РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"29" вересня 2022 р. смт. Тиврів Тиврівський районний суд Вінницької області в складі:

головуючого судді Вальчука В. В. ,

при секретарі Крикливій М.С.,

за участі представника позивача Лісниченка С.В. ,

відповідача ОСОБА_2 ,

представника відповідача ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_4 , в інтересах якої діє адвокат Лісниченко Сергій Вікторович до ОСОБА_2 про зміну способу стягнення аліментів,

В С Т А Н О В И В :

Позивачка вказує на те, що рішенням Тиврівського районного суду Вінницької області від 06.08.2009 року в справі №2-444/2009 було присуджено відповідачеві стягнення аліментів у твердій грошовій сумі в розмірі 250грн. на кожну дитину, а саме сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та дочку ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Рішенням Тиврівського районного суду Вінницької області в справі № 145/1236/13-ц від 02.09.2013 року розмір аліментів у твердій грошовій сумі був збільшений до 500грн. на кожну дитину.

Рішенням Тиврівського районного суду Вінницької області в справі № 145/1375/18від 05.10.2018 року розмір аліментів у твердій грошовій сумі був збільшений до 1000грн. на кожну дитину.

В зв`язку з досягненням сином ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 віку 18 років, стягнення аліментів щодо нього припинилось.

Дочка ОСОБА_6 на даний час навчається у відокремленому структурному підрозділі "Вінницький торгівельно-економічний коледж ДТЕУ", стипендії не отримує.

Навчання в коледжі потребує додаткових витрат більших ніж необхідно було б у Яришівській І-ІІ ступенів СШ, а також витрат на поїздки у м. Вінницю до місця навчання, харчування, а також купівлю фахової літератури та канцелярських товарів. В зв`язку з військовими діями виросли ціни на всі товари, а також на проїзд.

Відповідач офіційно працює в ФОП ОСОБА_9 у с. Яришівка Вінницького району.

Просить змінити спосіб стягнення аліментів, що стягуються з ОСОБА_2 згідно рішення Тиврівського районного суду Вінницької області від 05.10.2018 року, в справі № 145/1375/18 згідно виконавчого листа від 05.10.2018 року на її користь на утримання дочки ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з суми 1000 грн. на 30% усіх видів його заробітку щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку.

Виконавчий лист Тиврівського районного суду Вінницької області в справі № 145/1375/18 після завершення повного його виконання просить повернути Тиврівському районному суду Вінни цької області.

В судовому засіданні представник позивача Лісниченко С.В. позовні вимоги підтримав в повному обсязі та проси суд їх задовольнити з підстав викладених ним у позові та письмових поясненнях.

Відповідач ОСОБА_2 та його представник ОСОБА_3 позовні вимоги не визнали. Останній пояснив, що позивачка не надала жодного доказу про збільшення витрат на утримання дочки ОСОБА_6 , крім того у відповідача на утриманні є ще дочка ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_4 . Просили відмовити в задоволенні позову з підстав викладених у відзиві на позов.

Вислухавши учасників судового процесу та дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.

Згідно зі ст.180 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до ч.3 ст.181СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.

Згідно з пунктом 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них.

Сімейний кодекс України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження (ч. 3 ст.181 СК України). Стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Право вимагати заміни розміру аліментів шляхом зміни способу присудження аліментів не може заперечуватися, адже можливість вибору способу присудження аліментів з огляду на мінливість життєвих обставин, зазначених ст.ст. 182-184 СК України, не може обмежуватися разовим її здійсненням.

Зміна (збільшення) розміру аліментів, стягнутих раніше рішенням суду, із одночасною зміною способу стягнення аліментів зважаючи на конкретні обставини справи є допустимою, оскільки норми СК України імперативної заборони щодо цього не містять, а відповідне право сторони в такому спорі не може заперечуватися.

Розмір аліментів і спосіб стягнення аліментів може бути визначений судом з урахуванням фактичних обставин справи, які встановлені судом та на які посилався позивач. При цьому право застосування норми закону належить виключно суду.

Таким чином, вимога одержувача аліментів про зміну способу їх стягнення може мати місце і внаслідок виникнення необхідності у збільшенні розміру аліментів.

Водночас, правомірність такого способу захисту встановлюється судом з урахуванням фактичних обставин справи та залежить від наявності відповідних підстав, передбачених положеннями статей 182-184, 192 СК України.

Як вбачається зі змісту ч. 1 ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

З аналізу зазначеної норми права, суд приходить до переконання, що розмір аліментів, визначений рішенням суду, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів може підлягати збільшенню за заявою одержувача аліментів.

Повертаючись до ст. 192 СК України, остання вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів, а також інші обставини, що мають істотне значення.

Як встановлено із рішення Тиврівського районного суду Вінницької області від 06.08.2009 року в справі № 2-444/2009 з відповідача було присуджено стягнення аліментів у твердій грошовій сумі в розмірі 250 грн. на кожну дитину, а саме сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та дочку ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 4-5).

Рішенням Тиврівського районного суду Вінницької області від 02.09.2013 року в справі № 145/1236/13-ц розмір аліментів у твердій грошовій сумі був збільшений до 500 грн. на кожну дитину (а.с. 7-8).

