Справа № 194/1265/21
Номер провадження № 2/194/74/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 вересня 2022 року м.Тернівка

Тернівський міський суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Корягіна В.О.,

за участю секретаря судового засідання Виходцевої А.В.,

представника відповідача Селіванова О.А.,

представника відповідача ОСОБА_1 .В

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в місті Тернівка Дніпропетровської області в загальному провадженні цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_2 до Приватного акціонерного товариства «ДТЕК Павлоградвугілля» про відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок професійного захворювання та зустрічною позовною заявою ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля» до Головного управління держпраці у Дніпропетровській області, КНП «Тернівська центральна міська лікарня» Тернівської міської ради, Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Дніпропетровській області, ОСОБА_2 , про визнання незаконним та скасування Акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання за формою П-4, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до Тернівського міського суду Дніпропетровської області з позовною заявою до Приватного акціонерного товариства «ДТЕК Павлоградвугілля» про відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок професійного захворювання. В обгрунтування позовних вимог зазначає, що він з 03.02.1997 р. по 27.05.1997 р., з 25.01.2001 р. по 04.04.2017 р. працював на підприємстві - шахтах Тернівська та Західно-Донбаська ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля» з повним робочим днем під землею. Стаж роботи у шкідливих умовах праці є більшим за 15 років. 04.04.2017 р. був звільнений з займаної посади за ч. 2 ст. 40 КЗпПУ у зв`язку з невідповідністю виконуваній роботі за станом здоров`я. Йому з 31.07.2017 року первинно сукупно було встановлено 55 % втрати професійної працездатності, а з 01.08.2020 року повторно сукупно встановлено 55 % втрати професійної працездатності (40% -радикулопатія, 10% - ХОЗЛ, 5% - туговухість), в зв`язку з чим він перебуває на обліку та отримую страхові виплати в управлінні виконавчої дирекції фонду соціального страхування України в Дніпропетровській області. Відповідно до акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 13.07.2017 року, затвердженого першим заступуником начальника Головного управління Держпраці у Дніпропетровській області, професійне захворювання виникло за таких обставин: тривала дія шкідливих факторів виробничого середовища на організм робочого, недосконалість технологічних процесів, механізмів, засобів індивідуального захисту. Все це призвело професійних захворювань. Так, він зазнав зменшення обсягу трудової діяльності, був звільнений з займаної посади за станом здоров`я, змушений пройти курс лікування, переносити щоденний фізичний біль та моральні переживання, позбавлений нормальних життєвих зв`язків, у зв`язку з тим, що наслідки отриманого на виробництві професійного захворювання обмежують мою життєву активність і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя він змушений проходити чисельні медичні огляди та обстеження, відновлювальні процедури, лікування, у зв`язку з чим не може вести повноцінний спосіб життя, відчуває фізичні страждання, психологічний дискомфорт, порушення душевної рівноваги, що негативно позначалося і позначається на моєму душевному та фізичному стані. Згідно з Актом розслідування професійного захворювання від 13.07.2017 року також встановлено, що професійне захворювання він отримав внаслідок фізичного перевантаження, пилу, шуму. Крім того, професійне захворювання виникло за обставин тривалої дії шкідливих факторів виробничого середовища та трудового процесу на організм хворого. При повторному переогляді 13.07.2020 р. міжрайонною профпатологічною МСЕК мені встановлено 55 % втрати професійної працездатності та підтверджено третю групу інвалідності у зв`язку із професійним захворюванням та зазначено потребу у медикаментозному на санаторно-курортному лікуванні (довідка 12 ААА № 058610). Після встановлення йому групи інвалідності та втрати професійної працездатності його стан здоров`я продовжує погіршуватися. Оскільки роботодавець не створив безпечні та нешкідливі умови праці на підприємстві, де він працював, тим самим порушивши ст. 153 КЗпП України та ст. 13 Закону України «Про охорону праці», які встановлюють цей обов`язок, що в свою чергу стало причиною отримання мною професійних захворювань. Просить стягнути з відповідача на користь позивача відшкодування моральної шкоди, завданої ушкодженням здоров`я, 60000,00 грн. без утримання податку з доходу фізичних осіб.

Представник відповідача ПАТ «ДТЕК Павлоградвугілля» Селіванов О.А. подав до суду відзив на первісну позовну заяву. У відзиві на первісний позов представник відповідача просить відмовити позивачу в задоволенні позовних вимог про стягнення моральної шкоди у розмірі 60000,00 грн. в повному обсязі, посилаючись на те, що позивач, укладаючи з відповідачем трудовий договір, був повідомлений під підпис, в порядку, передбаченому ст. 29 КЗпП України, про важкі, шкідливі та небезпечні умови праці, можливі негативні наслідки цих умов праці на стан його здоров`я та пов`язані з цими умовами праці пільги та компенсації. Ніщо, не перешкоджало позивачеві відмовитися від укладення цього договору. Він свідомо йшов працювати в шкідливих, важких та небезпечних умовах праці. Також недоведено наявність у позивача моральної шкоди, та відсутністі будь-які докази наявності зміни психічного стану, підтвердження факту звернення позивача до фахових лікарів, висновків лікаря щодо виявленого діагнозу, який був би встановлений як наслідок фізичних та душевних страждань, а також відсутністю причинного зв`язку між отриманим позивачем професійним захворюванням та його працею на підприємстві відповідача. Встановлення ж самого ступеню втрати профпрацездатності не підтверджує і не може підтверджувати наявність факту спричинення потерпілому моральної шкоди, для цього потрібні зовсім інші критерії, якими у кожному конкретному випадку і керуються фахівці. Вважає, що лише при наявності такого експертного висновку про встановлення позивачеві факту моральної шкоди, суд має право, встановивши інші умови відшкодування цього виду шкоди, як то протиправність діяння (дій чи бездіяльності) особи, яка таку шкоду завдала, шляхом встановлення конкретних нормативних актів, які роботодавцем було порушено відносно позивача при заподіянні шкоди його здоров`ю; наявність причинного зв`язку між шкодою здоров`ю позивача і протиправними діяннями заподіювача; вини особи в її заподіянні,- визначити його розмір.

