КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 вересня 2022 року м. Київ

Унікальний номер справи № 592/4922/18-ц

Апеляційне провадження 22-ц/824/6701/2022

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді - доповідача Махлай Л.Д.,

суддів Немировська О.В., Ящук Т.І.

при секретарі Синявському Д.В.

сторони

позивач ОСОБА_1

відповідач Акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк»

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк», подану через представника Кобзар Юлію Богданівну, на рішення Печерського районного суду м. Києва від 27 січня 2022 року, ухвалене під головуванням судді Бусик О.Л., у справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» про стягнення нарахованих штрафних санкцій,

в с т а н о в и в :

у травні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до Ковпаківського районного суду м. Суми з позовом до АТ КБ «Приватбанк», в якому з урахуванням уточнення позовних вимог просив стягнути на його користь кошти в сумі 120 000 грн, як незаконно нараховані та сплачені відсотки за договором лізингу, штрафу та пені.

В обґрунтування позову зазначав, що 04.07.2014 він уклав з ПАТ КБ «Приватбанк» договір фінансового лізингу, предметом якого є автомобіль марки «Сітроен С4», 2013 року випуску, номерний знак НОМЕР_1 , за умовами якого він зобов`язаний був вносити щомісячно платіж згідно графіку погашення зобов`язання, що включає в себе платіж по відшкодуванню частини вартості предмету лізингу, винагорода за користування, винагорода за проведення щомісячного моніторингу предмета лізингу.

Вносив платежі вчасно та в повному обсязі, однак у лютому 2015 року він як військовослужбовець брав участь в антитерористичній операції, тому не мав можливості своєчасно сплачувати платежі за договором лізингу. У зв`язку з чим, відповідач нарахував штрафні санкції.

Зазначав, що неодноразово звертався до відповідача з метою повідомлення про свій статус військовослужбовця та надавав, підтверджуючі документи згідно з листами від 28.02.2017 та 12.06.2017, проте відповідач не врахував його прохання та доводи і продовжував нараховувати штрафні санкції, що підтверджується листом відповідача від 04.07.2017 № 20.1.0.0/7-20170702/3874.

Посилаючись на те, що дії ПАТ КБ «Приватбанк» порушують його права та суперечать нормам Закону України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», згідно з якою штрафні санкції військовослужбовцям, призваним на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, на весь час їх призову, а військовослужбовцям під час дії особливого періоду, які брали або беруть участь у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, які перебували або перебувають безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів, а саме, пеня за невиконання зобов`язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, у тому числі банками, та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом не нараховуються.

Вказану норму підтвердив своїм листом Національний Банк України від 05.09.2017 №20-0009/61327.

Ухвалою Ковпаківського районного суду м. Суми від 15.06.2018 справу передано за підсудністю до Печерського районного суду м. Києва.

Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 27.01.2022 позов задоволено частково. Стягнуто з АТ КБ «Приватбанк» на користь ОСОБА_1 грошові кошти в сумі 57 943,31 грн. Вирішено питання судових витрат.

Не погоджуючись з даним рішенням суду, АТ КБ «Приватбанк» через представника подало апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення та ухвалити нове рішення суду, яким відмовити в задоволенні позовних вимог. Посилається на неправильне застосування норм матеріального права, неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи. В обґрунтування апеляційної скарги вказує, що банк не володіє інформацією щодо строку перебування позивача на службі, а також не зрозумілим є розмір ціни позову, оскільки неможливо встановити період та складові суми, які вважає за необхідно повернути та відсутній розрахунок. Суд не звернув уваги, що відповідно до додатку № 2 до договору фінансово лізингу, загальний лізинговий платіж складався із відшкодування частини вартості предмета лізингу, винагороди за користування предметом лізингу, винагороди за проведення щомісячного моніторингу. Суд пославшись на довідку Військової частини польова пошта НОМЕР_2 від 23.02.2017 про участь в АТО, не встановив чи надсилав таку довідку позивач на адресу банку, оскільки докази направляння довідки в матеріалах справи відсутні. Суд також не звернув уваги, що Закон України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» не може бути застосований до правовідносин, які склались із договору фінансового лізингу, позивач не надав до банку документів, встановлених листом Міністерства оборони України від 21.08.2014 № 322/2/4142. Суд також не врахував, що лізинг не є кредитною угодою, а тому сплачена пеня не підлягає поверненню. Крім того, у позивача було право повернути предмет лізингу до банку та не сплачувати щомісячні платежі за користування транспортним засобом, позивач не скористався таким правом, а продовжував користуватись та добровільно здійснив погашення всіх платежів та набув право власності на автомобіль.

