КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Унікальний номер справи № 367/5049/20 Апеляційне провадження № 22-ц/824/6570/2022Головуючий у суді першої інстанції - Кравчук Ю.В. Доповідач у суді апеляційної інстанції - Нежура В.А.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 вересня 2022 року Київський апеляційний суд у складі:

суддя-доповідач Нежура В.А.,

судді Вербова І.М., Невідома Т.О.,

секретар Ольшевська Ю.М.,

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві апеляційні скарги Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна страхова компанія «ОРАНТА» та ОСОБА_1 на рішення Ірпінського міського суду Київської області від 26 січня 2022 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна страхова компанія «ОРАНТА» про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, заподіяних внаслідок злочину,

В С Т А Н О В И В:

У серпні 2020 року ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_1 , ПАТ «НАСК «ОРАНТА», в якому з урахуванням уточнених позовних вимог просила стягнути з відповідачів на її користь, в рахунок відшкодування матеріальної шкоди, суму коштів в розмірі 43 604,00 грн., та в рахунок відшкодування завданої моральної шкоди суму коштів в розмірі 200 000,00 грн., а саме: з ПАТ «HACK «ОРАНТА» - сума шкоди, пов`язаної з лікуванням потерпілої позивачки (за вирахуванням франшизи) у розмірі 43 094,00 грн., та моральна шкода у розмірі 5 відсотків страхової виплати за шкоду, заподіяну здоров`ю у розмірі 2 180,20 грн.; з ОСОБА_1 - в якості відшкодування завданої матеріальної шкоди у розмірі 510,00 грн., та в якості відшкодування завданої моральної шкоди сума коштів у розмірі 197 819,80 грн.

Свої вимоги обґрунтовувала тим, що 06.09.2013 ОСОБА_1 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ст. 286 КК України стосовно позивача, та заподіяв останній матеріальну шкоду в розмірі 43 604,00 грн.

Внаслідок протиправних дій відповідача їй були спричинені тілесні ушкодження у вигляді остеохондрозу поперекового відділу хребта, консолідованого компресійного перелому хребта, двобічної люмбоіциалгії з м`язово-тонічним стійким больовим синдромом, зміщення кісткового мозку, протрузії дисків. У зв`язку із зазначеним, позивач стала інвалідом 3 групи, на підставі Акту огляду МСЕК № 146 від 11.01.2016.

Із вказаними тілесними ушкодженнями, заподіяними внаслідок ДТП, вона проходила діагностику та довгий час перебувала на стаціонарному лікуванні у різних медичних закладах України (ДУ «Інститут травматології та ортопедії НАМН України», Олександрівському консультативно-діагностичному центрі м. Києва, КЗ «Обласна лікарня відновного лікування», Ірпінська міська лікарня тощо, а також вимушена була проходити відновлювальні медичні курси у Клінічному санаторії «Жовтень», Клінічному санаторії «Бердянськ», санаторії «Перемога» тощо).

01.07.2020 ухвалою Ірпінського міського суду Київської області відповідача ОСОБА_1 звільнено від кримінальної відповідальності, передбаченої ч. 1 ст. 286 КК України за нереабілітуючими підставами, згідно п. 2 ч. 1 ст. 49 КК України, а поданий цивільний позов залишений без розгляду та роз`яснено позивачу право звернутися до відповідача з позовом в порядку цивільного судочинства.

Крім того, діями відповідача їй було завдано моральної шкоди, оскільки вона зазнала фізичних та моральних страждань, почуття безпорадності, стресу і морального потрясіння. З моменту ДТП і до часу подання позову порушено звичний спосіб життя позивачки, що пов`язано з тим, що вона постійно протягом цих років змушена проходити періодичне лікування у лікарнях та оздоровчі процедури у санаторіях, відвідувати органи досудового слідства, приймати участь у судових засіданнях. Позивачка зазначає, що вона до цих пір відчуває сильні болі. При цьому, як зазначає позивач, вона продовжує відчувати моральні страждання, оскільки відповідач протягом усього часу після вчиненого жодного разу не вибачився перед нею, не виразив жаль з приводу того, що трапилося, а також не вжив жодних спроб відшкодувати заподіяну їй матеріальну шкоду. За зазначених обставин просила позов задовольнити (т. 1 а.с. 1-2, 183-184).

