КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
справа №361/2548/21 головуючий у суді І інстанції: Петришин Н.М.
провадження №22-ц/824/9828/2022 головуючий у суді ІІ інстанції: Сушко Л.П.
ПОСТАНОВА

Іменем України

20 вересня 2022 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах: головуючого судді Сушко Л.П., суддів Суханової Є.М., Сліпченка О.І., розглянувши у приміщенні Київського апеляційного суду у порядку письмового провадження матеріали цивільної справи за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 07 липня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів,

ВСТАНОВИВ:

У березні 2021 року позивач звернулась до суду із позовом до ОСОБА_1 про стягнення аліментів.

В обґрунтування позову вказує, що із ОСОБА_1 перебувають у зареєстрованому шлюбі. Шлюб не розірвано у зв`язку з тим, що дитині не виповнилось одного року. Від подружнього життя у них народилась дочка - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Донька проживає разом із матір`ю та перебуває на її утриманні. Відповідач не надає допомогу на утримання дитини, тому позивач вимушена звернутись до суду з даним позовом, в якому просить стягувати аліменти з відповідача у розмірі 21000, 00 грн, щомісячно, починаючи з часу звернення до суду і до досягнення дитиною повноліття та стягнути аліменти на утримання дружини з якою проживає дитина з відповідача в розмірі 6000, 00 грн., щомісячно до досягнення ОСОБА_3 трирічного віку.

Рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 07 липня 2022 року задоволено частково позов. Стягнуто із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , аліменти у твердій грошовій сумі у розмірі по 8000 гривень, щомісячно, починаючи з 29 березня 2021 року, і до досягнення дитиною повноліття. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на її утримання у твердій грошовій сумі у розмірі 3000 гривень щомісячно, починаючи з 29 березня 2021 року, до досягнення їхньою дитиною ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , трирічного віку. У задоволенні решти позовних вимог - відмовлено. Стягнутоіз ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 908 гривень.

Не погодившись із вказаним судовим рішенням ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, і неправильне застосування судом норм матеріального права, просив рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким частково задовольнити позовні вимоги. Стягнути із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , аліменти у твердій грошовій сумі у розмірі по 3000 гривень, щомісячно, починаючи з 29 березня 2021 року, і до досягнення дитиною повноліття. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на її утримання у твердій грошовій сумі у розмірі 1000 гривень щомісячно, починаючи з 29 березня 2021 року, до досягнення їхньою дитиною ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , трирічного віку.

Вказує, що він не відмовляється від сплати аліментів, однак визначений судом розмір є завищиним для нього. Зазначає, що суд першої інстанції не вчинив дії щодо встановлення прибутку від підприємницької діяльності, як відомо, що прибуток це різниця між доходами иа витратами. Звертає увагу суду на те, що судом першої інстанції не враховано, що дохід, який був отриманий ним, задекларовано під час шлюбу, а від так зазначений дохід у розумінні ст. 60 СК України є спільною сумісною власністю подружжя. Звертає увагу суду на податкову декларацію платника єдиного податку ФОП за 2021 рік його дохід складає 282000,00 грн., однак він не мав можливості її подати до суду першої інстнації, оскільки вона була втрачена при евакуації з м. Бровари. Вказує, що у нього є непрацездатна мати. Також зазначає, що у нього значно погіршилось фінансове становище, що підтверджується існуванням у нього боргів перед банками та податковою.

Відповідач відзиву на апеляційну скаргу, у встановлений апеляційним судом строк, не надав.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції обґрунтовував свої висновки тим, що взявши до уваги стан здоров`я та матеріальне становище дитини, враховуючи те, що відповідач є фізично здоровою та працездатною особою, у відзиві на позовну заяву надав докази, що матеріально дитині допомагав, враховуючи матеріальний стан відповідача, суд приходить до висновку, що позовні вимоги слід задовольнити частково, шляхом стягнення із відповідача аліментів у твердій грошовій сумі в розмірі 8000 грн, щомісячно, починаючи із дня пред`явлення позову та до досягнення дитиною повноліття. Крім того, враховуючи матеріальний стан відповідача, про який свідчить інформація з Державної податкової служби України про доходи за 2020 рік, виписки по особовому рахунку з Приватбанку, а також придбання відповідачем у 2020 році автомобіля, суд приходить до висновку про можливість відповідача сплачувати аліменти на утримання дружини у розмірі 3000, 00 грн щомісячно, до досягнення дитиною трьох років. Також, суд першої інстанції відмовив у включенні до розміру аліментів вартість оренди квартири у м. Києві у розмірі 10000, 00 гривень, оскільки вказана вимога не належить до витрат на утримання дитини, а також позивач не надала доказів понесення вказаних витрат на оренду житла.

Такі висновки суду відповідають обставинам справи та вимогам закону.