У відзиві на апеляційну скаргу представник позивача ОСОБА_2 просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а судове рішення - без змін посилаючись на законність та обґрунтованість рішення. Зазначає, що судом правильно застосовано норми матеріального та процесуального права. Доводи апелянта про те, що позивач не надав їм відповідних документів спростовуються відповіддю відповідача на звернення ОСОБА_1 .

У судовому засіданні в режимі відеоконференції представник відповідача ОСОБА_3 підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити.

Представник позивача ОСОБА_2 просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін посилаючись па його законність та обґрунтованість.

Вислухавши доповідь судді, пояснення осіб, які з`явилися у судове засідання, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що 04.07.2014 ОСОБА_1 подав до ПАТ КБ «Приватбанк» заяву - приєднання до Умов та Правил надання фінансового лізингу № SU00А@ з додатками №1, 3, предметом якого є автомобіль марки Сітроен С4, 2013 року випуску, номерний знак НОМЕР_1 .

Відповідно до довідки ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованість ОСОБА_1 за кредитним договором від 04.07.2014 року № SU00А@ відсутня.

Згідно з посвідченням від 12.10.2015 серії НОМЕР_3 ОСОБА_1 має право на пільги встановлені законодавством України для ветеранів війни - учасників бойових дій.

Відповідно до довідки про безпосередню участь особи в АТО, забезпеченні її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України від 23.02.2017 № 512, молодший лейтенант ОСОБА_1 з 16.02.2015 перебуває на військовій службі в військовій частині - польова пошта НОМЕР_2 . Відповідно до наказу командира ВЧ - польова пошта НОМЕР_2 ОСОБА_1 був відряджений в безпосереднє підпорядкування керівнику АТО в Донецькій та Луганській області (зона проведення АТО) для участі в АТО, де виконує службові (бойові) завдання з 02.07.2015 до 16.09.2015, з 23.09.2015 до 28.10.2015, з 06.11.2015 до 26.11.2015, з 22.12.2015 до 21.04.2016, з 18.09.2016 до 26.10.2016, з 05.11.2016 до 15.01.2017, та з 01.02.2017 по теперішній час.

28.02.2017 ОСОБА_1 надіслав ПАТ КБ «Приватбанк» лист, в якому просив застосувати пункт 15 ст. 14 Закону України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» по заяві про приєднання до умов та правил надання фінансового лізингу № SU00А@, оскільки особливий період ще не закінчився та війна продовжується; посприяти питанню щодо скасування штрафних санкцій по фінансовому лізингу та скасування пені.

12.06.2017 ОСОБА_1 повторно надіслав ПАТ КБ «Приватбанк» лист із проханням застосувати пункт 15 ст. 14 Закону України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» щодо укладеного сторонами договору фінансового лізингу.

04.07.2017 ПАТ КБ «Приватбанк» надіслав ОСОБА_1 відповідь на його звернення від 02.07.2017 № 895026 щодо проведення перерахунку за договором від 04.07.2014 № SU00А@ з додатками № 1, 3, в якому вказав про неможливість проведення такого перерахунку згідно із Законом України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», оскільки лізинг не є кредитною угодою.

11.08.2017 ОСОБА_1 звернувся до Національного банку України з проханням посприяти у врегулюванні питання щодо скасування штрафних санкцій по фінансовому лізингу та скасування пені за договором від 04.07.2014 № SU00А@ відповідно до пункту 15 ст. 14 Закону України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

05.09.2017 від Національного банку України ОСОБА_1 надіслано відповідь, в якій ОСОБА_1 роз`яснено норми статей ЦК України та ст. 14 Закону України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та інші норми чинного законодавства.

Частково задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що пеня за несвоєчасне виконання зобов`язань за договором фінансового лізингу не мала нараховуватися відповідно до Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції виходячи з наступного.

Згідно з ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 15 ст. 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, військовослужбовцям з початку і до закінчення особливого періоду, а резервістам та військовозобов`язаним - з моменту призову під час мобілізації і до закінчення особливого періоду штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, у тому числі банками, та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом не нараховуються.

Відповідно до ч. 15 ст. 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» в редакції, чинній на час ухвалення рішення судом першої інстанції, військовослужбовцям, призваним на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, на весь час їх призову, а військовослужбовцям під час дії особливого періоду, які брали або беруть участь у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, які перебували або перебувають безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів, - штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, у тому числі банками, та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом не нараховуються.