Рішенням Ірпінського районного суду Київської області від 26.01.2022 позовну заяву ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , ПАТ «НАСК «ОРАНТА» про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, заподіяних внаслідок злочину задоволено частково. Стягнуто із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 відшкодування моральної шкоди в розмірі 150 000,00 грн. Стягнуто із ПАТ «НАСК «ОРАНТА» на користь ОСОБА_2 відшкодування матеріальної шкоди в розмірі 30 204,00 грн. Стягнуто із ПАТ «НАСК «ОРАНТА» на користь ОСОБА_2 відшкодування моральної шкоди у розмірі 5 відсотків страхової виплати за шкоду, заподіяну здоров`ю у розмірі 1 510,20 грн. Стягнуто із ОСОБА_1 на користь держави судовий збір в розмірі 1 500,00 грн. Стягнуто із ПАТ «НАСК «ОРАНТА» на користь держави судовий збір в розмірі 317,14 грн. У задоволенні позову в іншій частині відмовлено (т. 2 а.с. 12-22).

В апеляційній скарзі, ПАТ «НАСК «ОРАНТА», посилаючись на порушення норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права, просить скасувати рішення та ухвалити нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі. Вказує, що за своєю формою та змістом позовна заява є майновою вимогою, та була подана в 2020 році з пропуском трирічного строку звернення до страховика, тому ПАТ «НАСК «ОРАНТА» не порушило жодних законних прав позивача, а отже і відсутні причини для їх відновлення та/чи захисту в судовому порядку.

Зазначає, що оскільки неподання позивачем на протязі року з моменту ДТП заяви на виплату страхового відшкодування, з обґрунтуванням, що він судився із відповідачем по справі ОСОБА_1 , не є поважною причиною неподання такої заяви в установленому законом порядку, а тому позивач вибравши невірний спосіб захисту свого порушеного права, юридично втратив право на отримання страхового відшкодування (т. 2 а.с. 43-46).

Також, ОСОБА_1 було подано апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права, просить частково скасувати рішення в частині відшкодування моральної шкоди позивачу та зменшити розмір відшкодування моральної шкоди. Вказує, що задоволена сума в розмірі 150 000,00 грн на відшкодування моральної шкоди є завеликою та не обґрунтованою ні судом, ні у заявлених позовних вимогах позивачем. В суді першої інстанції ОСОБА_1 та його представник повідомляли про те, що відповідач не відмовляється від відшкодування моральної шкоди, але сума є великою та не співмірною. Матеріальні витрати, які понесла позивач в чотири рази менші, ніж задоволена судом першої інстанції сума моральної шкоди. До суду не надано жодного доказу, про те, що саме на 150 000,00 грн позивач зазнала моральних страждань.

В суді першої інстанції, ОСОБА_1 була запропонована сума на відшкодування моральної шкоди в розмірі 20 000,00 грн, але заявлена пропозиція була проігнорована позивачем та суддею (т. 2 а.с. 73-77).

09.08.2022 ОСОБА_2 було подано відзив на апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в якому зазначено, що викладені в апеляційній скарзі доводи та обставини є абсолютно необґрунтованими та не відповідають дійсним обставинам справи, і не містять підстав для скасування чи зміні оскаржуваного рішення.

01.09.2022 ПАТ «НАСК «ОРАНТА» подано відповідь на відзив, в якому вказується, що судом першої інстанції не досліджено, та не надано відповідної оцінки, чому заява про страхове відшкодування позивача, що знала про факт ДТП, знала та могла витребувати інформацію у винної особи чи з матеріалів кримінальної справи, однак, подала заяву до страхової компанії лише через 8 років.

07.09.2022 ОСОБА_2 було подано відзив на апеляційну скаргу ПАТ «НАСК «ОРАНТА», в якому вказує, що викладені в апеляційній скарзі доводи та обставини є абсолютно необґрунтованими та не відповідають дійсним обставинам справи, і не містять підстав для скасування чи зміні оскаржуваного рішення.

