Ухвала

Іменем України

30 вересня 2022 року

м. Київ

справа № 727/7200/21

провадження № 61-9381ск22

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: Фаловської І. М. (суддя-доповідач), Мартєва С. Ю.,

Сердюка В. В.,

розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокатеса Поляк Марія Володимирівна, на рішення Шевченківського районного суду міста Чернівців від 01 квітня 2022 року

та постанову Чернівецького апеляційного суду від 24 серпня 2022 року

у справі за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Громадської організації «Буковинський голос природи» про захист честі, гідності та ділової репутації фізичної особи, зобов`язання відкликати звернення, стягнення моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 , ОСОБА_2 звернулися до суду з позовом

до Громадської організації «Буковинський голос природи»

(далі - ГО «Буковинський голос природи») про захист честі, гідності та ділової репутації фізичної особи, зобов`язання відкликати звернення, стягнення моральної шкоди.

Позовна заява мотивована тим, що у травні 2021 року ГО «Буковинський голос природи» звернулась до Державного агентства лісових ресурсів України зі зверненням, підписаним головою ОСОБА_3 , в якому міститься недостовірна інформація, що принижує честь, гідність та ділову репутацію ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , а саме у листі зазначено факти розкрадання позивачами лісодеревини, захоплення земель лісового фонду та вчинення інших правопорушень, в тому числі кримінальних.

У вказаному зверненні ГО «Буковинський голос природи» від 18 травня

2021 року зазначено, що:

- «На даний час, Державне підприємство «Спеціалізоване лісогосподарське агропромислове підприємство «Сторожинецький держспецлісгосп»

(далі - ДП «СЛАП «Сторожинецький держспецлісгосп») повністю окуповане, можна сказати, злочинним угрупуванням «родина ОСОБА_1», які, займаючи ключові посади, використовують для власного збагачення землі лісового фонду, безбожно вирубують та розкрадають ліс, який згідно зі своїми обов`язками насправді мали би оберігати»;

- «Фактично склалась ситуація, як кажуть в народі «рука руку миє», коли близькі родичі (ОСОБА_1) перебувають в прямому підпорядкуванні (цікаво куди дивляться правоохоронці на такі корупційні ознаки) і за попередньою змовою організовують протиправні схеми по незаконному використанню земель та вирубуванню й продажу лісодеревини»;

- «Орієнтовно в 2008-2009 роках, ОСОБА_2 на правах «царя лісу» виділив безоплатно, без відповідного документального оформлення самому собі цілий квартал (25) земель лісового фонду Зруб-Комарівського лісництва вказаного лісгоспу. На землях цього кварталу він збудував (використовуючи викрадену ним же лісодеревину) цілий відпочинковий комплекс з рестораном, лазнями, гостьовими будиночками, альтанками мангалами, дитячим майданчиком та іншими прибудовами, які розташовуються на берегах двох мальовничих лісових озер»;

- «На даний час, уже більше 10-ти років ОСОБА_2 отримує неправомірний дохід від використання вказаного відпочинкового комплексу, надаючи платні різноманітні послуги відпочинку та риболовлі. При цьому, як «щедрий, турботливий батько» ОСОБА_2 не забуває долучати до вказаної протиправної діяльності своїх повнолітніх синів, які також працюють в лісовій галузі краю. Зокрема, один син - ОСОБА_1 організовує бізнес та отримує прибутки отримані від здачі в оренду гостьових будиночків, альтанок, мангалів від частини відпочинкового комплексу з лісовим озером, який розташовується ліворуч від головного в`їзду у відпочинковий комплекс (при цьому вказану підприємницьку діяльність поєднує з державною посадою начальника лісового відділу Чернівецького обласного управління лісового та мисливського господарства)»;

- «На даний час клан ОСОБА_1 фактично залякав своїми корупційними зв`язками серед правоохоронців більшу частину жителів Сторожинеччини. Завдяки чому, вони десятки років безкарно крадуть ліс та самовільно використовують державні землі, незаконно збагачуючись».