Представник ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля» Селіванов О.А. звернувся до Тернівського міського суду Дніпропетровської області з зустрічною позовною заявою до Головного управління держпраці у Дніпропетровській області, КНП «Тернівська центральна міська лікарня» Тернівської міської ради, Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Дніпропетровській області, ОСОБА_2 , про визнання незаконним та скасування Акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання за формою П-4. В обґрунтування зустрічних позовних вимог зазначає, що ОСОБА_2 працював гірником очисного забою 5 розряду на дільниці з видобутку вугілля №1 ВСП «ШУ Тернівське» ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля» з 25 січня 2001 року по 04 квітня 2017 року. 04 квітня 2017 року розпорядженням ВСП «ШУ Тернівське» ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля» від 04 квітня 2017 року №63 ОСОБА_2 був звільнений у зв`язку з виявленою невідповідністю виконуваній роботі за станом здоров`я, п.2 ст. 40 КЗпП України. ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля» вважає, що відомості, викладені в акті розслідування причини хронічного професійного захворювання ОСОБА_2 від 14 липня 2017 року не відповідають дійсності. Наказом Головного управління Держпраці у Дніпропетровській області «Про утворення комісії з проведення розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання (отруєння)» від 10 липня 2017 року №381-ПЗ утворено комісію та зобов`язано провести протягом 10 днів розслідування причин виникнення професійного захворювання у ОСОБА_2 та скласти акт відповідно до п. 86-88 Порядку № 1232. Під час проведення розслідування випадку професійного захворювання у ОСОБА_2 комісією з розслідування не були виконані вимоги Порядку № 1232, а саме: не розроблено програму розслідування виникнення професійного захворювання; не проведено розподіл функцій між членами комісії; не проводилися засідання комісії; не проведено оцінку умов праці працівника за матеріалами результатів обстежень і досліджень протоколу важкості та напруженості праці, раніше проведеної атестації робочих місць; не одержано письмові пояснення посадових осіб, інших працівників з питань, пов`язаних з розслідуванням причин виникнення професійного захворювання. Так, на виконання вимог п. 81 Порядку №1232 головою комісії не була складена «програма заходів з розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання (отруєння)», яка була б розрахована на період розслідування профзахворювання з 11 липня 2017 року по 21 липня 2017 року, що підтверджується відсутністю будь-яких протоколів засідань комісії з розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання та вказує на формальність розслідування причин виникнення професійного захворювання у ОСОБА_2 . Крім того, в порушення п. 117 Порядку №1232 комісією не була надана належна оцінка причин виникнення хронічного професійного захворювання у ОСОБА_2 , поза увагою комісії залишилися результати медичних оглядів працівника. Медична комісія не приймала необхідних дій щодо не допущення виникнення у ОСОБА_2 профзахворювання при наявності перших ознак професійного захворювання. Просить визнати акт розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання ОСОБА_2 від 14 липня 2017 року за формою П-4 незаконним та скасувати його, судові витрати розподілити згідно норм ЦПК України.

Відповідач ОСОБА_2 надав суду відзив на зустрічну позовну заяву, в якому просить відмовити в задоволенні позову, оскільки комісія при складанні акту за формою П-4 керувалася інформацією, зазначеною ДУ «Український науково-дослідний інститут промислової медицини м. Кривий Ріг» в повідомленні про хронічне професійне захворювання (отруєння) за формою П-3, оскільки комісія не визначає самостійно підприємство, на якому необхідно провести розслідування, та не визначає зв`язок професійного захворювання працівника з умовами праці на іншому підприємстві, оскільки дані повноваження має лише спеціалізований лікувально-профілактичний заклад «Український науково-дослідний інститут промислової медицини м. Кривий Ріг». Акт за формою П-4 підписаний членами комісії з розслідування, затверджений головним санітарним лікарем та завірений печаткою. Будь-які зауваження, пропозиції стосовно додаткового вивчення умов праці працівника і протоколу важкості та напруженості праці або необхідності одержання письмових пояснень посадових осіб, не виносилися та окремі думки не висловлювалися, зокрема представниками позивача. Позивачем не оскаржувалося ні повідомлення про хронічне професійне захворювання (отруєння) за формою П-3, ні інформаційна довідка про умови праці працівника при підозрі в нього професійного захворювання. Крім того, позивач просить визнати акт розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання ОСОБА_2 від 14 липня 2017 року за формою П-4 незаконним та скасувати його, але відносно нього було складено акт за формою П-4 від 13 липня 2017 року. Також, просив застосувати строк позовної давності, оскільки позивач звернувся до суду після спливу позовної давності.