Рішенням Тиврівського районного суду Вінницької області від 05.10.2018 року в справі № 145/1375/18 розмір аліментів у твердій грошовій сумі був збільшений до 1000 грн. на кожну дитину (а.с. 9-10).

Дитина проживає з позивачкою та знаходиться на її утриманні, що стверджується довідкою про склад сім`ї № 03-10/235 від 15.06.2022 року (а.с. 16) та актом обстеження мітеріально-побутових умов проживання від 15.06.2022 р. (а.с. 14).

ОСОБА_11 на даний час навчається у відокремленому структурному підрозділі "Вінницький торгівельно-економічний коледж ДТЕУ", що стверджується довідкою даного закладу № 352 від 10.06.2022 року, стипендії не отримує (а.с. 13).

Стаття 12 ЦПК України передбачає, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Як було наведено перед цим, підставою для збільшення розміру аліментів є зміна матеріального або сімейного стану сторін, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та інші випадки, передбачені Сімейним кодексом України.

Виходячи з наведених положень закону, при вирішенні вимог щодо зміни розміру раніше стягнутих аліментів, суд зобов`язаний з`ясувати матеріальний та сімейний стан як платника аліментів, так і стягувача, погіршення чи поліпшення їх здоров`я.

Підставами зміни способу та розміру стягуваних аліментів позивач зазначила збільшення витрат на утримання дитини, ріст цін, збільшення законодавчого мінімального розміру аліментів на дитину. Також зазначила, що відповідач є працездатним, здоровим та має постійний дохід.

При цьому, зміна законодавцем мінімального розміру аліментів, які підлягають стягненню з платника аліментів на одну дитину та зміна прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, не є підставою для зміни розміру аліментів відповідно до статті 192 СК України.

Як зазначено в пункті 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у частині 2статті 182 Сімейного кодексу України. При цьому необхідно мати на увазі, що зміна законодавства в частині визначення мінімального розміру аліментів на одну дитину не є підставою для перегляду постановлених раніше судових рішень про їх стягнення.

Таким чином, збільшення мінімального розміру аліментів на одну дитину, який визначено законом, не є підставою для пред`явлення позову про зміну розміру аліментів.

Такий правовий висновок викладно у Постанові Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі №536/1557/17, провадження №61-7584св18.

Крім того, інші підстави, на які посилалась позивач в позовній заяві щодо покращення матеріального стану відповідача не знайшли свого підтвердження в ході судового розгляду.

Також позивачем всупереч вимогам законодавства не вказано, як саме змінився матеріальний, сімейний стан або стан здоров`я сторін після ухвалення судом рішення про стягнення аліментів 05.10.2018 року.

Позивачем не надано суду жодного доказу на підтвердження обставин, зазначених в позові.

На відміну від позивача, відповідач надав суду докази того, що на його утриманні перебуває донька ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , і те, що з моменту винесення рішення про стягнення аліментів від 05.10.2018 року його місце роботи та фінансовий стан не змінився (а.с. 39-49).

В свою чергу доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (частина шоста статті 81 ЦПК України).

Відповідно до статті 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно зі статтею 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення у справі «Проніна проти України», № 63566/00, параграф 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Приймаючи до уваги вищевказані доводи позивача, звертаючись до суду з позовом про зміну способу та збільшення розміру аліментів, вона не надала належних та допустимих доказів того, що матеріальний стан платника аліментів покращився та його доходи є значно вищими від тих, які були на час ухвалення рішення про стягнення аліментів, та не надала доказів того, що матеріальний стан її, як одержувача аліментів, змінився, та її доходи є значно нижчими від тих, які були на час ухвалення рішення про стягнення аліментів. Окрім того, присуджений до стягнення розмір аліментів в твердій грошовій сумі відповідно до ч.2 ст.184 СК України, підлягає індексації відповідно до закону.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що в задоволенні позову необхідно відмовити.

Відповідно до ст.141 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати пропорційно до задоволених вимог.

Оскільки позивач звільнена від сплати судового збору, а в задоволенні позову відмовлено, витрати зі сплати судового збору необхідно віднести за рахунок держави.

Крім того, позивачем заявлено вимогу про стягнення з відповідача витрат на правову допомогу в розмірі 3900 грн.

Відповідно до ч.1 ст.133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат пов`язаних з розглядом справи.

Згідно з п.1 ч.3 ст.133 ЦПК України, до витрат пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Як передбачено п.2 ч.2 ст.141 ЦПК України, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові - на позивача.

Таким чином, оскільки в задоволенні позову відмовлено, витрати на правову допомогу не підлягають стягненню з відповідача.

Керуючись ст.ст. ст.ст.12, 76-81, 89, 133, 141, 259, 263 - 265, 273, 354, 355, 358 ЦПК України, ст.ст. 180-184, 192 СК України, суд, -

УХВАЛИВ :

В задоволенні позову ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про зміну способу стягнення аліментів - відмовити.

Повний текст рішення виготовлено 03 жовтня 2022 року.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга до Вінницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у ч.2 ст.358 ЦПК України.

Суддя Вальчук В. В.