Так, подання вказаного звернення до Державного агентства лісових ресурсів України, яке направило його до Чернівецького обласного управління лісового та мисливського господарства для проведення перевірки, до якої було залучено ДП «СЛАН «Сторожинецький держспецлісгосп» вважається поширенням інформації.

Не зважаючи на відсутність вироку суду, який би встановлював вину позивачів у будь-яких протизаконних діяннях, ГО «Буковинський голос природи» поширено недостовірну інформацію відносно них з метою завдати шкоди честі, гідності та діловій репутації.

З матеріалів перевірки Чернівецького обласного управління лісового та мисливського господарства із залученням ДП «СЛАН «Сторожинецький держспецлісгосп» вказані в зверненні факти не підтвердилися.

Також позивачі зазначили, що оскаржуване звернення має негативний вплив на їх роботу та громадську діяльність. Через неправдиве звернення у них псуються стосунки із колегами на роботі та підлеглими, до них знижується довіра представників державних органів, яким стала відома поширена відповідачем недостовірна інформація.

Посилаючись на вищевказане, ОСОБА_1 , ОСОБА_2 просили суд:

- зобов`язати ГО «Буковинський голос природи» відкликати звернення голови ОСОБА_3 до голови Державного агентства лісових ресурсів України від 18 травня 2021 року з направленням копії такого відкликання до Чернівецького обласного управління лісового та мисливського господарства та ДП «СЛАН «Сторожинецький держспецлісгосп»;

- стягнути з ГО «Буковинський голос природи» на користь ОСОБА_1 та ОСОБА_2 моральну шкоду в розмірі по 25 000 грн на кожного.

Рішенням Шевченківського районного суду міста Чернівців від 01 квітня 2022 року у задоволенні позову ОСОБА_1 , ОСОБА_2 відмовлено.

Постановою Чернівецького апеляційного суду від 24 серпня 2022 року рішення Шевченківського районного суду міста Чернівців від 01 квітня

2022 року залишено без змін.

Судові рішення мотивовані тим, що ГО «Буковинський голос природи», подаючи звернення до Державного агентства лісових ресурсів України, реалізовувала своє конституційне право, передбачене

статтею 40 Конституції України, а не поширювала недостовірну інформацію з метою приниження честі, гідності та ділової репутації позивачів, у зв`язку

з чим позовні вимоги в частині зобов`язання відкликати звернення голови ГО «Буковинський голос природи» ОСОБА_3 до голови Державного агентства лісових ресурсів України від 18 травня 2021 року задоволенню

не підлягають. Позовна вимога про стягнення з відповідача моральної шкоди є похідною від основної вимоги, тому також задоволенню не підлягає.

У касаційній скарзі, поданій у вересні 2022 року, ОСОБА_1 ,

в інтересах якого діє адвокатеса Поляк М. В., просить скасувати судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій і ухвалити нове рішення про задоволення позову, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Як на підставу касаційного оскарження судових рішень заявник посилається на пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України

(суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку).

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 389 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи та постанову суду апеляційної інстанції, крім судових рішень, визначених у частині третій цієї статті.

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.

Підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених

у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Частиною третьою статті 3 ЦПК України передбачено, що провадження

в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

У відкритті касаційного провадження слід відмовити з таких підстав.

Суди встановили, що 18 травня 2021 року ГО «Буковинський голос природи» за підписом голови ОСОБА_3 надіслала звернення голові Державного агентства лісових ресурсів України ОСОБА_4 з проханням вжити заходів для припинення зловживань в ДП «СЛАП «Сторожинецький держспецлісгосп» та притягнення винних до відповідальності згідно з вимогами чинного законодавства.