Представник відповідача Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Дніпропетровській області надав суду відзив на зустрічну позовну заяву, в якому зазначив, що він є неналежним відповідачем, оскільки виконання вимог позивача не належить до повноважень Фонду. Крім того, жоден нормативно-правовий акт не передбачає право оскарження та скасування акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання (отруєння) за формою П-4, а оскарженню підлягає рішення спеціалізованого профпатологічного закладу про встановлення діагнозу професійного захворювання.

Представник відповідача Головного управління держпраці у Дніпропетровській області надав суду відзив на зустрічну позовну заяву, в якому просить відмовити в задоволенні зустрічного позову, оскільки 07 липня 2017 року на адресу Головного управління держпраці у Дніпропетровській області надійшло повідомлення ДУ «Український науково-дослідний інститут промислової медицини м. Кривий Ріг» від 29 червня 2017 року № 416 про професійне захворювання у гірника очисного забою дільниці з видобутку вугілля №1 ВСП «ШУ Тернівське» ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля» ОСОБА_2 . Наказом Головного управління держпраці у Дніпропетровській області від 10 липня 2017 року № 381-ПЗ призначено склад комісії з розслідування причин виникнення професійного захворювання у ОСОБА_2 23 липня 2017 року комісією затверджено акт розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання. Будь-яких відомостей про те, що ВСП «ШУ Тернівське» ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля» не згодні з актом та будуть оскаржувати його до Головного управління держпраці у Дніпропетровській області не надходило. Отже, при проведенні розслідування причин виникнення хронічних професійних захворювань у ОСОБА_2 дотримано процедуру, яку визначено Порядком № 1232.

Позивач за первісним позовом та відповідач за зустрічним позовом ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився в судове засідання, але в позовній заяві та у відзиві на зустрічну позовну заяву просить розглядати справу без його участі.

Представник відповідача за первісним позовом та представник позивача за зустрічним позовом ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля» в судовому засіданні зустрічні позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити з наведених в зустрічному позові підстав а в задоволені первісного позову просив відмовити з зазначених у відзиві підстав.

Представник відповідача за зустрічним позовом Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Дніпропетровській області в судовому засіданні позовні вимоги не визнала та просила відмовити в їх задоволені з наведених у відзиві підстав.

Представники відповідачів Головного управління держпраці у Дніпропетровській області, КНП «Тернівська центральна міська лікарня» Тернівської міської ради, не з`явилися в судове засідання, але в матеріалах справи є їх письмові заяви про розгляд справи без їх участі.

Вислухавши представника позивача за зустрічною позовною заявою та представника відповідача за первісним позовом ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля», представника відповідача за зустрічним позовом Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Дніпропетровській області, дослідивши матеріали справи, обґрунтування позовних вимог та їх заперечення, суд приходить до наступного висновку.

Щодо первісного позову.

Ухвалою Тернівського міського суду Дніпропетровської області від 13 грудня 2021 року відмовлено в задоволені клопотання представника відповідача Приватного акціонерного товариства «ДТЕК Павлоградвугілля» про закриття провадження по справі та про витребування доказів.

Ухвалою Тернівського міського суду Дніпропетровської області від 11 квітня 2022 року закрито підготовче провадження по справі.

Ухвалою Тернівського міського суду Дніпропетровської області від 17 червня 2022 року відмовлено в задоволені клопотання представника відповідача Приватного акціонерного товариства «ДТЕК Павлоградвугілля» про призначення судової-психологічної експертизи та визнання явки позивача у судове засідання обов`язковою.

Так, в судовому засідання встановлено, що позивач ОСОБА_2 з 03.02.1997 р. по 27.05.1997 р., з 25.01.2001 р. по 04.04.2017 р. перебував в трудових відносинах з ВО «Павлоградвугілля», ВАТ «ДХК «Павлоградвугілля» правонаступником якого є ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля», звільнений у зв`язку із виявленою невідпорвідністю виконуваній роботі за станом здоров`я за ч. 2 ст. 40 КЗпП України, що підтверджується записами у трудовій книжці, заповненої 04 лютого 1997 року на ім`я ОСОБА_2 .

Відповідно до акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 13 липня 2017 року за формою П-4, затвердженого першим заступником начальника ГУ Держпраці у Дніпропетровській області Тимченко Л.В. 14 липня 2017 року, професійне захворювання виникло за таких обставин: тривала дія шкідливих факторів виробничого середовища на організм робочого, недосконалість технологічних процесів, механізмів, засобів індивідуального захисту. Причиною виникнення хронічного професійного захворювання є: фізичне перенавантаження, пил, шум, несприятливий мікроклімат, напружена праця.

Так, актом розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 13 липня 2017 року за формою П-4 встановлено та підтверджено, що факт отримання професійного захворювання позивачем відбувся при виконанні ним трудових обов`язків на підприємстві відповідача.

