Дацкова Флора Іванівна про стягнення грошових коштів,

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою судді від 26 вересня 2022 року відкрите провадження по цивільній справі №523/11384/22 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: державний нотаріус Суворовської державної нотаріальної контори у м. Одесі Дацкова Флора Іванівна про стягнення грошових коштів.

Разом із позовною заявою, представник позивача ОСОБА_1 - адвокат Тищенко С.Ю. подав до суду заяву про забезпечення позову, шляхом накладення арешту та заборони відчуження нежитлового приміщення - ресторану « ІНФОРМАЦІЯ_1 », за адресою: АДРЕСА_1 , площею 383,2 кв.м., реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 101, що належить ОСОБА_2 , ІПН НОМЕР_1 .

В обґрунтування необхідності забезпечення позову, заявник посилається на те, що відповідач здійснила продаж квартири позивачу на підставі підробленого судового рішення, шляхом обману отримала 22 000 доларів США. Відповідачу на праві власності належить нежитлове приміщення ресторану « ІНФОРМАЦІЯ_1 », за адресою: АДРЕСА_1 , площею 383,2 кв.м., реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 101. Враховуючи вчинення відповідачем умисних усвідомлених незаконних дій, а саме продаж квартири на підставі підробленого судового рішення, представник позивача зазначає, що існують усі підстави вважати, що відповідач відчужить належне їй на праві власності майно, що унеможливить виконання рішення суду про стягнення грошових коштів.

Вивчивши обставини справи, повно, всебічно та об`єктивно дослідивши представлені докази за своїм внутрішнім переконанням, суд дійшов висновків, що заява представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Тищенко С.Ю. про забезпечення позову підлягає частковому задоволенню, з огляду на наступне.

Відповідно до ч.1 та ч.2 ст. 149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до п. 1, 2, 4 ч.1 ст.150 ЦПК України позов забезпечується, зокрема: накладенням арешту на майно, що належить або підлягає передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; забороною вчиняти певні дії; забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам (п.3-4 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» від 22 грудня 2006 року N 9).

Відповідно до частини третьої статті 150 ЦПК України заходи забезпечення позову, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин, суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі №381/4019/18 (провадження № 14-729цс19) вказано, що: «співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. [...] Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд повинен співвідносити негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів. [...] Необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову».

Судом встановлено, що між сторонами дійсно виник спір стосовно стягнення з відповідача грошових коштів у сумі 22 000 доларів США, отриманих за продаж нею позивачу кв. АДРЕСА_2 . Позивачем заявлені позовні вимоги майнового характеру. Підставою подачі позову стали обставини того, що відповідач ОСОБА_2 здійснила продаж кв. АДРЕСА_2 , як її власник, на підставі рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 08.04.2010 року по справі № 2-6395/2010. Разом із тим, цивільна справа № 2-6395/10 із зазначеними учасниками процесу Суворовським районним судом м. Одеси не розглядалась, рішення у такій справі судом не ухвалювалось. 17.02.2021 року до Єдиного державного реєстру судових рішень судом було помилково направлено рішення від 08.04.2010 року у цивільній справі № 2-6395/10 на підставі наданої працівнику суду копії підробленого рішення з усіма ознаками належним чином посвідченого судового рішення (у тому числі підписами і печатками). У межах кримінального провадження №0002120 від 03.04.2016 за ч.ч. 1, 4 ст. 190, ч.2 ст.15, ч.4 ст. 190, ч.3 ст. 185, ч.ч. 1, 4 ст. 358 КК України Слідчому управлінню ГуНП в Одеській області надавалась відповідна інформація.

Під час вирішення питання щодо забезпечення позову, обґрунтованість позову судом не досліджується, адже питання обґрунтованості заявлених позовних вимог є предметом дослідження судом під час розгляду спору по суті і не вирішується ним під час розгляду заяви про забезпечення позову. Суд повинен лише пересвідчиться, що між сторонами виник спір. Таке правозастосування узгоджується із висновками Верховного Суду, викладеними у постановах від 17 грудня 2018 року у справі № 914/970/18, від 25 вересня 2019 року у справі № 320/3560/18, провадження № 61-5051св19, від 10 листопада 2020 року у справі №910/1200/20, які враховуються судом до спірних правовідносин, згідно ч.4 ст. 263 ЦПК України.