На виконання наказу Чернівецького обласного управління лісового та мисливського господарства від 27 травня 2021 року № 90 щодо можливих зловживань в ДП «СЛАП «Сторожинецький держспецлісгосп» комісією проведено геодезичну зйомку в кварталі 25 Зруб-Комарівського лісництва та встановлено, що згідно з матеріалами базового лісовпорядкування проведеного в 2011 році ВО «Укрдержпроект» та матеріалів безперервного лісовпорядкування зміни по площі у ДП «СЛАП «Сторожинецький держспецлісгосп» не відбувались, землі державного лісового фонду межують з землями приватної власності та встановлено, що жодних тимчасових та капітальних будівель на території даного кварталу лісового фонду немає, згідно з довідкою від 31 травня 2021 року.

Також суди встановили, що позивач ОСОБА_1 займається політичною діяльністю. В 2019 році він балотувався до Верховної Ради України за одномандатним виборчим округом № 202. Відомості про це містяться на сайті Центральної Виборчої комісії (посилання ІНФОРМАЦІЯ_1).

У 2020 році ОСОБА_1 балотувався до Чернівецької обласної ради від політичної сили «Перемога Пальчевського». До 10 березня 2021 року позивач ОСОБА_1 перебував на державній службі та займав посаду головного спеціаліста відділу лісового господарства та мисливства Чернівецького обласного управління лісового та мисливського господарства, що підтверджується довідкою Чернівецького обласного управління лісового та мисливського господарства.

Разом з тим, позивач ОСОБА_2 з 14 липня 2011 року до 05 жовтня 2019 року займав посаду директора ДП «СЛАП «Сторожинецький держспецлісгосп», в даний час займає посаду головного лісничого

ДП «СЛАП «Сторожинецький держспецлісгосп», що підтверджується довідкою від 19 січня 2022 року № 49 ДП «Берегометське лісомисливське господарство». Він займався політичною діяльністю, був депутатом Сторожинецької об`єднаної територіальної громади, балотувався до органів місцевого самоврядування різних рівнів.

Під час проведення позапланової перевірки в ДП «СЛАП «Сторожинецький держспецлісгосп» в березні 2021 року виявлено не клеймовані пні (в тому числі породи дуб і граб), виявлені порушення при відведенні ділянок до рубки. Матеріали перевірки листом від 14 квітня 2021 року за № 03-08/456 передані до Управління Служби безпеки України в Чернівецькій області.

У 2021 році виявлені 4 випадки незаконних рубок, про що матеріали передані до правоохоронних органів. Виявлені розбіжності по загальній ліквідній деревині від 16 до 78 % на рубках у Жанівському

та Зруб-Комарівському лісництві; факти відведення у санітарно вибіркову рубку 20 % здорових дерев; встановлені факти заготівлі деревини без документального її оформлення; було виявлено 42 пні незаконної рубки при цьому заготовлена деревина зникла. Під час інвентаризації залишків на верхньому складі Зрубкомарівського лісництва виявлена не облікована деревина (без бірок, інформація про неї), а також чисельні випадки незаконних рубок, відведення у санітарну рубку сироростучих дерев тощо. 27 липня 2021 року під час проведення контролю за дотриманням закону на території ДП «СЛАП «Сторожинецький держспецлісгосп» майже у всіх лісництвах даного підприємства виявлені розбіжності по загальній ліквідній деревині від 17 до 78 %, відсутність лісорубних свідків на рубках, виявлена не облікована деревина на складах, що підтверджується відповіддю, наданою Чернівецьким обласним управлінням лісового та мисливського господарства від 25 січня 2022 року № 02-22/83.

Згідно з відповіддю Територіальним управлінням Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Хмельницькому, 02 січня 2022 року

у кримінальному провадженні щодо можливих неправомірних дій службових осіб та інших працівників ДП «СЛАП «Сторожинецький держспецлісгосп» винесено постанову про його закриття на підставі

пункту 2 частини першої статті 284 КПК України, у зв`язку із встановленням відсутності складу кримінального правопорушення, передбаченого частиною другою статті 364 КК України.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Згідно зі статтею 32 Конституції України не допускається збирання, зберігання, використання та поширення конфіденційної інформації про особу без її згоди, крім випадків, визначених законом, і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини. Кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім`ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації.