Відповідно до довідки МСЕК про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках серія 12ААА № 047185 від 03 серпня 2017 року ОСОБА_2 встановлено первинно втрату професійної працездатності - 55%, з них 40% радикулопатія з ДПА, 10% ХОЗЛ, 5% туговухість, та встановлено третю групу інвалідності.

Відповідно до довідки МСЕК про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках серія 12ААА № 058610 від 13 липня 2020 року ОСОБА_2 встановлено первинно втрату професійної працездатності - 55%, з них 40% радикулопатія з ДПА, 10% ХОЗЛ, 5% туговухість, та встановлено третю групу інвалідності.

Відповідно до довідки до акту МСЕК 12ААБ № 230637 від 13 липня 2020 року ОСОБА_2 протипоказана робота в підземних умовах, в умовах пилу, шуму, несприятливого мікроклімату, важка фізична праця; рекомендовано нагляд та лікування у невропатолога, травматолога, пульмонолога, ЛОРа та стаціонарне лікування.

З наведеного видно, що між сторонами склалися трудові правовідносини, оскільки професійне захворювання отримано позивачем під час виконання ним трудових обов`язків, а отже наявні у зв`язку з цим підстави для відшкодування моральної шкоди, виходячи з наступного.

Положеннями ст.ст. 12, 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

За ч.ч. 1, 2 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Статтею 43 Конституції України передбачено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. При цьому, кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом.

Згідно з частинами першою, другою статті 153 Кодексу законів про працю України на всіх підприємствах, в установах, організаціях створюються безпечні і нешкідливі умови праці. Забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.

Згідно з частинами першою та третьою статті 13 Закону України «Про охорону праці» роботодавець зобов`язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Роботодавець несе безпосередню відповідальність за порушення зазначених вимог.

У статті 173 КЗпП України закріплено право працівника на відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків.

Частиною першою статті 237-1 КЗпП України передбачено відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством.

Відшкодування моральної шкоди провадиться власником, якщо небезпечні або шкідливі умови праці призвели до моральних втрат потерпілого, порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Під моральними втратами потерпілого розуміються страждання, заподіяні працівникові внаслідок фізичного або психічного впливу, що спричинило погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру.

В правових позиціях, викладених у пунктах 9, 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 р. № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» судам роз`яснено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Відповідно до статті 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконного звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

У Рішенні Конституційного Суду України від 27 січня 2004 року № 1-9/2004 (1-рп/2004) у справі за конституційним зверненням Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у Кіровоградській області про офіційне тлумачення положення частини третьої статті 34 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності», зазначено, що моральна шкода потерпілого від нещасного випадку на виробництві чи професійного захворювання полягає, зокрема, у фізичному болю, фізичних та душевних стражданнях, яких він зазнає у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності спричиняють йому моральні та фізичні страждання. У випадку каліцтва потерпілий втрачає працездатність і зазнає значно більшої моральної шкоди, ніж заподіяна працівникові, який не втратив професійної працездатності.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 15 червня 2020 року у справі № 212/3137/17-ц та у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 29 жовтня 2020 року у справі № 210/4342/18.

Згідно з ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

З пунктів 36, 37 правового висновку Великої Палати Верховного Суду від 20 листопада 2019 року у справі № 210/3177/17 видно, що право на відшкодування шкоди настає з дня встановлення потерпілому МСЕК стійкої втрати професійної працездатності. Таким чином, і право на відшкодування моральної шкоди виникає в потерпілого з дня встановлення МСЕК стійкої втрати професійної працездатності.

У рішенні Конституційного Суду України № 20-рп/2008 від 08 жовтня 2008 року визначено, що обов`язок по відшкодуванню моральної шкоди покладається на підприємства, які заподіяли шкоду.

У статті 16 Конвенції Міжнародної організації праці від 22 червня 1981 року № 155, ратифікованою Україною законом № 3988-VI (3988-17) від 02 листопада 2011 року передбачено, що від роботодавців повинно вимагатися настільки, наскільки це є обґрунтовано практично можливим, забезпечення безпечності робочих місць, механізмів, обладнання та процесів, які перебувають під їхнім контролем, і відсутності загрози здоров`ю з їхнього боку. Від роботодавців повинно вимагатися настільки, наскільки це є обґрунтовано практично можливим, забезпечення відсутності загрози здоров`ю з боку хімічних, фізичних та біологічних речовин й агентів, які перебувають під їхнім контролем, тоді, коли вжито відповідних захисних заходів.

Відповідно до ст. 4 Закону України «Про охорону праці» державна політика в галузі охорони праці базується, зокрема, на принципах пріоритету життя і здоров`я працівників, повної відповідальності роботодавця за створення належних, безпечних і здорових умов праці, соціального захисту працівників, повного відшкодування шкоди особам, які потерпіли від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань.

Згідно з ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 1168 ЦК України моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів.

Рішенням Конституційного Суду від 27 січня 2004 року у справі № 1-9/2004 (1-рп/2004) встановлено, що громадяни, яким установлена стійка втрата професійної працездатності, мають право на стягнення на їх користь моральної шкоди. Ушкодження здоров`я, заподіяне потерпілому під час виконання трудових обов`язків незалежно від ступеня втрати професійної працездатності, заподіюють йому моральні й фізичні страждання.