У даному випадку, суд виходить із того, що обставини наявності/відсутності підстав для стягнення з відповідача на користь позивача 22 000 доларів США (ціна позову 804 320 грн), будуть предметом дослідження судом під-час розгляду даної справи по суті, та не можуть бути предметом розгляду судом на стадії розгляду заяви про забезпечення позову.

Суд також виходить із того, що достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову.

Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише у разі необхідності, оскільки безпідставне вчинення таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу.

Згідно з позицією, викладеною у постанові Великої Палати Верховного Суду України від 15.09.2020 № 753/22860/17, умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду, ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача.

Судом встановлено, що згідно договору купівлі-продажу від 06.08.2021 року, посвідченого державним нотаріусом Суворовської державної нотаріальної контори у місті Одеса Дацковою Ф.А., ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 продала ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , належну їй на праві приватної власності квартиру АДРЕСА_2 . Квартира належить продавцю на підставі рішення Суворовського районного суду міста Одеси від 08.04.2010 року по справі № 2-6395/2010, право власності зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, державним реєстратором Буран Н.М., Нерубайської сільської ради Біляївського району Одеської області 10.03.2021 року, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 101. За погодженням сторін, продаж квартири вчинено за 564 408, 00 грн.

Згідно копії розписки від 06.08.2021 року, ОСОБА_2 отримала грошові кошти в сумі 22 000 доларів США від ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , за продаж своєї квартири за адресою: АДРЕСА_3 .

Листом керівника апарату Суворовського районного суду м. Одеси за № 5/2502 підтверджується, що цивільна справа № 2-6395/10 із зазначеними учасниками процесу Суворовським районним судом м. Одеси не розглядалась, рішення у такій справі судом не ухвалювалось, однак 17.02.2021 року до Єдиного державного реєстру судових рішень судом було помилково направлено рішення від 08.04.2010 року у цивільній справі № 2-6395/10 на підставі наданої працівнику суду копії підробленого рішення з усіма ознаками належним чином посвідченого судового рішення (у тому числі підписами і печатками). У межах кримінального провадження №0002120 від 03.04.2016 за ч.ч. 1, 4 ст. 190, ч.2 ст.15, ч.4 ст. 190, ч.3 ст. 185, ч.ч. 1, 4 ст. 358 КК України Слідчому управлінню ГуНП в Одеській області надавалась відповідна інформація.

Згідно ухвали Суворовського районного суду м. Одеси від 13.07.2022 року, у провадженні Суворовського районного суду м. Одеси перебуває цивільна справа №523/7433/22 за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 , треті особи які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: державний реєстратор Нерубайської сільської ради Біляївського району Одеської області Буран Н.М., державний нотаріус Суворовської державної нотаріальної контори у м. Одесі Дацкова Ф.А. про визнання договору купівлі-продажу недійсним та скасування державної реєстрації права власності.

За Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, номер інформаційної довідки 308841593, ОСОБА_2 являється власником нежитлового приміщення ресторану « ІНФОРМАЦІЯ_4 », за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 383,2 кв.м.

Враховуючи предмет заявленого позову, викладені у позові обставини справи, суд дійшов висновків, що застосування такого заходу забезпечення позову, як арешт нежитлового приміщення ресторану « ІНФОРМАЦІЯ_4 », за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 383,2 кв.м., в межах ціни позову 22 000 доларів США (804 320,00 грн.), виключить можливість відчуження чи передачі майна, належного відповідачеві, іншим особам, на час розгляду справи, а відтак виключить утруднення чи неможливість виконання можливого рішення суду про задоволення позову про стягнення грошових коштів.

При цьому, суд враховує, що обов`язкового з`ясування при вжитті заходів забезпечення позову вартості майна, на яке судом накладається (в порядку вжиття таких заходів) арешт, процесуальним законом не передбачено. Таке правозастосування узгоджується із висновками Верховного суду, викладеними зокрема в постанові від 19 лютого 2019 року по справі № 911/1695/18, які суд в силу вимог ч.6 ст. 263 ЦПК України враховує при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин.

