ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 вересня 2022 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді: Барильської А.П.,

суддів: Деркач Н.М., Куценко Т.Р.

сторони:

позивач Акціонерне товариство комерційний ПриватБанк

відповідач ОСОБА_1

розглянувши у спрощеному позовному провадженні, у порядку ч.13 ст.7, ч.1 ст.369 ЦПК України, без повідомлення учасників справи, за наявними у справі матеріалами, апеляційну скаргу ОСОБА_1 на заочне рішення Ленінського районного суду міста Дніпропетровська від 24 січня 2022 року, яке ухвалено суддею Приходченко О.С., у місті Дніпро, відомості про дату складання повного тексту рішення суду в матеріалах справи відсутні, -

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2021 року АТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду з позовом до відповідача ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

В обґрунтування позовних вимог Банк посилався на те, що 30 серпня 2011 року між позивачем та відповідачем було укладено кредитний договір б/н, відповідно до умов якого відповідач отримав кредит у розмірі 15 000 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг складає між ним та Банком договір. Разом з тим, відповідач свої зобов`язання щодо повернення кредиту та сплати процентів не виконав, у зв`язку з чим, станом на 16 листопада 2021 року, виникла заборгованість за кредитним договором у розмірі 28 670 гривень 64 коп., яка складається із заборгованості за простроченим тілом кредиту у розмірі 26 936 гривень 58 коп., заборгованості за простроченими відсотками у розмірі 1 734 гривень 06 коп., а також судовий збір у розмірі 2 270 гривень 00 коп.

Заочним рішенням Ленінського районного суду міста Дніпропетровська від 24 січня 2022 року позовні вимоги Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ Комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість за договором № б/н від 30 серпня 2011 року по простроченому тілу кредиту у розмірі 26 936 гривень 58 коп., а також судовий збір у розмірі 2 132 гривень 71 коп., а всього 29 069 гривень 29 коп.

У задоволені інших позовних вимог АТ КБ «ПриватБанк» відмолено.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції ОСОБА_1 звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та порушення норм процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог АТ КБ «ПриватБанк» в повному обсязі.

Вказує, що Анкета-заява від 30.08.2011 року не містить відомостей про суму кредиту чи кредитного ліміту, даних про видачу кредитної картки, її виду, строку дії та наміру відповідача на отримання кредиту.

Зазначає, що розрахунок заборгованості, наданий позивачем, є результатом односторонніх арифметичних розрахунків і не підтверджують отримання відповідачем грошових коштів в кредит.

Зауважує, що суд першої інстанції не дав належної оцінки зібраним доказам і передчасно дійшов помилкового висновку про задоволення позову.

Вважає, що Умови обслуговування рахунків фізичної особи, які розміщені на офіційному сайті позивача, неодноразово змінювалися самим позивачем з часу виникнення спірних правовідносин до моменту звернення з позовом до суду, тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.

Відзив на апеляційну скаргу не подано.

Справа розглядається без повідомлення учасників справи, в порядку ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України, оскільки ціна позову менше 100 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, з наступних підстав.

Зважаючи на те, що рішення суду не оскаржено в частині відмови в задоволені позову про стягнення заборгованості по простроченим відсоткам за користування кредитом, колегія суддів не перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду в цій частині згідно ч. 1 ст. 13, ч. 1 ст. 367 ЦПК України, та роз`яснень, викладених в п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 12 від 24.10.2008 року, згідно яких, під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги та заявлених позовних вимог у суді першої інстанції.

Судом встановлено та з матеріалів справи вбачається, що 30 серпня 2011 року відповідач ОСОБА_1 підписав Анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в ПАТ КБ ПриватБанк, у теперішній час Акціонерне товариство Комерційний Банк ПриватБанк.

Відповідачу було відкрито картковий рахунок в національній валюті України та встановлено ліміт кредитування у розмірі 15 000 гривень 00 коп., який згодом було змінено (а.с. 17).

Відповідно до розрахунку заборгованості, станом на 16.11.2021 року заборгованість за кредитним договором становить 28670.64 грн, з яких: заборгованість за простроченим тілом кредиту 26936.58 грн, заборгованість за простроченими відсотками 1734.06 грн.( а.с. 8-16).

Посилаючись на невиконання відповідачем умов Договору про надання банківських послуг, позивач просив суд стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором, яка станом на 16.11.2021 року, за розрахунком позивача, становить 28 670, 64 грн., яка складається з 26 936, 58 грн. - заборгованність за простроченим тілом кредита та 1 734, 06 грн.- заборгованість за відсотками на прострочений кредит.

Ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог позивача в частині стягнення заборгованості за простроченим тілом кредиту, суд першої інстанції виходив з наявності правових підстав для стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за простроченим тілом кредиту.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

За змістом статей 626, 628 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Як вбачається із матеріалів справи, відповідно до Анкети-Заяви ОСОБА_1 від 30.08.2011року, останньому була надана кредитна картка із встановленим кредитним лімітом на платіжну картку. ( а.с.17,18,19).

За приписами п.п. 3, 6 ст.9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", інформація, що міститься у прийнятих до обліку первинних документах, систематизується на рахунках бухгалтерського обліку в регістрах синтетичного та аналітичного обліку шляхом подвійного запису їх на взаємопов`язаних рахунках бухгалтерського обліку. У разі складання та зберігання первинних документів і регістрів бухгалтерського обліку на машинних носіях інформації підприємство зобов`язане за свій рахунок виготовити їх копії на паперових носіях на вимогу інших учасників господарських операцій, а також правоохоронних органів та відповідних органів у межах їх повноважень, передбачених законами.

