Справа № 457/598/22
провадження №2-о/457/17/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 серпня 2022 року м. Трускавець

Трускавецький міський суд Львівської області

в складі головуючого-судді Марчука В.І.,

секретар судового засідання Мазурик В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Трускавці цивільну справу за заявою ОСОБА_1 про встановлення факту проживання зі спадкодавцем, заінтересована особа: приватний нотаріус Дрогобицького районного нотаріального округу Ломакіна Оксана Ярославівна,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернулася до суду із заявою про встановлення факту проживання зі спадкодавцем, заінтересована особа: приватний нотаріус Дрогобицького районного нотаріального округу Ломакіна Оксана Ярославівна. Заява мотивована тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла її мати ОСОБА_2 .Після її смерті відкрилася спадщина на житловий будинок АДРЕСА_1 , який належав їй у праві приватної власності на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом. ОСОБА_2 склала заповіт згідно якого, все своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалося і все, що їй буде належати на день її смерті та на що за законом матиме право, заповіла своїй дочці ОСОБА_1 . Для оформлення спадкових прав вона звернулася до нотаріуса, але їй відмолено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, оскільки вона пропустила термін для прийняття спадщини і не змогла підтвердити факт спільного проживання із спадкодавцем, так як її місце проживання не було зареєстроване за останнім місцем проживання спадкодавця. Так, зазначає, що Станильською старостинським округом виконавчого комітету Трускавецької міської ради Львівського області вказано, що ОСОБА_2 , до дня своєї смерті проживала за адресою: АДРЕСА_1 , де без реєстрації місця проживання, вона і фактично постійно проживала. Просить встановити факт її постійного проживання разом зі спадкодавцем ОСОБА_2 на час відкриття спадщини у будинку АДРЕСА_1 .

Заявник у судове засідання не з`явилася, однак її представник направив до суду заяву, у якій просить проводити розгляд справи за її заявою у її відсутності та просить заяву задовольнити.

Заінтересована особа приватний нотаріус Дрогобицького районного нотаріального округу Львівської області Ломакіна О.Я. у судове засідання не з`явилася, подала заяву про розгляд заяви у її відсутності щодо задоволення такої не заперечує.

Відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються заявлені вимоги, об`єктивно дослідивши і оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення її по суті, суд приходить до висновку, що вимоги заяви є обґрунтованими і підлягають до задоволення.

Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Відповідно до ч. 2 ст.315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Відповідно до п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31.03.95 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» у порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.

Судом встановлено, що згідно свідоцтва про народження від 15 серпня 1967 року серії НОМЕР_1 , ОСОБА_3 , народилася ІНФОРМАЦІЯ_2 , батьком записаний ОСОБА_4 , матір`ю - ОСОБА_2 .

Згідно свідоцтва про укладення шлюбу від 23 вересня 1989 року серії НОМЕР_2 , ОСОБА_5 і ОСОБА_3 уклали 23 вересня 1989 року шлюб. Після укладення шлюбу дружині присвоєно прізвище « ОСОБА_6 ».

Відповідно до свідоцтва про смерть від 01 березня 2021 року серії НОМЕР_3 ОСОБА_2 , яка народилась ІНФОРМАЦІЯ_3 , померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Згідно витягу про реєстр права власності №26124027 від 14 травня 2010 року будинок АДРЕСА_1 на праві приватної власності належить ОСОБА_2 .

Згідно заповіту від 08 червня 2010 року, який посвідчений секретарем виконкому Станильської сільської ради Дрогобицького району Львівської області Гарбою Л.М., зареєстрований в реєстрі за № 2, все своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалося і все, що їй буде належати на день її смерті та на що за законом матиме право, заповіла своїй дочці ОСОБА_1 .

Водночас заявницею до матеріалів справи долучено копію довідки виконавчого комітету Станильського старостинського округу від 15 липня 2022 року № 22 про те, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , проживала з квітня 2020 року без реєстрації місця проживання разом з ОСОБА_2 до дня її смерті.

На усне звернення ОСОБА_1 до приватного нотаріуса щодо заведення спадкової справи та видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті ОСОБА_2 , нею отримано відповідь від приватного нотаріуса Дрогобицького районного нотаріального округу № 170/01-16 від 10 грудня 2021 року, якою їй відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом у зв`язку з тим, що вона пропустила строк для прийняття спадщини і не змогла підтвердити факт спільного проживання із спадкодавцем на день її смерті. Спадкова справа не заводилась.