В судове засідання учасники справи не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Суд апеляційної інстанції визнав за можливе розглянути справу за відсутності осіб, які не з`явились, оскільки їх неявка не перешкоджає апеляційному розгляду справи (ч. 2 ст. 372 ЦПК України).

Заслухавши доповідь судді, вивчивши та дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга ПАТ «НАСК «ОРАНТА» підлягає задоволенню, апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Задовольняючи позов частково, суд першої інстанції виходив з того, що розмір шкоди, заподіяної здоров`ю ОСОБА_2 , можливо правильним стягнути із ПАТ «НАСК «Оранта» на підставі ст. 26-1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», та моральну шкоду у розмірі 5% від страхової виплати за шкоду заподіяну здоров`ю.

Крім того, внаслідок кримінального правопорушення позивачу було заподіяно тілесні ушкодження, що вплинуло та продовжує впливати на її встановлений спосіб життя. Тому суд враховує глибину фізичних та душевних страждань позивача, беручи до уваги, що немає і не може бути точних критеріїв майнового виразу фізичного, душевного болю, страждань, а будь-яка компенсація моральної шкоди не може відповідати дійсним стражданням позивача і може мати тільки умовний вираз та виходячи з міркувань розумності та справедливості, а тому вважає обґрунтованим розмір відшкодування завданої позивачу моральної шкоди в сумі 150 000,00 грн з ОСОБА_1 ..

Але погодитись із такими висновками в повній мірі не можливо з огляду на таке.

Як вбачається з матеріалів справи, із формулювання обвинувачення, викладеному у обвинувальному акті у кримінальному провадженні відносно ОСОБА_1 , внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0002487 від 07.09.2013, ОСОБА_1 обвинувачувався у тому, що 06.09.2013 близько 20:35 години (точний час не встановлено), ОСОБА_1 , керуючи технічно-справним автомобілем «3A3-DAEWOO», реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухаючись по проїзній частині вул. Жовтнева з боку вул. 1-га лінія в напрямку вул. 3-тя лінія проїжджаючи перехрестя вул. 2-га Лінія та вул. Жовтнева в м. Ірпінь Київської обл., діючи необережно в порушення вимог: п.п. 1.3, 1.5, 12.2, 18.1 ПДР України, проявляючи злочинну недбалість, не врахувавши дорожню обстановку, не дотримавшись безпечної швидкості та дистанції, передньою частиною керованого автомобіля допустив наїзд на пішохода ОСОБА_2 , яка переходила дорогу по пішохідному переходу з ліва на право відносно напрямку його руху, чим спричинив останній середньої тяжкості тілесне ушкодження у вигляді: компресійного перелому тіла 2 поперекового хребця без порушення функції спинного мозку та ушкодження крижово-куприкового з`єднання з переломами 5 крижового, і 1 куприкового хребців.

Відповідно до полісу ОСЦПВВНТЗ № АВ/7556673 від 28.11.2012, передбачено наступні умови страхування: франшиза 510,00 грн; ліміт за шкоду життю та здоров`ю 100 000,00 грн; ліміт за шкоду майну 50 000,00 грн (а.с. 103 зв.).

Відповідно до копії висновку експерта № 60 від 28.04.2014, у ОСОБА_2 мали місце ушкодження: компресійний перелом тіла 2 поперекового хребця без порушення функції спинного мозку та ушкодження крижово-куприкового з`єднання з переломами 5 крижового і 1 куприкового хребців; отримані потерпілою ушкодження відносяться до категорії тілесних ушкоджень середнього ступеню тяжкості як такі, що викликають тривалий (понад 21 добу) розлад здоров`я (а.с.162).

Ухвалою Ірпінського міського суду Київської області від 01.07.2020 ОСОБА_1 звільнено від кримінальної відповідальності, передбаченої ч. 1 ст. 286 КК України на підставі п. 2 ч. 1 ст. 49 КК України у зв`язку із закінченням строків давності, а кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0002487 від 07.09.2013 по обвинуваченню ОСОБА_1 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України - закрито, цивільний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди залишено без розгляду та роз`яснено право звернутися із позовом до суду в порядку цивільного судочинства.