Статтею 3 Конституції України визначено, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Відповідно до статті 34 Конституції України кожному гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань. Кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб - на свій вибір.

Згідно зі статтею 68 Конституції України кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей.

Статтею 5 Закону України «Про інформацію» (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) передбачено, що кожен має право на інформацію, що передбачає можливість вільного одержання, використання, поширення, зберігання та захисту інформації, необхідної для реалізації своїх прав, свобод і законних інтересів. Реалізація права на інформацію не повинна порушувати громадські, політичні, економічні, соціальні, духовні, екологічні та інші права, свободи і законні інтереси інших громадян, права та інтереси юридичних осіб.

Відповідно до частини першої статті 201 ЦК України особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством,

є: здоров`я, життя; честь, гідність і ділова репутація; ім`я (найменування); авторство; свобода літературної, художньої, наукової і технічної творчості,

а також інші блага, які охороняються цивільним законодавством.

Згідно зі статтями 297, 299 ЦК України кожен має право на повагу до його гідності та честі. Фізична особа має право на недоторканність своєї ділової репутації. Фізична особа може звернутися до суду з позовом про захист своєї ділової репутації.

Під гідністю слід розуміти визнання цінності кожної фізичної особи як унікальної біопсихосоціальної істоти. З честю пов`язується позитивна соціальна оцінка особи в очах суспільства, яка ґрунтується на відповідності її діянь (поведінки) загальноприйнятим уявленням про добро і зло.

Під діловою репутацією фізичної особи розуміється набута особою суспільна оцінка її ділових і професійних якостей при виконанні нею трудових, службових, громадських чи інших обов`язків. Під діловою репутацією юридичної особи, у тому числі підприємницьких товариств, фізичних осіб-підприємців, адвокатів, нотаріусів та інших осіб, розуміється оцінка їх підприємницької, громадської, професійної чи іншої діяльності, яку здійснює така особа як учасник суспільних відносин.

Статтею 277 ЦК України (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) передбачено, що фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім`ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. Спростування недостовірної інформації здійснюється особою, яка поширила інформацію. Фізична особа, особисті немайнові права якої порушено у друкованих або інших засобах масової інформації, має право на відповідь, а також на спростування недостовірної інформації у тому ж засобі масової інформації в порядку, встановленому законом. Спростування недостовірної інформації здійснюється незалежно від вини особи, яка її поширила. Спростування недостовірної інформації здійснюється у такий же спосіб, у який вона була поширена.

У постанові від 12 листопада 2019 року у справі № 904/4494/18 (провадження № 12-110гс19) Велика Палата Верховного Суду зазначила, що при розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, що не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право».

Під поширенням інформації слід розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв`язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі.

Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені).

Позивач повинен довести факт поширення інформації відповідачем, а також те, що внаслідок цього було порушено його особисті немайнові права.

Крім того, вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з`ясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням.

Повинно бути зроблене чітке розмежування між констатацією фактів та оціночними судженнями. У той час як наявність фактів може бути продемонстровано, достовірність оціночних суджень не піддається доведенню. Вимогу доводити достовірність оціночних суджень неможливо виконати, вона порушує свободу думки як таку, що є базовою частиною права.

Аналогічний висновок викладений у постанові Верховного Суду

від 05 вересня 2022 у справі № 527/1812/16-ц (провадження № 61-956св20).

Відповідно до частин першої, другої статті 30 Закону України

«Про інформацію» (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) ніхто не може бути притягнутий до відповідальності за висловлення оціночних суджень.

Оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості. Якщо особа вважає, що оціночні судження або думки принижують її гідність, честь чи ділову репутацію, а також інші особисті немайнові права, вона вправі скористатися наданим їй законодавством правом на відповідь, а також на власне тлумачення справи у тому самому засобі масової інформації з метою обґрунтування безпідставності поширених суджень, надавши їм іншу оцінку. Якщо суб`єктивну думку висловлено в брутальній, принизливій чи непристойній формі, що принижує гідність, честь чи ділову репутацію, на особу, яка таким чином та у такий спосіб висловила думку або оцінку, може бути покладено обов`язок відшкодувати завдану моральну шкоду.

Статтею 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) передбачено, що кожен має право на свободу вираження поглядів. Це право включає свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати і передавати інформацію та ідеї без втручання органів державної влади і незалежно від кордонів. Здійснення цих свобод, оскільки воно пов`язане з обов`язками і відповідальністю, може підлягати таким формальностям, умовам, обмеженням або санкціям, що встановлені законом в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадської безпеки, для охорони порядку або запобігання злочинам, для охорони здоров`я або моралі, для захисту репутації або прав інших осіб, для запобігання розголошенню конфіденційної інформації або підтримання авторитету і безсторонності суду і є необхідним в демократичному суспільстві.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини

(далі - ЄСПЛ) свобода вираження поглядів є однією з важливих засад демократичного суспільства та однією з базових умов прогресу суспільства в цілому та самореалізації кожної окремої особи. Відповідно до пункту 2 статті 10 Конвенції вона стосується не тільки «інформації» чи «ідей», які сприймаються зі схваленням чи розглядаються як необразливі або нейтральні, але й тих, які можуть ображати, шокувати чи непокоїти.

Як зазначено у рішенні ЄСПЛ, зокрема, Лінгенс проти Австрії (заява

№ 9815/82, від 08 липня 1986 року), свобода вираження поглядів, гарантована пунктом 1 статті 10 Конвенції, становить одну з основних підвалин демократичного суспільства й одну з принципових умов його розвитку та умов реалізації кожної особи. За умови додержання пункту 2 свобода вираження стосується не лише тієї «інформації» чи тих «ідей», які отримані належним чином або розглядаються як необразливі чи незначні, а й тих, що викликають образу, обурення або неспокій. Такими є вимоги плюралізму, терпимості й широти поглядів, без яких «демократичне суспільство» неможливе.

Повинно бути зроблене чітке розмежування між констатацією фактів та оціночними судженнями. У той час як наявність фактів може бути продемонстровано, достовірність оціночних суджень не піддається доведенню. Вимогу доводити достовірність оціночних суджень неможливо виконати, вона порушує свободу думки як таку.

Крім того, у разі якщо позивач є публічною особою, то суд, розглядаючи і вирішуючи справу про захист його гідності, честі чи ділової репутації, повинен ураховувати положення Декларації про свободу політичних дебатів у засобах масової інформації, схваленої 12 лютого 2004 року на 872-му засіданні Комітету Міністрів Ради Європи (далі - Декларація), а також рекомендації, що містяться у Резолюції № 1165 (1998) Парламентської Асамблеї Ради Європи про право на недоторканність особистого життя (далі - Резолюція).

У Резолюції зазначається, що публічними фігурами є особи, які обіймають державні посади і (або) користуються державними ресурсами, а також усі ті, хто відіграє певну роль у суспільному житті (у галузі політики, економіки, мистецтва, соціальній сфері, спорті чи в будь-якій іншій галузі).

У статтях 3, 4, 6 Декларації вказується, що оскільки політичні діячі та посадові особи, які обіймають публічні посади або здійснюють публічну владу на місцевому, регіональному, національному чи міжнародному рівнях, вирішили апелювати до довіри громадськості та погодилися «виставити» себе на публічне політичне обговорювання, то вони підлягають ретельному громадському контролю і потенційно можуть зазнати гострої та сильної громадської критики у засобах масової інформації з приводу того, як вони виконували або виконують свої функції. При цьому зазначені діячі та особи не повинні мати більшого захисту своєї репутації та інших прав порівняно з іншими особами. У зв`язку із цим межа допустимої критики щодо політичного діяча чи іншої публічної особи є значно ширшою, ніж окремої пересічної особи. Публічні особи неминуче відкриваються для прискіпливого висвітлення їх слів та вчинків і повинні це усвідомлювати.