Визначене спростовує твердження представника відповідача про відсутність доведення позивачем наявності моральних страждань.

Сам факт втрати професійної працездатності, з точки зору погіршення здоров`я, втрати важливих особистих здібностей, зміни життєвого укладу, необхідності лікування, веде до висновків про наявність моральної шкоди. Зазначене також випливає з положень ст. 3 Конституції України, відповідно до якої людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Судом встановлено, що позивач змушений був пройти курси лікування, переносить фізичні страждання, позбавлений нормальних життєвих зв`язків, що вимагає додаткових зусиль для організації його життя.

Згідно з медичними документами, які містяться в матеріалах справи, позивачу рекомендовано: постійний нагляд лікарів, стаціонарне та медикаментозне лікування, щорічні курси реабілітації та санаторно-курортне лікування.

Крім того, з матеріалів справи видно, що після встановлення позивачу з 03 серпня 2017 року 55% втрати професійної працездатності, останній, у зв`язку з погіршенням стану здоров`я він знаходився на лікуванні професійних захворювань.

Доводи представника відповідача про те, що позивач не підтвердив факт заподіяння йому моральної шкоди належним доказом, а саме висновком МСЕК про встановлення факту заподіяння моральної шкоди, суд вважає необґрунтованим з огляду на наступне.

Відповідно до Порядку встановлення медико-соціальними експертними комісіями ступеня стійкої втрати професійної працездатності у відсотках працівникам, яким заподіяно ушкодження здоров`я, пов`язане з виконанням трудових обов`язків, затвердженого наказом Міністерства охорони здоров`я України від 05 червня 2012 року № 420, який діяв на час виникнення спірних правовідносин, на МСЕК не було покладено обов`язок встановлювати факт спричинення моральної шкоди потерпілому у зв`язку з професійним захворюванням.

Положеннями ст.ст. 12, 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

За ч.ч. 1, 2 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Так, закону, який би передбачав можливість встановлення факту завдання моральної шкоди потерпілому від нещасного випадку на виробництві лише на підставі висновку МСЕК, немає.

Отже, вказане вище не обмежує суд у праві встановити факт завдання моральної шкоди на підставі інших доказів, врахувавши характер каліцтва чи іншого ушкодження здоров`я, залишкову працездатність потерпілого тощо.

Аналогічна позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 05 грудня 2018 року у справі № 210/5258/16-ц.

З огляду на викладене, суд вважає доведеним спричинення позивачу моральної шкоди, провину відповідача в її спричиненні та причинно-наслідковий зв`язок між винними діями відповідача з порушення вимог ст. 153 КЗпП України та ст. 13 Закону України «Про охорону праці» та настанням у позивача негативних наслідків - втрати професійної працездатності встановленої первинно з 03 серпгя 2017 року у розмірі 55%, з яких за професійним захворюванням 55%.

Крім того, суд не може погодитися із запереченнями представника відповідача про відсутність у відповідача підстав для відшкодування позивачу моральної шкоди у зв`язку з недоведеністю наявності у позивача моральної шкоди, та відсутністю будь-яких доказів наявності зміни психічного стану, підтвердження факту звернення позивача до фахових лікарів, висновків лікаря щодо виявленого діагнозу, який був би встановлений як наслідок фізичних та душевних страждань, а також відсутністю причинного зв`язку між отриманим позивачем професійним захворюванням та його працею на підприємстві відповідача, оскільки у п. 16 Акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 23 липня 2017 року, визначено, що підставою для встановлення ОСОБА_2 професійного захворювання став тривалий вплив на організм шкідливих факторів виробничого середовища, недосконалість засобів індивідуального захисту, механізмів та технологічних процесів, важка фізична праця, пил та шум, несприятливий мікроклімат.

Доказів на спростування наявності шкідливих факторів виробничого середовища та шкідливого впливу на здоров`я позивача за вищевказаний період роботи - відповідачем не надано.

Крім того, матеріали справи доводять, що стан залежності позивача від його хвороби на сьогоднішній день формує його сприйняття оточуючого світу, породжує відчуття неповноцінності, яке тільки посилюється у позивача, перетворюючись на страждання, через чітке розуміння ним відсутності перспективи одужання у майбутньому. Суд відхиляє заперечення відповідача в частині доводів про те, що позивач не навів доказів завдання йому моральної шкоди, оскільки такі доводи не ґрунтуються на законі та спростовуються вищенаведеними висновками суду. Також, твердження представника відповідача щодо інформованості позивача при прийомі на роботу про умови праці не впливають на право позивача на відшкодування завданої моральної шкоди за умови підтвердження завдання такої шкоди. Окрім цього, доводи представника відповідача щодо відсутності факту встановлення наявності доказу вини відповідача суд не приймає до уваги, оскільки у судовому засіданні встановлені обставини щодо наявності правових підстав для відшкодування моральної шкоди позивачу в порядку ст. 237-1 КЗпП України. З урахуванням викладеного, доводи відповідача про те, що позивачем не надано жодного доказу, яким би підтверджувався факт спричинення йому моральної шкоди у зв`язку з втратою працездатності, не можуть бути прийняті до уваги, оскільки уже самим фактом втрати позивачем професійної працездатності останньому спричинена моральна шкода.