Згідно із копією відповіді представнику позивача ПАТ «НАСК «ОРАНТА» від 31.12.2020 №09-02-19/12866, ПАТ «НАСК «ОРАНТА» укладено поліс ОСЦПВВНТЗ №АВ/7556673 від 28.11.2012, термін дії - з 01.12.2012 по 30.11.2013, забезпечений транспортний засіб - ЗАЗ Daewoo, VIN-код НОМЕР_2 (а.с. 103-103 зв.). Відповідно до бази даних ПАТ «НАСК «ОРАНТА», станом на 31.12.2020 до ПАТ «НАСК «ОРАНТА» учасники (представники) даної ДТП не зверталися та, відповідно, виплата страхового відшкодування не проводилась.

Згідно до наданих позивачем доказів, ОСОБА_2 на обстеження та лікування витрачено наступні кошти:

-за квитанцією із аптеки - у загальній сумі 10 144,00 грн;

-за квитанцією до прибуткового касового ордера ДУ «Інститут травматології та ортопедії АМНУ» від 16.09.2013 - у загальній сумі 900,00 грн;

- за квитанцією до прибуткового касового ордера ТОВ «Олександрівський консультативно-діагностичний центр» від 10.09.2013 та від 12.09.2013 - у загальній сумі 1 150,00 грн;

- за квитанцією ПП «Диметра Мед» від 24.03.2017 у сумі 220,00 грн;

-за рахунком-фактурою, виданим ФОП ОСОБА_3 № 235 від 23.09.2013 за набір імплантів для хребта у загальній сумі 14 400,00 грн;

-за рахунком від 07.10.2013 - у загальній сумі 2 800,00 грн;

- за квитанцією № 27 від 23.09.2013 - у загальній сумі 490,00 грн.

Як видно з виписки з історії хвороби стаціонарного хворого № 512106 від 20.12.2013, ОСОБА_2 26.09.2013 проведено оперативне лікування транспедикулярну фіксацію Л1-Л3.

Також, ОСОБА_2 неодноразово знаходилася на стаціонарному лікуванні, зокрема:

-в період з 16.09.2013 по 11.10.2013 в ДУ «Інститут травматології та ортопедії НАМН України»;

-в період з 15.05.2014 по 26.05.2014 в ДУ «Інститут травматології та ортопедії НАМН України»;

-в період з 15.06.2015 по 27.06.2015 в ДУ «Інститут травматології та ортопедії НАМН України»;

-в період з 15.04.2018 по 06.05.2018 в КЗ КОР «Обласна лікарня відновного лікування»;

-в період з 19.05.2019 по 08.06.2019 в КЗ КОР «Обласна лікарня відновного лікування».

Надані позивачем виписки із медичної карти стаціонарного хворого № 512106 від 11.10.2013, № 512106 від 26.05.2014, № 512106 від 27.06.2015, № 518 від 08.06.2019, № 397 від 06.05.2018, вказують на те, що стаціонарне лікування позивача проводилося саме з приводу наслідків перенесеної травми та операції транспедикулярної фіксації. Відповідно до проведеної ТОВ «Сучасні діагностичні системи» 28.11.2019 комп`ютерної томографії поперекового відділу хребта ОСОБА_2 , встановлено ознаки міграції фіксуючих гайок голівок моно аксіальних гвинтів, що фіксують штанги МОС-конструкції на рівні L-3 тіла хребця.

Відповідно до ст. 177 ЦК України шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону.

Статтями 22 та 23 ЦК України передбачено право особи на відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

У відповідності до ч. 2 ст. 22 ЦК України збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки) та доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Згідно ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно із п. 35.1 ст. 35 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду подає страховику (у випадках, передбачених ст.41 цього Закону, - МТСБУ) заяву про страхове відшкодування.

Відповідно до пп. 37.1.4 п. 37.1 ст. 37 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», підставою для відмови у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати) є: неподання заяви про страхове відшкодування впродовж одного року, якщо шкода заподіяна майну потерпілого, і трьох років, якщо шкода заподіяна здоров`ю або життю потерпілого, з моменту скоєння дорожньо-транспортної пригоди.