Відповідно до ч.ч.1-5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року №789-XII та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку; батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Відповідно до ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» на батьків покладається відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки зобов`язані виховувати дітей, піклуватися про їх здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку їх природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Батьки зобов`язанні утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття; зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної освіти, готувати її до самостійного життя; передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї (стаття 51 Конституції України, статті 150, 180 Сімейного кодексу України).

Відповідно до ч. ч. 1, 2, 3 ст. 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. Той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі.

За відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду із відповідним позовом (п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» № 3 від 15 травня 2006 року).

Відповідно до ст. ст. 181,182 СК України кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються за рішенням суду у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. При визначені розміру аліментів суд, враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Відповідно до ч. ч. 2 та 3 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати.

Європейський суд з прав людини зауважує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (HUNT v. UKRAINE, № 31111/04, § 54, ЄСПЛ, від 07 грудня 2006 року).

Аналогічні висновки викладено у постанові Верховного Суду від 21 січня 2022 року №756/82/18 (провадження №61-19113св21).

Встановлено, що 08 серпня 2019 року Дніпровським районним у місті Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у місті Києві, зареєстровано шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_4 , що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_1 , актовий запис № 1944. Прізвище дружини після реєстрації шлюбу « ОСОБА_5 ».

Із свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 , виданого 18 серпня 2020 року Печерським районним у місті Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ), вбачається, що у сторін ІНФОРМАЦІЯ_2 народилась дочка - ОСОБА_3 . Батьком у свідоцтві про її народження записаний - ОСОБА_1 , матір`ю - ОСОБА_2 (а.с. 9).

Із копій квитанцій видно, що ОСОБА_1 перераховував кошти на ім`я ОСОБА_2 за період із 03.10.2020 року по 01.06.2021 року, що в загальній сумі становить 42 791, 08 грн (а.с.62-71).

До матеріалів справи долучені квитанції про сплату товарів на дитину у сумах: 448, 00 грн, 57, 00 грн, 569, 00 грн, 957,00 грн, 1440,00 грн, 2003,00 грн, 679, 00 грн, 581,00 грн, 2975,00 грн, 903,00 грн (а.с.72-74).

Відповідно до листа Державної податкової служби України Головного управління ДПС у Київській області видно, що ФОП ОСОБА_1 перебуває з 01.11.2015 року на спрощеній системі оподаткування. Згідно податкової декларації платника єдиного податку-фізичної особи-підприємця за 2020 рік задекларовано дохід 838 000, 00 грн.

Із відповіді Головного сервісного центру МВС від 09.02.2022 року видно, що 07.08.2018 року за ОСОБА_1 зареєстровано автомобіль BMW 520D, 2014 року випуску, 10.11.2020 року вказане авто продане за 79 800, 00 грн., власником вказаний ОСОБА_6 . 10.11.2020 року за ОСОБА_1 зареєстровано автомобіль BMW Х5, 2014 року випуску, вартість вказаного автомобіля зазначена 5 000 грн.

Відповідно до виписки по рахункам у АТ КБ «ПриватБанк» - ОСОБА_1 за період з 01.01.2020 року по 31.03.2021 року, надходження - 615 542, 52 грн, витрати - 591370, 66 грн.

Встановлено, що малолітня дитина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживає разом з матір`ю, яка несе витрати на її утримання.

Сторонами не було укладено договір про сплату аліментів на дитину у порядку ст. 189 Сімейного кодексу України.

Відповідно до ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2022 рік» прожитковий мінімум на дітей віком до 6 років: з 1 січня 2022 року - 2100 гривень, з 1 липня - 2201 гривня, з 1 грудня - 2272 гривні; дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня 2022 року - 2618 гривень, з 1 липня - 2744 гривні, з 1 грудня - 2833 гривні.

З урахуванням викладеного, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про стягнення з відповідача на утримання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , аліменти у твердій грошовій сумі у розмірі по 8000 гривень, оскільки розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини, і відповідач не надав суду достатніх доказів важкого матеріального становища.

Відтак, ураховуючи вік дитини та його потреби в існуванні (їжа, одяг, комфорт, користування комунальними, медичними, освітніми послугами) та потреби в реалізації соціального та духовного розвитку, апеляційний суд вважає правильним визначений судом першої інстанції розмір аліментів.

Щодо позовних вимог про стягнення аліментів на утримання позивача, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Відповідно до ст.75 СК України дружина, чоловік повинні матеріально підтримувати один одного.

Право на утримання (аліменти) має той із подружжя, який є непрацездатним, потребує матеріальної допомоги, за умови, що другий із подружжя може надавати матеріальну допомогу.

Непрацездатним вважається той із подружжя, який досяг пенсійного віку, встановленого законом, або є особою з інвалідністю I, II чи III групи.