Відповідно до п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 р. із змінами, «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» у випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні з мінімальним розміром заробітної плати чи неоподатковуваним мінімумом доходів громадян, суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, що діють на час розгляду справи.

Судом встановлено, що професійне захворювання позивача, яке завдає йому фізичного болю та душевних страждань, виникло з вини відповідача, яким було допущено перевищення гранично допустимого рівня пилу гірничої маси на робочому місці позивача, показників важкості праці, що підтверджено висновками комісії при розслідуванні хронічного професійного захворювання, на підставі яких складено Акт розслідування причини професійного захворювання від 13 липня 2017 року, який відповідачем на час його складання не оскаржений, а тому наявні правові підстави для відшкодування відповідачем моральної шкоди, завданої позивачу внаслідок професійного захворювання.

Враховуючи вищенаведене, виникнення професійного захворювання та втрата працездатності, призводять до постійного перенесення позивачем больових відчуттів, до необхідності проходження лікування, що має наслідком нераціональної втрати часу та життєвої енергії, ушкодження здоров`я стало причиною необхідності залучення додаткових зусиль для організації життя позивача, втрата працездатності призвела до відсутності у позивача можливості в достатній мірі реалізовувати свої наміри в професійній сфері, повноцінно працювати, оскільки позивачу встановлено ІІІ групу інвалідності та протипоказана робота в підземних умовах, важкої фізичної праці, несприятливого мікроклімату, що обмежило життєву активність позивача.

Перелічені негативні явища в житті позивача переконливо доводять факт завдання позивачу немайнової (моральної) шкоди внаслідок отриманого професійного захворювання та стійкої втрати професійної працездатності, що є наслідком порушення законодавства про охорону праці зі сторони відповідача.

Частиною 3 ст. 23 ЦК України передбачено, що розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, що мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більш ані ж достатнім.

У відповідності до статті 4 Закону України Про охорону праці державна політика в області охорони праці, базується; зокрема, на принципах пріоритету життя і здоров`я працівників, повної відповідальності роботодавця за створення належних, безпечних і здорових умов праці, соціального захисту працівників, повного відшкодування шкоди особам, які постраждали від нещасних випадків на виробництві і професійних захворювань.

У пункті 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №4 Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди роз`яснено, що відповідно до статті 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Крім того, згідно рішення Конституційного Суду України від 27 січня 2004 року, моральна шкода потерпілого від нещасного випадку на виробництві чи професійного захворювання полягає, зокрема, у фізичному болю, фізичних та душевних стражданнях, яких він зазнає у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності спричиняють йому моральні та фізичні страждання.

У пункті 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди №4 від 31 березня 1995 року з подальшими змінами, передбачено, що розмір моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин.

У статті 16 Конвенції Міжнародної організації праці від 22 червня 1981 року №155 передбачено, що від роботодавців повинно вимагатися настільки, наскільки це є обґрунтовано практично можливим, забезпечення безпечності робочих місць, механізмів, обладнання та процесів, які перебувають під їхнім контролем, і відсутності загрози здоров`ю з їхнього боку. Від роботодавців повинно вимагатися настільки, наскільки це є обґрунтовано практично можливим, забезпечення відсутності загрози здоров`ю з боку хімічних, фізичних та біологічних речовин й агентів, які перебувають під їхнім контролем, тоді, коли вжито відповідних захисних заходів. Від роботодавців повинно вимагатися надавати у випадках, коли це є необхідним, відповідні захисні одяг і засоби для недопущення настільки, наскільки це є обґрунтовано практично можливим, загрози виникнення нещасних випадків або шкідливих наслідків для здоров`я.

Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків, коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, № 68490/01, § 62, ЄСПЛ, 12.07.2007 р.).

При вирішенні питання про розмір відшкодування спричиненої моральної шкоди суд враховує конкретні обставини справи, обсяг, характер, тривалість та наслідки заподіяних позивачу моральних страждань, стан його здоров`я, вину підприємства в заподіянні шкоди, суттєвість вимушених змін у житті позивача.

Крім того, визначаючи розмір відшкодування, суд має керуватися принципами рівності, поміркованості, розумності, справедливості. Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більш, а ніж достатнім для розумного задоволення потреб позивача і не повинен призводити до його збагачення за рахунок відповідача.

Позивач, обґрунтовуючи розмір відшкодування позивачу моральної шкоди відповідачем у зв`язку з ушкодженням здоров`я посилається на визначення розміру моральної шкоди у кратному співвідношенні з прожитковим мінімумом на одну працездатну особу, засади розумності, виваженості і справедливості, суд, визначаючи розмір відшкодування ОСОБА_2 моральної шкоди, враховує обставини справи, встановлення позивачу первинно з 03 серпня 2017 року 55% ступеню втрати професійної працездатності у зв`язку з професійним захворюванням, обсяг фізичних та моральних страждань позивача, істотність вимушених змін у життєвих стосунках позивача, наслідків, що настали у зв`язку з втратою позивачем професійної працездатності. Також, суд враховує тривалість праці позивача на підприємстві відповідача в шкідливих умовах 16 років 5 місяців.

