ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/708/22 Справа № 2-2572/07 Суддя у 1-й інстанції - Фісунов А.Л. Суддя у 2-й інстанції - Єлізаренко І. А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 вересня 2022 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді Єлізаренко І.А.

суддів Красвітної Т.П., Свистунової О.В.

за участю секретаря Паромової О.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 07 червня 2007 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про визнання договору купівлі-продажу дійсним та визнання права власності на частину квартири, -

В С Т А Н О В И Л А:

У травні 2007 року ОСОБА_6 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 про визнання угоди дійсною та визнання права власності на квартиру.

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_6 посилався на те, що 21 березня 2007 року між ним та ОСОБА_3 у простій письмовій формі був укладений договір купівлі-продажу 1/4 частини квартири АДРЕСА_1 . В момент підписання договору він передав ОСОБА_7 в рахунок вартості 1/4 частин квартири 15000 грн. і домовились про подальше нотаріальне посвідчення вказаного договору. Однак, договір не був посвідчений нотаріально з вини продавця ОСОБА_3 , який не надав для цього необхідні документи. На підставі викладеного ОСОБА_6 просив суд визнати дійсною угоду договір купівлі-продажу 1/4 частини квартири АДРЕСА_1 від 21 березня 2007 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , визнати право власності на 1/4 частинну квартири АДРЕСА_1 за ОСОБА_2 .

У травні 2007 року ОСОБА_6 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_8 про визнання угоди дійсною та визнання права власності на квартиру.

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_6 посилався на те, що 20 червня 2003 року між ним та ОСОБА_8 у простій письмовій формі був укладений договір купівлі-продажу 1/4 частини квартири АДРЕСА_1 . В момент підписання договору він передав ОСОБА_8 в рахунок вартості 1/4 частин квартири 100000 грн. і домовились про подальше нотаріальне посвідчення вказаного договору. Однак, договір не був посвідчений нотаріально з вини продавця ОСОБА_8 , який не надав для цього необхідні документи. На підставі викладеного ОСОБА_6 просив суд визнати угоду договір купівлі-продажу 1/4 частини квартири АДРЕСА_1 від 20 червня 2003 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_8 дійсною, визнати право власності на 1/4 частину квартири АДРЕСА_1 за ОСОБА_2 .

Вказані позови об`єднані судом в одне провадження, проведена судом заміна неналежного відповідача ОСОБА_8 на належних відповідачів ОСОБА_4 та ОСОБА_5 (спадкоємців ОСОБА_8 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ) (т.1 а.с.23, 24).

Рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 07 червня 2007 року задоволено позовні вимоги ОСОБА_2 . Визнано дійсним договір купівлі-продажу 1/4 частини квартири АДРЕСА_1 , укладений 21 березня 2007 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_7 . Визнано за ОСОБА_2 право власності на 1/4 частини квартири АДРЕСА_1 на підставі визнаного дійсним договору купівлі-продажу від 21 березня 2007 року. Визнано дійсним договір купівлі-продажу 1/4 частини квартири АДРЕСА_1 , укладений 20 червня 2003 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_8 . Визнано за ОСОБА_2 , право власності на 1/4 частини квартири АДРЕСА_1 на підставі визнаного дійсним договору купівлі-продажу від 20 червня 2003 року (т.1 а.с.25-27).

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , який не є учасником справи, зазначає, що рішенням суду від 07 червня 2007 року, порушуються його права, вирішено питання про його права та обов`язки, просить рішення суду від 07 червня 2007 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 , посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Постановою Дніпровського апеляційного суду від 22 квітня 2020 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено. Рішення Ленінського районного суду м.Дніпропетровська від 07 червня 2007 року скасовано. У задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_7 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про визнання договору купівлі-продажу дійсним та визнання права власності на частину квартири відмовлено.

Постановою Верховного Суду від 22 листопада 2021 року касаційну скаргу ОСОБА_2 задоволено. Постанову Дніпровського апеляційного суду від 22 квітня 2020 року скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_6 просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги ОСОБА_1 на рішення Ленінського районного суду м.Дніпропетровська від 07 червня 2007 року, посилаючись на законність та обгрунтованість рішення суду.

У відзиві на апеляційну скаргу представник ОСОБА_6 - адвокат Сидоренко О.А. просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги ОСОБА_1 на рішення Ленінського районного суду м.Дніпропетровська від 07 червня 2007 року, також посилаючись на законність та обгрунтованість рішення суду.

Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити з наступних підстав.

Відповідно до ст.ст.12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до вимог частини 1 статті 367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку суд переглядає справу за наявними і ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Як вбачається з матеріалів справи, згідно свідоцтва про право власності на жило від 28 жовтня 1998 року співвласниками квартири АДРЕСА_1 є ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та ОСОБА_1 (т.1 а.с.8).

Відповідно до договору купівлі-продажу від 18 січня 2002 року, посвідченого приватним нотаріусом Василенко В.М., зареєстровано в реєстрі за №303, продавці ОСОБА_10 , яка діє в своїх інтересах, та яка діє в інтересах неповнолітньої ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , продали, а ОСОБА_3 та ОСОБА_8 купили 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 (т.1 а.с.6).

20 червня 2003 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_8 у простій письмовій формі був укладений договір купівлі-продажу 1/4 частини квартири АДРЕСА_1 . В момент підписання договору ОСОБА_6 передав ОСОБА_8 в рахунок вартості 1/4 частин квартири 100 000 грн., домовились про подальше нотаріальне посвідчення вказаного договору (т.1 а.с.5).

21 березня 2007 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 у простій письмовій формі був укладений договір купівлі-продажу 1/4 частини квартири АДРЕСА_1 . В момент підписання договору ОСОБА_6 передав ОСОБА_7 в рахунок вартості 1/4 частин квартири 15 000 грн. і домовились про подальше нотаріальне посвідчення вказаного договору (а.с.9).

Вказані договори виконані у простій письмовій формі та не були посвідчені нотаріально.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_8 помер (т.1 а.с.22).

Згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 12 березня 2004 року, виданого державним нотаріусом Шостої дніпропетровської державної нотаріальної контори Криворотько В., спадкоємцями майна ОСОБА_8 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , в наступних частинах є: в 2/3 частинах його дружина ОСОБА_4 , в 1/3 частині його донька ОСОБА_5 . Спадкове майно, на яке видане це свідоцтво, складається з 1/4 частини квартири АДРЕСА_2 та автомобіля марки КАМАЗ 5511, 1987 року випуску, шасі № НОМЕР_1 , державний номерний знак НОМЕР_2 (т.1 а.с.21).

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_2 , суд першої інстанції посилався на їх доведеність та обґрунтованість, однак погодитися з такими висновками суду неможливо, оскільки суд дійшов них у порушення норм процесуального права, що відповідно до ст.376 ЦПК України є підставою для скасування рішення суду та ухвалення нового рішення.

Згідно із ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою.

Згідно з ст. 369 ЦК України співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпорядження майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників.

Отже, розпорядження майном, яке є спільним і належить співвласникам на праві спільної часткової або спільної сумісної власності, - можливо лише за згодою усіх співвласників.

Відповідно до ст.362 ЦК України у разі продажу частки у праві спільної часткової власності співвласник має переважне право перед іншими особами на її купівлю за ціною, оголошеною для продажу, та на інших рівних умовах, крім випадку продажу з публічних торгів. Продавець частки у праві спільної часткової власності зобов`язаний письмово повідомити інших співвласників про намір продати свою частку, вказавши ціну та інші умови, на яких він її продає. Якщо інші співвласники відмовилися від здійснення переважного права купівлі чи не здійснять цього права щодо нерухомого майна протягом одного місяця, а щодо рухомого майна - протягом десяти днів від дня отримання ними повідомлення, продавець має право продати свою частку іншій особі. Якщо бажання придбати частку у праві спільної часткової власності виявили кілька співвласників, продавець має право вибору покупця. У разі продажу частки у праві спільної часткової власності з порушенням переважного права купівлі співвласник може пред`явити до суду позов про переведення на нього прав та обов`язків покупця. Одночасно позивач зобов`язаний внести на депозитний рахунок суду грошову суму, яку за договором повинен сплатити покупець. До таких вимог застосовується позовна давність в один рік. Передача співвласником свого переважного права купівлі частки у праві спільної часткової власності іншій особі не допускається.

Сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач (ч. 1 ст. 30 ЦПК України в редакції чинній на час ухвалення рішення судом першої інстанції).

Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України ( в редакції чинній на час ухвалення рішення судом першої інстанції) суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних і юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Як вбачається зі змісту ст. ст. 33, 36, 119 ЦПК України (в редакції чинній на час ухвалення рішення судом першої інстанції), на позивача покладено обов`язок визначати відповідача у справі. При цьому суд при розгляді справи має виходити із складу осіб, які залучені до участі у справі позивачем. Якщо позивач помилився відносно обов`язку відповідача щодо поновлення порушеного права, суд має виходити із положень ст. 33 ЦПК України та з урахуванням ч. 4 ст. 10 ЦПК України роз`яснити позивачеві право на заміну неналежного відповідача.