Також, приймаючи рішення про застосування заходів забезпечення позову, суд виходить із того, що метою забезпечення позову є вжиття заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача. Крім того, забезпечення позову у цьому спорі, який має майновий характер, спрямоване на виконання можливого рішення суду про задоволення позову. Зазначена позиція суду відповідає правовій позиції Верховного суду, викладеній у постанові від 19 лютого 2021 року по справі № 643/12369/19.

Статтею 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод визнається право людини на доступ до правосуддя, а відповідно до статті 13 Конвенції (право на ефективний засіб юридичного захисту) передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі.

Вирішуючи питання щодо співмірності та адекватності зазначених заходів забезпечення позову із позовними вимогами, суд враховує висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені у постанові від 12.02.2020 у справі № 381/4019/18, та висновки Верховного Суду у постанові від 23.03.2020 у справі № 910/7338/19.

Суд вважає, що заявлений до застосування вид забезпечення позову відповідає позовним вимогам, є співмірним предмету позову, не порушує прав відповідача, оскільки не позбавляє його права володіння та користування майном. До такого висновку суд дійшов із урахуванням правової позиції Верховного суду, викладеної у постанові від 19 лютого 2021 року по справі № 643/12369/19. Також, з матеріалів позовної заяви та заяви про забезпечення позову не вбачається, що застосуванням судом вищевказаних заходів забезпечення позову можуть бути порушені права та інтереси третіх осіб.

За викладених обставин, забезпечення позову у даній справі, в наведений судом спосіб, не порушує принципів змагальності і процесуального рівноправ`я сторін, оскільки мета забезпечення позову - це негайні, проте, тимчасові заходи, направлені на недопущення утруднення чи неможливості виконання судового рішення, а також перешкоджання завдавання значної шкоди як сторонам по справі, так і третім особам.

Одночасно, суд вважає що накладення арешту на нежитлове приміщення ресторану « ІНФОРМАЦІЯ_4 », за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 383,2 кв.м., в межах суми позову 22 000 доларів США (804 320,00грн.), є достатнім для забезпечення позовних вимог. А тому, не вбачає правових підстав для заборони відчуження нежитлового приміщення, про яку просить представник позивача у заяві про забезпечення позову.

Відповідно до ч. 1 ст. 154 ЦПК України суд може вимагати від особи, яка звернулася із заявою про забезпечення позову, забезпечити відшкодування збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову (зустрічне забезпечення).

Реалізація заходів зустрічного забезпечення є правом, а не обов`язком суду, за винятком випадків, визначених частиною третьою статті 154 ЦПК України (постанова КЦС ВС від 30.05.2019 року, справа № 456/2438/17).

Інформація щодо наявності підстав для обов`язкового застосування зустрічного забезпечення позову, в матеріалах справи не міститься.

Враховуючи вищевикладене, а також принципи здійснення цивільного судочинства, співмірність заходів забезпечення позову предмету позову, суд приходить до висновку щодо часткового задоволення заяви про забезпечення позову.

Керуючись ст.ст.149-154, 259-261, 353-355 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Заяву представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Тищенко С.Ю. про забезпечення позову по цивільній справі № 523/11384/22 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: державний нотаріус Суворовської державної нотаріальної контори у м. Одесі Дацкова Флора Іванівна про стягнення грошових коштів задовольнити частково.

Вжити заходи забезпечення позову шляхом:

- накладення арешту на нежитлове приміщення - ресторану « ІНФОРМАЦІЯ_4 », за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 383,2 кв.м., реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 101, що належить ОСОБА_2 , ІПН НОМЕР_1 , в межах суми позову - 22 000 доларів США (804 320, 00 грн).

У задоволенні заяви про забезпечення позову в іншій частині відмовити.

Ухвала набирає законної сили негайно з дня її підписання суддею.

Ухвала може бути оскаржена до Одеського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 15-денний строк з дня складання повного тексту ухвали. Оскарження ухвали не зупиняє її виконання та не перешкоджає подальшому розгляду справи.

Зазначена ухвала є підставою для внесення відомостей до Реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень.

Ухвала суду складена 26.09.2022 року.

Суддя К.О. Далеко