Відповідно до п. 10 Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах щодо відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року №4 судам слід мати на увазі, що у разі заподіяння особі моральної шкоди неправомірно вчиненими діями кількох осіб, розмір відшкодування визначається з урахуванням ступеня вини кожної з

них.

З огляду на викладене, при вирішенні питання про розмір відшкодування спричиненої позивачу моральної шкоди суд враховує глибину та період фізичних і моральних страждань позивача, істотність вимушених негативних змін в його житті, ступінь втрати ним професійної працездатності, безстроковість даних негативних змін, що свідчить про неможливість відновлення стану здоров`я в майбутньому, потребу в медикаментозному та санаторно-курортному лікуванні, ступінь вини відповідача в спричиненні шкоди, та характер немайнових витрат, виходить із засад розумності, виваженості та справедливості, та визначає розмір моральної шкоди, яка підлягає стягненню з відповідача, в розмірі 60000,00 грн., що відповідатиме завданим моральним стражданням позивача та буде достатнім для її відшкодування.

Відповідно до Закону №466 внесено зміни до п.п.164.2.14 статті 164 Податкового кодексу України щодо оподаткування податком на доходи фізичних осіб сум відшкодування моральної шкоди (норма набрала чинності з 23.05.2020 року).

До загального місячного (річного) оподаткування доходу платника податків, з урахування змін, внесених Законом № 466, включається у вигляді відшкодування матеріальної або немайнової (моральної) шкоди, крім сум, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування збитків, завданих платнику податку внаслідок заподіяння йому матеріальної шкоди, а також шкоди життю та здоров`ю, а також відшкодувань моральної шкоди в розмірі, визначеному рішенням суду, але не вище чотирикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, або в розмірі визначеному законом (п.п.164.2.14 п.164.2 ст.164 Податкового кодексу України).

Враховуючи викладене, у разі якщо виплата немайнової (моральної) шкоди за рішенням суду здійснюється податковим агентом на користь фізичної особи - платника податків, то сума такої шкоди не включається до загального місячного (річного) оподаткованого доходу платника податку в розмірі, визначеному рішенням суду, але не вище чотирикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 01 січня звітного (податкового) року, або в розмірі, визначеному законом.

Отже, з 23 травня 2020 року звільняється від оподаткування податком на доходи фізичних осіб відшкодування моральної шкоди в розмірі, визначеному рішенням суду, але не вище чотирикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 01 січня звітного (податкового) року, або в розмірі, визначеному законом.

Станом на 01 січня 2022 року розмір мінімальної заробітної плати становить 6500,00 грн., а сума стягнутої моральної шкоди в розмірі 60000,00 грн. перевищує чотирикратний розмір мінімальної заробітної плати (6500х4=26000,00 грн.).

Зважаючи на викладене, суд приходить до висновку, що відшкодувати моральну шкоду у розмірі 60000,00 грн. слід з відрахуванням податків та інших обов`язкових платежів.

Щодо розподілу судових витрат суд враховує наступне.

За п. 2 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, а також смертю фізичної особи.

Як передбачено частиною 1 статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Позивач за первісним позовом звільнений від сплати судового збору, тому судовий збір на користь держави підлягає стягненню з відповідача за первісним позовом у розмірі, діючому на день звернення позивача до суду, за подання позовної заяви майнового характеру фізичної особою (один відсоток розміру задоволених позовних вимог, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб).

Щодо зустрічної позовної заяви.

Так, в судовому засіданні встановлено, що ДУ «Український науково-дослідний інститут промислової медицини м. Кривий Ріг» складено повідомлення № 416 від 30 червня 2017 року про професійне захворювання (отруєння) ОСОБА_2 з зазначенням діагнозів: радикулопатія попереково-крижова L4, L5, S1, і шийна С6, С7, з вираженим порушенням біомеханіки хребта, стійким больовим і м`язові-тонічним синдромами, периферичний нейросудинний синдром, часто рецидивуючий перебіг з нейродистрофісними проявами у вигляді: двобічного плечолопаткового періартрозу (ПФ другого ст.), остеоартрозу у поєднанні з періатрозом ліктьових та колінних суглобів (ПФ другого ступеня). Хронічне обструктивне захворюваня легень першої стадії (пильовий бронхіт першої ступеня, емфізема легень першої стадії) група А, ЛН першого-другого ступеня. Нейросенсорна приглухуватість першого ступеня (з легким зниженням слуху).

Наказом Головного управління держпраці у Дніпропетровській області від 10 липня 2017 року № 381-ПЗ утворено комісію з проведення причин виникнення професійного захворювання у гірника очисного забою дільниці з видобутку вугілля №1 ВСП «ШУ Тернівське» ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля» Кулик О.М. у складі: голови комісії Білої О.І. начальника відділу з питань гігієни управління з питань праці Головного управління держпраці у Дніпропетровській області, ОСОБА_3 заступника директора з охорони праці ВСП «ШУ Тернівське» ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля», ОСОБА_4 страхового експерта з охорони праці відділу ВД Фонду ССНВВ України в м. Тернівка Дніпропетровської області, ОСОБА_5 лікара терапевта КУ «ЦПМСД м. Тернівка», ОСОБА_6 голови первинної профспілкової організації, ОСОБА_7 голови дільничого комітету первинної профспілкової організації, ОСОБА_8 керівника департаменту правового забезпечення ВСП «ШУ Тернівське» ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля».