Згідно роз`яснень, викладених у пунктах 2, 23 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про спадкування» № 7 від 30.05.2008 року, якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд про встановлення цих фактів. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення факту постійного проживання із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку з цим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутись в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини.

Відповідно до статті 1216 Цивільного кодексу України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Статею 1217 Цивільного кодексу України встановлено, що спадкування може відбуватися за заповітом або за законом.

Згідно з частиною 1 статті 1222 Цивільного кодексу України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини.

Відповідно до статті 1233 Цивільного кодексу України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті.

Згідно з частиною 1 статті 1270 Цивільного кодексу України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Частиною 1 статті 1221 Цивільного кодексу встановлено, що місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця.

Згідно зі ч.3 ст.1268 ЦК України спадкоємець який постійно проживав разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст.1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Таким чином, статтею 1268 ЦК України для спадкоємців, які на час відкриття спадщини постійно проживали спільно із спадкодавцем, встановлюється презумпція прийняття спадщини, яка може бути спростована лише шляхом подання ними заяви про відмову від спадщини до нотаріальної контори.

Для того, щоб спадкоємець вважався таким, що прийняв спадщину, самого факту спільного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини недостатньо. Необхідно, щоб таке проживання було постійним.

При цьому, слід враховувати, що чинним законодавством не розкривається поняття постійного місця проживання фізичної особи, тому визнання цього факту розцінюється законом як встановлення факту, що має юридичне значення.

У судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_1 постійно проживала з ОСОБА_2 на момент її смерті у будинку АДРЕСА_1 , однак факт такого проживання може бути встановлений виключно в судовому порядку.

Відповідно до правового висновку, висловленого у постанові Верховного Суду України від 10.01.2019 року в справі № 484/747/17, відсутність реєстрації місця проживання спадкоємця за місцем проживання спадкодавця не може бути доказом того, що він не проживав із спадкодавцем, оскільки сама по собі відсутність такої реєстрації згідно зі статтею 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» не є абсолютним підтвердженням обставин про те, що спадкоємець не проживав зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, якщо обставини, встановлені частиною третьою статті 1268 Цивільного кодексу України, підтверджуються іншими належними і допустимими доказами, які були надані позивачем, та оцінені судом.

Так, щодо спадкоємців, які на час відкриття спадщини постійно проживали спільно із спадкодавцем, встановлюється презумпція прийняття спадщини, яка може бути спростована лише шляхом подання ними заяви про відмову від спадщини до нотаріальної контори. Для тих спадкоємців, які не проживали разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, єдиним виявом бажання прийняти спадщину є заява про це, подана до нотаріального органу (ч.1ст.1269 ЦК України).

Метою встановлення факту спільного проживання заявника зі спадкодавцем є необхідність реалізації права на оформлення спадкового майна, отже такий факт породжує юридичні наслідки; чинним законодавством не передбачено іншого порядку встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем.

За вказаних обставин, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, та враховуючи те, що в судовому засіданні знайшли підтвердження обставини на які посилається заявник, дані докази повністю узгоджуються з заявою ОСОБА_1 і є такими, що дозволяють встановити факт постійного проживання ОСОБА_1 разом з ОСОБА_2 . Одночасно суд приймає до уваги, що заявник позбавлений можливості здійснення права на спадкування в інший спосіб, окрім як встановлення у судовому порядку факту постійного проживання зі спадкодавцем.

З огляду на наведене, суд приходить до переконання, що заяву слід задовольнити.

На підставі ст. 315 ЦПК України, керуючись ст.ст. 4, 10, 57, 265 ЦПК України суд, -

у х в а л и в:

Заяву задовольнити.

Встановити факт, що має юридичне значення, а саме: факт постійного проживання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , реєстраційний номер облікової картки фізичної особи-платника податків НОМЕР_4 , місце проживання зареєстроване за адресою: АДРЕСА_2 , на час відкриття спадщини зі спадкодавцем ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 за адресою: АДРЕСА_1 .

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасники справи, яким повне рішення не було вручено у день його проголошення, мають право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення їм повного рішення суду.

Суддя: В. І. Марчук