Статтею 8 Конвенції передбачено право поваги до приватного і сімейного життя. Право на повагу до приватного життя є правом на приватність, правом жити так, як кожен того бажає, і бути захищеним від оприлюднення фактів приватного життя. Вимога поваги до приватного життя автоматично обмежується в тій мірі, в якій окрема особа сама ставить своє особисте життя у залежність від громадського життя або інших інтересів, які забезпечуються захистом.

Подібній висновок викладений у постановах Верховного Суду

від: 04 листопада 2020 року у справі № 373/1994/17 (провадження

№ 61-6924св19), 01 вересня 2021 року у справі № 305/1717/18 (провадження № 61-7497св20).

Вирішуючи спір, суд першої інстанції, з яким погодився й апеляційний суд, виходив з того, що позивачі, будучи публічними особами, займаючись політичною діяльністю та займаючи посади на державних підприємствах, які користуються державними ресурсами, є публічними особами. Отже, межа допустимої критики щодо них є значно ширшою, ніж окремої пересічної особи.

Крім того, 18 травня 2021 року ГО «Буковинський голос природи»

за підписом голови ОСОБА_3 надіслала звернення голові Державного агентства лісових ресурсів України ОСОБА_4 з проханням вжити заходів для припинення зловживань в ДП «СЛАП «Сторожинецький держспецлісгосп» та притягнення винних до відповідальності згідно

з вимогами чинного законодавства. На виконання наказу Чернівецького обласного управління лісового та мисливського господарства

від 27 травня 2021 року № 90 щодо можливих зловживань в ДП «СЛАП «Сторожинецький держспецлісгосп» комісією проведено геодезичну зйомку в кварталі 25 Зруб-Комарівського лісництва та встановлено, що згідно з матеріалами базового лісовпорядкування проведеного в 2011 році

ВО «Укрдержпроект» та матеріалами безперервного лісовпорядкування зміни по площі у ДП «СЛАП «Сторожинецький держспецлісгосп» не відбувались, землі державного лісового фонду межують з землями приватної власності, жодних тимчасових та капітальних будівель на території даного кварталу лісового фонду немає, згідно з довідкою

від 31 травня 2021 року.

Суд першої інстанції, з яким погодився й апеляційний суд, дійшов висновку оскільки відповідач ГО «Буковинський голос природи», подаючи звернення до Державного агентства лісових ресурсів України, реалізовувала своє конституційне право, передбачене статте 40 Конституції України, а не поширювала недостовірну інформацію з метою приниження честі, гідності та ділової репутації позивачів, у зв`язку з чим судом відмовлено в задоволенні позовних вимог в частині зобов`язання відкликати звернення голови ГО «Буковинський голос природи» ОСОБА_3 до голови Державного агентства лісових ресурсів України від 18 травня 2021року.

Враховуючи вищевказані обставини, суди попередніх інстанцій дійшли обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позову.

Згідно з частиною першою статті 394 ЦПК України, одержавши касаційну скаргу, оформлену відповідно до вимог статті 392 цього Кодексу, колегія суддів у складі трьох суддів вирішує питання про відкриття касаційного провадження (про відмову у відкритті касаційного провадження).

Пунктом 5 частини другої статті 394 ЦПК України визначено, що суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо у разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини другої статті 389 цього Кодексу суд може визнати таку касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо Верховний Суд уже викладав у своїй постанові висновок щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах, порушеного в касаційній скарзі, і суд апеляційної інстанції переглянув судове рішення відповідно до такого висновку (крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку або коли Верховний Суд вважатиме за необхідне відступити від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах).