Отже, задовольняючи частково позовні вимоги до ПАТ «НАСК «ОРАНТА», суд першої інстанції керувався висновком про застосування норми права, викладеним у постанові Великої Палати Верховного Суду у справі № 465/4621/16-к від 19.06.2019, в якому зазначено, що для розгляду в межах кримінального провадження цивільного позову потерпілого до Моторного (транспортного) страхового бюро України про стягнення шкоди, завданої внаслідок вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ст. 286 КК України, попереднє звернення потерпілого до МТСБУ із заявою про виплату страхового відшкодування в порядку, визначеному статтею 35 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» не є обов`язковим.

Однак, вказаний висновок не можна застосувати у даній справі, оскільки справа за позовом ОСОБА_2 відрізняється від справи, яка була предметом розгляду Великої Палати Верховного Суду у справі № 465/4621/16-к від 19.06.2019, а саме у зазначеній справі МТСБУ було з самого початку залучено до участі у справі в якості відповідача за позовом потерпілої особи про відшкодування шкоди, завданої злочином, в межах кримінальної справи, сторони були обізнані про суть спору, на підставі чого Верховним Судом було зроблено висновок про необов`язковість попереднього звернення потерпілого до МТСБУ.

В даному випадку, позивач з часу настання ДТП - 06.09.2013 і до 11.08.2020 із заявою про виплату страхового відшкодування в зв`язку із пошкодженням транспортного засобу по даному випадку до ПАТ «НАСК «ОРАНТА» не зверталася.

При цьому, страховику стало відомо про дане ДТП через сім років після ДТП. За клопотанням ПАТ «НАСК «ОРАНТА» до матеріалів цивільної справи було долучено кримінальну справу № 367/6968/19, яка взагалі не містила жодних документів, окрім судових повісток та ухвали про закриття кримінальної справи, з якої неможливо встановити коли сталася ДПТ, за участю якого транспортного засобу, та за яким обставин.

Під час розгляду справи, відповідачем не раз наголошувалося на тому, що він надав усю необхідну інформацію стосовно полісу страхування як органам слідства так і потерпілій, яка теж неодноразово ознайомлювалася з матеріалами кримінальної справи.

Разом із тим, позивач, обґрунтовуючи причини звернення до суду з позовом до ПАТ «НАСК «ОРАНТА» через 8 років після страхового випадку вказує, що не знала, що відповідальність водіїв забезпечується полісом цивільно-правової відповідальності, а її адвокат, який представляв її інтереси при розгляді кримінальної справи, та заявляв цивільний позов до ОСОБА_1 в рамках кримінальної справи, також була необізнана в цьому питанні.

З вищевикладеного вбачається, що позовна заява з майновою та моральною вимогами до ПАТ «НАСК «ОРАНТА», була подана в 2020 році з пропуском трирічного строку звернення до страховика.

Правові висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 05.06.2018 у справі № 910/7449/17 (провадження № 12-104гс18), постанові Великої Палати Верховного Суду по справі № 201/8286/16-ц від 20.02.2019, постанові Великої Палати Верховного Суду по справі № 513/1275/14-ц від 01.07.2019, постанові Великої Палати Верховного Суду у справі № 753/5293/16-ц (№ 14-31 Оце 18) від 03.10.2018, якими встановлено,-

«Визначаючи обов`язок страховика за договором (полісом) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів виплатити страхове відшкодування законодавцем у положеннях ст. 37 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» було передбачено випадки, з настанням яких страховик набуває правових підстав для відмови у здійсненні такої виплати, зокрема, у випадку, коли потерпілим чи особою, яка має право на отримання відшкодування, не було протягом року з моменту скоєння ДТП подано заяви про виплату страхового відшкодування.

Тобто право кредитора (потерпілого) на отримання відшкодування завданої йому шкоди шляхом виконання страховиком за договором (полісом) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів узятих на себе зобов`язань не є безумовним, а пов`язується з поданням до такого страховика заяви про здійснення страхової виплати (відшкодування), що у свою чергу законодавець обмежує річним строком з моменту скоєння відповідної ДТП.

Відтак, право отримати відшкодування завданої шкоди шляхом виконання страховиком за договором (полісом) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів узятих на себе зобов`язань виникає виключно за умови подання потерпілим у визначений законодавством строк заяви про здійснення страхової виплати (відшкодування) та пов`язаного з цим ризику, який полягає у можливості реалізації страховиком наданого йому положеннями підпункту 37.1.4 пункту 37.1 статті 37 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» права на відмову у виплаті страхового відшкодування в разі неподання заяви про страхове відшкодування впродовж установлених строків.»