Згідно зі статтею 6 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» до осіб, які належать до учасників бойових дій, належать особи, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції.

Частиною 19 ст. 6 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» передбачено, що учасниками бойових дій є, окрім інших, військовослужбовці (резервісти, військовозобов`язані) та працівники Збройних Сил України, Національної гвардії України, Служби безпеки України, Служби зовнішньої розвідки України, Державної прикордонної служби України, Державної спеціальної служби транспорту, військовослужбовці військових прокуратур, особи рядового та начальницького складу підрозділів оперативного забезпечення зон проведення антитерористичної операції центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, державну політику у сфері державної митної справи, поліцейські, особи рядового, начальницького складу, військовослужбовці, працівники Міністерства внутрішніх справ України, Управління державної охорони України, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, Державної служби України з надзвичайних ситуацій, Державної пенітенціарної служби України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення.

Згідно із Законом України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» особливим періодом є функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Відповідно до Указу Президента України від 14.04.2014 № 405/2014 «Про рішення Ради національної безпеки та оборони України від 13.04.2014 «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози та збереження територіальної цілісності України» на території Луганської та Донецької областей розпочато антитерористичну операцію.

Позивачем надано належні та допустимі докази про те, що він з 16.02.2015 перебував на військовій службі в військовій частині - польова пошта НОМЕР_2 та відповідно до наказу командира ВЧ - польова пошта НОМЕР_2 був відряджений в безпосереднє підпорядкування керівнику АТО в Донецькій та Луганській області (зона проведення АТО) для участі в АТО, де виконує службові (бойові) завдання з 02.07.2015 до 16.09.2015, з 23.09.2015 до 28.10.2015, з 06.11.2015 до 26.11.2015, з 22.12.2015 до 21.04.2016, з 18.09.2016 до 26.10.2016, з 05.11.2016 до 15.01.2017, та з 01.02.2017 по теперішній час (дата видачі довідки 23.09.2015).

Відповідно до посвідчення серії НОМЕР_3 ОСОБА_1 має право на пільги, встановлені законодавством для ветеранів війни - учасників бойових дій.

Суд першої інстанції, керуючись вимогами вищезазначених норм, та на підставі доказів наданих сторонами дійшов правильних висновків про те, що відповідач безпідставно нарахував штрафні санкції за період участі позивача в АТО.

Доводи апеляційної скарги відповідача про те, що Закон України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» не може бути застосований до спірних правовідносин, оскільки між сторонами укладено не кредитний договір, а договір лізингу суперечать змісту цього Закону, зокрема ч. 15 ст. 14 Закону.

Доводи апеляційної скарги про те, що позивач для перерахунку штрафних санкції не надав відповідних документів про те, в який період він перебував на військовій службі в зоні АТО, спростовуються листом - відповіддю відповідача (а.с. 12), в якому відповідач відмовляє у скасуванні штрафних санкцій не через ненадання позивачем доказів перебування його на військовій службі в зоні АТО, а у зв`язку з тим, що відповідач вважає, що за договором лізингу можливе нарахування штрафних санкцій у період перебування лізингоодержувача у зоні АТО.

У разі, якщо позивач би не надав документів, які підтверджують його право на скасування штрафних санкцій, відповідач мав би відмовити у проведенні перерахунку саме з цих підстав. Проте відповідач як у своєму листі, так і при розгляді справи у суді заперечує проти такого перерахунку не з тих підстав, що позивачем не надано відповідні документи щодо перебування його на військовій службі у зоні АТО, а з тих підстав що за договором лізингу нарахування штрафних санкції у зазначений період є правомірним.

Відтак доводи апелянта про ненадання позивачем відповідних документів про його перебування у зоні АТО суперечать його ж доводам про те, що на спірні правовідносини не розповсюджується дія Закон України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

Правильність розрахунку суми, стягнутої судом як безпідставно нараховані штрафні санкції, апелянт не оскаржує.

За вказаних обставин колегія суддів прийшла до висновку, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим і не може бути скасоване з підстав, викладених у апеляційній скарзі.

Керуючись ст. 367, 368, 374, 375, 381-383 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» залишити без задоволення.

Рішення Печерського районного суду м. Києва від 27 січня 2022 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня проголошення постанови до Верховного Суду шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до цього суду з підстав, визначених у ст. 389 ЦПК України.

Повний текст постанови складено 27.09.2022.

Головуючий Л. Д. Махлай

Судді О. В. Немировська

Т. І. Ящук