Як на підставу для відкриття касаційного провадження, заявник послався на пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України, а саме зазначив, що суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні не врахував висновки щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладені у постановах Верховного Суду від: 24 грудня 2020 року у справі

№ 686/20190/18 (провадження № 61-11740св19), 22 листопада 2021 року

у справі № 761/32924/19 (провадження № 61-6986св21).

У постанові від 22 листопада 2021 року у справі № 761/32924/19 (провадження № 61-6986св21) Верховний Суд встановив, що поширена відповідачами інформація про позивача є фактичним твердженням, а не критикою чи оціночним судженням.

Велика Палата Верхового Суду у постанові від 12 жовтня 2021 року у справі № 233/2021/19 (провадження № 14-166цс20) звернула увагу на те, що у кожному випадку порівняння правовідносин і їхнього оцінювання на предмет подібності слід насамперед визначити, які правовідносини є спірними. А тоді порівнювати права й обов`язки сторін саме цих відносин згідно з відповідним правовим регулюванням (змістовий критерій) і у разі необхідності, зумовленої цим регулюванням, - суб`єктний склад спірних правовідносин (види суб`єктів, які є сторонами спору) й об`єкти спорів. Тому з метою застосування відповідних приписів процесуального закону не будь-які обставини справ є важливими для визначення подібності правовідносин.

Таку подібність суд касаційної інстанції визначає з урахуванням обставин кожної конкретної справи. Це врахування слід розуміти як оцінку подібності насамперед змісту спірних правовідносин (обставин, пов`язаних із правами й обов`язками сторін спору, регламентованими нормами права чи умовами договорів), а за необхідності, зумовленої специфікою правового регулювання цих відносин, - також їх суб`єктів (видової належності сторін спору) й об`єктів (матеріальних або нематеріальних благ, щодо яких сторони вступили у відповідні відносини).

На предмет подібності слід оцінювати саме ті правовідносини, які є спірними у порівнюваних ситуаціях. Встановивши учасників спірних правовідносин, об`єкт спору (які можуть не відповідати складу сторін справи та предмету позову) і зміст цих відносин (права й обов`язки сторін спору), суд має визначити, чи є певні спільні риси між спірними правовідносинами насамперед за їхнім змістом. А якщо правове регулювання цих відносин залежить від складу їх учасників або об`єкта, з приводу якого вони вступають у правовідносини, то у такому разі подібність слід також визначати за суб`єктним і об`єктним критеріями відповідно. Для встановлення подібності спірних правовідносин у порівнюваних ситуаціях суб`єктний склад цих відносин, предмети, підстави позовів і відповідне правове регулювання не обов`язково мають бути тотожними, тобто однаковими.

Таким чином, посилання заявника на неврахування судами висновку Верховного Суду, викладеного у постанові Верховного Суду від 22 листопада 2021 року у справі № 761/32924/19 (провадження № 61-6986св21), є такими, що не заслуговують на увагу, оскільки висновок щодо застосування норм права, який викладений у вказаній постанові, стосується правовідносин, який не є подібним до правовідносин у справі, що переглядається.

Доводи касаційної скарги про те, що суди попередніх інстанцій неправильно застосували положення статті 40 Конституції України, колегія суддів відхиляє з огляду на таке.

Відповідно до статті 40 Конституції України усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов`язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк.

Тлумачення статті 40 Конституції України дає підстави для висновку, що у випадку, коли особа звертається до органів державної влади, органів місцевого самоврядування із заявою, в якій міститься та чи інша інформація, і в разі, якщо цей орган компетентний перевірити таку інформацію та надати відповідь, проте в ході перевірки інформація не знайшла свого підтвердження, вказана обставина не може сама по собі бути підставою для задоволення позову, оскільки у такому випадку мала місце реалізація особою конституційного права, передбаченого статтею 40 Конституції, а не поширення недостовірної інформації.