Згідно зі ст. 41 Закону України "Про Національний банк України" та ч. ч. 1, 2 ст.68 Закону України "Про банки та банківську діяльність", Національний Банк України встановлює обов`язкові для банківської системи стандарти та Правила ведення бухгалтерського обліку і фінансової звітності, що відповідають вимогам законів України та міжнародним стандартам фінансової звітності. Банки організовують бухгалтерський облік відповідно до внутрішньої облікової політики, розробленої на підставі Правил, встановлених Національним банком України відповідно до міжнародних стандартів бухгалтерського обліку. Бухгалтерський облік має забезпечувати своєчасне та повне відображення всіх банківських операцій та надання користувачам достовірної інформації про стан активів і зобов`язань, результати фінансової діяльності та їх зміни.

Підставою для бухгалтерського обліку операцій банку, відповідно до підпункту 2.1.1 Положення про організацію бухгалтерського обліку та звітності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного Банку України від 30.12.1998 року № 566, зі змінами та доповненнями, є первинні документи, які фіксують факти здійснення цих операцій. У разі складання їх у вигляді електронних записів при потребі повинно бути забезпечене отримання інформації на паперовому носії.

Пунктом 5.1 глави 5 вищезазначеного Положенням визначено, що інформація, яка міститься в первинних документах, систематизується в регістрах синтетичного та аналітичного обліку. Запис у регістрах аналітичного обліку здійснюється лише на підставі відповідного санкціонованого первинного документа.

Згідно з п.5.4. цього Положенням, особові рахунки є регістрами аналітичного обліку, що вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня.

При цьому, п.5.6 Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного Банку України від 18.06.2003 року № 254 визначено, що виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту.

Отже, виписки з особових рахунків клієнтів є регістрами аналітичного обліку, вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня, та є підтвердженням виконаних за день операцій.

Враховуючи наявні в матеріалах справи докази, колегія суддів приходить до висновку, що надані АТ КБ «ПриватБанк», по справі докази є належними та допустимими, у розумінні ст. ст. 58-59 ЦПК України, та у своїй сукупності підтверджують те, що відповідач ОСОБА_1 , відповідно до наданого позивачем розрахунку, у зазначений період активно користувався кредитними коштами, наданими йому ПАТ КБ «ПриватБанк», у теперішній час Акціонерне товариство Комерційний Банк «ПриватБанк», за договором б/н у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку.

Відповідно до розрахунку, наданого позивачем, станом на 16.11.2021 року, відповідач, з урахуванням часткового виконання зобов`язань за кредитним договором, має заборгованість за простроченим тілом кредиту в розмірі 26936,58 грн. (а.с.14-16, 55-73)

На підставі наведеного вище, колегія суддів вважає правильним висновок суду першої інстанції про наявність правових підстав для стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за простроченим тілом кредиту в розмірі 26936,58 грн., розмір якої підтверджений належними та допустимими доказами по справі, та відповідач

Доводи апеляційної скарги, що Анкета-заява від 30.08.2011 року не містить відомостей про суму кредиту чи кредитного ліміту, даних про видачу кредитної картки, її виду, строку дії та наміру відповідача на отримання кредиту, колегія суддів не бере до уваги, оскільки відповідач 30.08.2011 року підписав Анкету-заяву, чим підтвердив своє волевиявлення на отримання кредитних коштів, та згідно з Виписки за договором № б/н за період 30.08.2011 року по 16.11.2021 року активно ними користувався. (а.с. 55-83)

Доводи апеляційної скарги, що розрахунок заборгованості, наданий позивачем, є результатом односторонніх арифметичних розрахунків і не підтверджує отримання відповідачем грошових коштів в кредит, колегія суддів не бере до уваги, оскільки позивачем надані належні та допустимі докази на підтвердження заборгованості за простроченим тілом кредиту, натомість відповідач не надав доказів на підтвердження заперечень розміру заборгованості за простроченим тілом кредиту.

Згідно із практикою Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.

Доводи апеляційної скарги, що Умови обслуговування рахунків фізичної особи, які розміщені на офіційному сайті позивача, неодноразово змінювалися самим позивачем з часу виникнення спірних правовідносин до моменту звернення з позовом до суду, тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову, колегія суддів вважає такими, що не є підставою для відмови у задоволенні позову про стягнення заборгованості за простроченим тілом кредиту.

На підставі наведеного вище колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність заборгованості відповідача перед відповідачем по простроченому тілу кредиту у розмірі 26 936, 58 грн..

Вирішуючи спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані, підтверджуються письмовими доказами та не спростовуються доводами, викладеними в апеляційній скарзі.

Суд не допустив порушень матеріального або процесуального закону, які могли б бути підставою для скасування рішення суду в оскаржуваній частині, а доводи апеляційної скарги не спростовують зроблених в оскаржуваній частині рішення висновків, тому колегія суддів вважає, що підстави для його скасування в оскаржуваній частині і задоволення апеляційної скарги відсутні.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381, 382, 384 ЦПК України,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Заочне рішення Ленінського районного суду міста Дніпропетровська від 24 січня 2022 року в частині задоволення позову Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за простроченим тілом кредиту - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст постанови суду складений 27 вересня 2022 року.

Головуючий: А.П.Барильська

Судді: Н.М. Деркач

Т.Р. Куценко