Один із подружжя є таким, що потребує матеріальної допомоги, якщо заробітна плата, пенсія, доходи від використання його майна, інші доходи не забезпечують йому прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Права на утримання не має той із подружжя, хто негідно поводився у шлюбних відносинах, а також той, хто став непрацездатним у зв`язку із вчиненням ним умисного кримінального правопорушення, якщо це встановлено судом.

Відповідно до ст.79 СК України аліменти присуджуються за рішенням суду від дня подання позовної заяви.

Відповідно до ст.80 СК України аліменти присуджуються одному з подружжя у частці від заробітку (доходу) другого з подружжя і (або) у твердій грошовій сумі.

Розмір аліментів одному з подружжя суд визначає з урахуванням можливості одержання утримання від повнолітніх дочки, сина, батьків та з урахуванням інших обставин, що мають істотне значення.

Крім того, відповідно до ч.ч.2, 4, 6 статті 84 СК України дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має і в разі розірвання шлюбу.

Системний аналіз норм закону дає підстави для висновку, що дружина, з якою проживає дитини, має право на утримання від чоловіка - батька дитини за умови, що чоловік може надати таку допомогу.

Крім того, положення Сімейного кодексу України прямо вказують й на те, що присудження вказаних коштів на утримання дружини не залежить від того, який майновий стан має дружини і чи працює вона.

Подібні висновки викладено у постанові Верховного Суду від 09 червня 2022 рокуу справі №591/7365/20 (провадження № 61-16927св21).

З урахуванням викладеного, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного виснвоку про стягнення аліментів на утримання позивача у твердій грошовій сумі у розмірі 3000 гривень, оскільки матеріалами справи підтверджено й відповідачем не заперечується факт того, що їх із позивачем спільна дитина проживає разом із їх матір`ю - позивачем по справі. А тому, враховуючи приписи законодавства, зокрема, положення статті 84 СК України, позивач має право на утримання від відповідачадо досягнення їх дитини трирічного віку.

Доводи апеляційної скарги про те, що він не відмовляється від сплати аліментів, однак визначений судом розмір є завищиним для нього. Суд першої інстанції не вчинив дії щодо встановлення прибутку від підприємницької діяльності, як відомо, що прибуток це різниця між доходами иа витратами. А також, що у нього є непрацездатна мати, а також зазначає, що у нього значно погіршилось фінансове становище, що підтверджується існуванням у нього боргів перед банками та податковою, апеляційний суд не приймає до уваги, оскільки він не надав суду достатніх доказів важкого матеріального становища. А факт, що на його утриманні перебуває непрацездатна мати не є достатньою підставою для визначення аліментів у меншому розмірі, а також не звільняє відповідача від обов`язку утримувати до досягнення повноліття дитину, батьком якої він є. Крім того, відповідач зобов`язаний утримувати дитину до досягнення нею повноліття, створювати необхідні умови для її розвитку та життя нарівні з позивачем, і при визначенні розміру аліментів суд першої інстанції вірно врахував стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у його власності автомобіля люксового класу.

Доводи апеляційної скарги про те, що судом першої інстанції не враховано, що дохід, який був отриманий ним, задекларовано під час шлюбу, а від так зазначений дохід у розумінні ст. 60 СК України є спільною сумісною власністю подружжя суд апеляційної інстанції не приймає до уваги, оскільки відповідачем не надано доказів того, що половину цього доходу ним було передано другому з подружжя.

Доводи апеляційної скарги щодо податкової декларації платника єдиного податку ФОП за 2021 рік його дохід складає 282000,00 грн., однак він не мав можливості її подати до суду першої інстнації, оскільки вона була втрачена при евакуації з м. Бровари, суд апеляційної інстанції не приймає до уваги, оскільки вказане не звільняє батьків від обов`язку утримувати неповнолітніх дітей. Крім того, відповідач зобов`язаний утримувати дитину до досягнення нею повноліття, створювати необхідні умови для її розвитку та життя нарівні з позивачем. Крім того, при визначенні розміру аліментів суд першої інстанції вірно врахував стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів.

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції, викладених у рішенні, не спростовують.

З урахуванням викладеного суд апеляційної інстанції вважає, що майнове право позивача було порушено відповідачем.

З урахуванням наведеного, суд апеляційної інстанції, вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про задоволення позовних вимог та вірно застосував до правовідносин що виникли між сторонами положення ст. ст. 79, 79, 80, 84, 180, 181, 182 СК України.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, рішення суду ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, і не може бути скасовано з підстав, викладених у апеляційній скарзі. На підставі викладеного, керуючись ст.ст.374, 375 ЦПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 07 липня 2022 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, визначених ч.3 ст.389 ЦПК України.

Повний текст постанови складено «20» вересня 2022 року.

Головуючий суддя СуддіЛ.П. Сушко О.І. Сліпченко Є.М. Суханова