Громадяни України мають право звернутися до органів державної влади, місцевого самоврядування, об`єднань громадян, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, засобів масової інформації, посадових осіб відповідно до їх функціональних обов`язків із зауваженнями, скаргами та пропозиціями, що стосуються їх статутної діяльності, заявою або клопотанням щодо реалізації своїх соціально-економічних, політичних та особистих прав і законних інтересів та скаргою про їх порушення (частина перша статті 1 Закону України Законом України «Про звернення громадян»).

У постанові Верховного Суду від 09 листопада 2020 року у справі

№ 752/5766/16-ц (провадження № 61-9541св19) зазначено, що у разі, якщо особа звертається до юридичної особи із зверненням про проведення перевірки певних обставин і в якому міститься та чи інша інформація, вказана обставина не може сама по собі бути підставою для задоволення позову, оскільки у такому випадку мала місце реалізація особою права, передбаченого Законом України «Про звернення громадян», а не поширення недостовірної інформації.

Аналогічна правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду

від 24 грудня 2020 року у справі № 686/20190/18 (провадження

№ 61-11740св19).

Отже, зі змісту звернення ГО «Буковинський голос природи» вбачається і це було встановлено судами, що інформація, зазначена у зверненні є оціночним судженням. Вони, як і думки, переконання, судження, критична оцінка певних фактів і недоліків не можуть бути предметом судового захисту, оскільки будучи вираженням суб`єктивної думки і поглядів не можуть бути перевірені на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів). Крім цього, відомості, які містилися зверненні ГО «Буковинський голос природи» до голови Державного агентства лісових ресурсів України потребували перевірки, чим і займались правоохоронні органи за результатом звернення.

Доводи касаційної скарги про неврахування висновку щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду України від 24 грудня 2020 року у справі № 686/20190/18 (провадження № 61-11740св19), колегія суддів не бере до уваги, оскільки вказана постанова була предметом дослідження судів першої та апеляційної інстанцій із наданням відповідної правової оцінки всім фактичним обставинам справи, яка ґрунтується на вимогах чинного законодавства, і з якою погоджується суд касаційної інстанції.

Відповідно до частини шостої статті 394 ЦПК України ухвала про відмову у відкритті касаційного провадження повинна містити мотиви, з яких суд дійшов висновку про відсутність підстав для відкриття касаційного провадження.

Із змісту касаційної скарги та оскаржуваних судових рішень вбачається, що скарга є необґрунтованою, Верховний Суд уже викладав у своїх постановах висновки щодо питання застосування норм права у подібних правовідносинах, порушеного в касаційній скарзі, і суд апеляційної інстанції переглянув судове рішення відповідно до таких висновків.

Європейський суд з прав людини зауважує, що спосіб, у який стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод застосовується до апеляційних та касаційних судів, має залежати від особливостей процесуального характеру, а також до уваги мають бути взяті норми внутрішнього законодавства та роль касаційних судів у них. Вимоги до прийнятності апеляції з питань права мають бути більш жорсткими ніж для звичайної апеляційної скарги. З урахуванням особливого характеру ролі Верховного Суду як касаційного суду процедура, яка застосовується у Верховному Суді, може бути більш формальною.

Оскільки правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення, тому колегія суддів вважає, що касаційна скарга є необґрунтованою та у відкритті касаційного провадження слід відмовити.

Керуючись пунктом 5 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадження у справі за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Громадської організації «Буковинський голос природи» про захист честі, гідності та ділової репутації фізичної особи, зобов`язання відкликати звернення, стягнення моральної шкоди, за касаційною скаргою ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокатеса Поляк Марія Володимирівна, на рішення Шевченківського районного суду міста Чернівців від 01 квітня 2022 року та постанову Чернівецького апеляційного суду від 24 серпня

2022 року, відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: І. М. Фаловська

С. Ю. Мартєв

В. В. Сердюк