При цьому Верховним Судом чітко вказується, що « ..зазначений у пункті 37.1.4 статті 37 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» строк є присічний і поновленню не підлягає».

Таким чином, неподання позивачем на протязі трирічного строку з моменту ДТП заяви на виплату страхового відшкодування, з посиланням на те, що ним був поданий позов до ОСОБА_1 в межах відкритого кримінального провадження, не може бути визнано правомірною підставою для пред`явлення вимоги до ПАТ «НАСК «ОРАНТА» на отримання страхового відшкодування в порядку цивільного судочинства. Зі спливом вказаного строку, порушене право позивача не може бути захищено у обраний ним спосіб, у зв`язку з чим рішення суду першої інстанції в цій частині підлягає скасуванню з ухваленням нового про відмову у задоволенні позову.

Задовольняючи частково позов в частині стягнення моральної шкоди з ОСОБА_1 у розмірі 150 000,00 грн, суд першої інстанції керувався тим, що внаслідок кримінального правопорушення позивачу було заподіяно тілесні ушкодження, що вплинуло та продовжує впливати на її встановлений спосіб життя, та враховуючи глибину фізичних та душевних страждань позивача, беручи до уваги, що немає і не може бути точних критеріїв майнового виразу фізичного, душевного болю, страждань, а будь-яка компенсація моральної шкоди не може відповідати дійсним стражданням позивача і може мати тільки умовний вираз та виходячи з міркувань розумності та справедливості, вважав обґрунтованим розмір відшкодування завданої позивачу ОСОБА_2 моральної шкоди в сумі 150 000,00 грн.

Разом з тим, відповідно до постанови Великої Палати від 15.12.2020 у справі № 752/17832/14-ц в якій зазначено: «Визначаючи розмір відшкодування, суд має керуватися принципами розумності, справедливості та співмірності. Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим, ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи, і не повинен призводити до її безпідставного збагачення».

При цьому, суд першої інстанції не звернув уваги на те, що витрати, які понесла позивач, в чотири рази менші, ніж задоволена сума моральної шкоди, і до суду не надано жодного доказу, про те, що саме на 150 000,00 грн. позивач зазнала моральних страждань.

З огляду на викладене, апеляційний суд доходить висновку про те, що дійсно, у зв`язку з ДТП, яке сталося у вересні 2013 року та отриманими тілесними ушкодженнями позивача, наявні підстави для стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 моральної шкоди, однак, стягнута, судом першої інстанції, сума моральної шкоди у розмірі 150 000,00 грн не є співмірною із заявленими позовними вимогами, тому в цій частині рішення підлягає зміні та зменшенню суми стягнутої моральної шкоди до 30 000,00 грн.

Також, апеляційний суд звертає увагу на те, що судом першої інстанції обґрунтовано відмовлено у стягненні з ОСОБА_1 матеріальної шкоди у розмірі 510,00 грн.

Відповідно п. 1 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи.

Таким чином, апеляційну скаргу ПАТ «НАСК «ОРАНТА» слід задовольнити, апеляційну скаргу ОСОБА_1 слід задовольнити частково, рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове часткове задоволення позовних вимог.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 268, 367, 368, 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна страхова компанія «ОРАНТА» задовольнити.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Ірпінського міського суду Київської області від 26 січня 2022 року в скасувати та ухвалити нове судове рішення, про часткове задоволення позову.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна страхова компанія «ОРАНТА» про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, заподіяних внаслідок злочину відмовити.

Позовні вимоги ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_3 , проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 ) до ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_4 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 ) про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, заподіяних внаслідок злочину задовольнити частково, стягнувши з ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_4 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 ) на користь ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_3 , проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 ) моральну шкоду у розмірі 30 000 (тридцять тисяч),00 грн.

В іншій частині позову відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів у випадках, передбачених статтею 389 Цивільного процесуального кодексу України.

Суддя-доповідач В.А. Нежура

Судді І.М. Вербова

Т.О. Невідома