Таким чином, суд, як державний орган, на який покладено обов`язок вирішення справи відповідно до закону, має право й зобов`язаний визначити суб`єктний склад спору залежно від характеру правовідносин і норм матеріального права, які підлягають застосуванню. Це передбачено п. 2 ч. 6 ст. 130 ЦПК України ( в редакції чинній на час ухвалення рішення судом першої інстанції) та іншими нормами процесуального права, які передбачають заміну неналежного відповідача чи залучення співвідповідачів.

Слід зазначити, згідно свідоцтва про право власності на жило від 28 жовтня 1998 року співвласниками спірної квартири АДРЕСА_1 є ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та ОСОБА_1 (т.1 а.с.8).

Після продажу 18 січня 2002 року частки квартири ОСОБА_10 , яка діяла в своїх інтересах, та яка діяла в інтересах неповнолітньої ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_8 купили 1/2 частину спірної квартири (т.1 а.с.6).

Таким чином, співвласниками спірної квартири станом на 18 січня 2002 року є ОСОБА_9 , ОСОБА_1 , ОСОБА_3 та ОСОБА_8

20 червня 2003 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_8 у простій письмовій формі був укладений договір купівлі-продажу 1/4 частини квартири АДРЕСА_1 . В момент підписання договору ОСОБА_6 передав ОСОБА_8 в рахунок вартості 1/4 частин квартири 100 000 грн., домовились про подальше нотаріальне посвідчення вказаного договору (т.1 а.с.5).

21 березня 2007 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 у простій письмовій формі був укладений договір купівлі-продажу 1/4 частини квартири АДРЕСА_1 . В момент підписання договору ОСОБА_6 передав ОСОБА_7 в рахунок вартості 1/4 частин квартири 15 000 грн. і домовились про подальше нотаріальне посвідчення вказаного договору (а.с.9).

Вказані договори виконані у простій письмовій формі та не були посвідчені нотаріально.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_8 помер (т.1 а.с.22).

Судом першої інстанції було замінено неналежного відповідача ОСОБА_8 на належних відповідачів ОСОБА_4 та ОСОБА_5 (спадкоємців ОСОБА_8 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ) (т.1 а.с.23, 24).

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , який не був залучений до участі у справі, зазначав про те, що оскаржуваним рішенням суду від 07 червня 2007 року порушуються його права, оскільки він є співвласником квартири АДРЕСА_1 . Його не було залучено до участі у справі, також не було залучено до участі у справі і іншого співвласника квартири ОСОБА_9 .

Встановлено, розглядаючи цей спір, суд першої інстанції не роз`яснив належним чином позивачу його прав, зокрема, щодо залучення до участі у якості співвідповідачів усіх співвласників спірної квартири відповідно до п. 2 ч. 6 ст. 130 ЦПК України (в редакції чинній на час ухвалення рішення судом першої інстанції).

Суд першої інстанції не звернув належної уваги на предмет і підстави поданого позову, неповно встановив обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, не визначився належним чином із колом відповідачів, які повинні відповідати за заявленими позовними вимогами.

Вказані порушення норм процесуального права призвели до неправильного вирішення справи.

На стадії апеляційного розгляду справи заміна неналежного відповідача ЦПК України не передбачена.

В абз.5 п.13 постанови Пленуму Верховного Суду України №14 від 18 грудня 2009 року Про судове рішення у цивільній справі роз`яснено, суд не має права вирішувати питання про права та обов`язки осіб, не залучених до участі у справі, оскільки це є порушенням норм процесуального права, які тягнуть за собою безумовне скасування рішення суду.

За таких обставин, апеляційну скаргу слід задовольнити, рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 07 червня 2007 року скасувати та ухвалити нове рішення, про відмову в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_7 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про визнання договору купівлі-продажу дійсним та визнання права власності на частину квартир.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 381, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 07 червня 2007 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_7 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про визнання договору купівлі-продажу дійсним та визнання права власності на частину квартир скасувати.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_7 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про визнання договору купівлі-продажу дійсним та визнання права власності на частину квартир відмовити.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя І.А.Єлізаренко

Судді Т.П.Красвітна

О.В.Свистунова