Відповідно до акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 13 липня 2017 року за формою П-4, затвердженого 14 липня 2017 року першим заступником начальника головного управління Держпраці у Дніпропетровській області Л.В. Тимченко та підписаного: головою комісії Білою О.І. начальником відділу з питань гігієни управління з питань праці Головного управління держпраці у Дніпропетровській області, ОСОБА_3 заступником директора з охорони праці ВСП «ШУ Тернівське» ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля», ОСОБА_4 страховим експертом з охорони праці відділу ВД Фонду ССНВВ України в м. Тернівка Дніпропетровської області, ОСОБА_5 лікарем терапевтом КУ «ЦПМСД м. Тернівка», ОСОБА_6 головою первинної профспілкової організації, ОСОБА_7 головою дільничого комітету первинної профспілкової організації, ОСОБА_8 керівником департаменту правового забезпечення ВСП «ШУ Тернівське» ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля». Професійне захворювання у ОСОБА_2 виникло за таких обставин: тривала дія шкідливих факторів виробничого середовища на організм робочого, недосконалість технологічних процесів, механізм засобів індивідуального захисту. Причиною виникнення професійного захворювання є: робоча поза вимушена на четвереньках, впродовж 27,2% змінного часу при допустимому значенні до 10%, маса вантажу, що постійно підіймається та переміщується вручну 40 кг. при допустимому значенні 30 кг., величина статистичного навантаження за зміну при утриманні вантажу: двома руками НОМЕР_1 при допустимому значенні до 70000, однією рукою НОМЕР_2 при допустимому значенні до 36000. Пил в концентрації 89,2 мг.куб.м при ГДК 2,0 мг.куб.м, діяв впродовж 87,5 % змінного часу. Температура повітря становила 24,6 грудуса при нормі 20-24, відносна вологість повітря 77 % при нормі 75%, швидкість руху повітря при нормі 0,6-0,5 м/с становила 0,3 м/с, час дії несприятливого мікроклімату впродавж 87,5 % зміни. Еквівалентний рівень шуму 92 дБ при ГДР 80 дБ. По сенсорному навантаженню тривалість зосередженого спостереження 76% при допустимому значенні 51-75%. Навантаженян на слуховий аналізатор розбірливість слів і сигналів від 50% до 70% при допустимому значенні від 90% до 70%. Ступень ризику для власного життя та життя інших осіб - вірогідний, нерегулярна змінність з роботою у нічний час допустимому показнику двозмінна. Все це призвело до: радикулопатії попереково-крижової L4, L5, S1, і шийна С6, С7, з вираженим порушенням біомеханіки хребта, стійким больовим і м`язові-тонічним синдромами, периферичний нейросудинний синдром, часто рецидивуючий перебіг з нейродистрофісними проявами у вигляді: двобічного плечолопаткового періартрозу (ПФ другого ст.), остеоартрозу у поєднанні з періатрозом ліктьових та колінних суглобів (ПФ другого ступеня). Хронічне обструктивне захворюваня легень першої стадії (пильовий бронхіт першої ступеня, емфізема легень першої стадії) група А, ЛН першого-другого ступеня. Нейросенсорна приглухуватість першого ступеня (з легким зниженням слуху). Стаж роботи за професією 12 років 9 місяців, у цеху в умовах впливу шкідливих факторів 16 років 5 місяців.

Відповідно до карт працівника, який підлягає попередньому (періодичному) медичному огляду за 2012 рік - ОСОБА_2 визнаний здоровим, придатним до роботи за професією, за 2013 рік, 2014 рік, 2015 рік, 2016 рік, - у ОСОБА_2 встановлено відповідно діагноз люмболгія, остеохондроз, придатним до роботи по професії, які відповідають довідці від 04 квітня 2017 року наданою Здоровпунктом №5 медичного центру ТОВ «ДТЕК Сервіс» Головному управлінню Держпраці у Дніпропетровській області.

22 травня 2017 року ВСП «ШУ Тернівське» ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля» за вих. №1112 направило на адресу начальника управління з питань праці головного управління Держпраці у Дніпропетровській області А.Б. Толстогузову повідомлення з інформацією про умови праці ОСОБА_2 .

Начальником відділу з питань гігієни управління з питань праці Головного управління держпраці у Дніпропетровській області Білою О.І. складено програму заходів з розслідування причини виникнення професійного захворювання у у гірника підземного дільниці конвеєрного транспорту-1 ВСП «ШУ Тернівське» ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля» Кулик О.М.

Відповідно до пункту 4 Положення про Державну службу України з питань праці, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11 лютого 2015 року № 96, Держпраці відповідно до покладених на неї завдань: забезпечує складення санітарно-гігієнічних характеристик умов праці для подальшого визначення зв`язку захворювання з умовами праці (підпункт 25); проводить: розслідування та веде облік аварій і нещасних випадків, які підлягають спеціальному розслідуванню, аналізує їх причини, готує пропозиції щодо запобігання таким аваріям і випадкам; технічне розслідування обставин та причин виникнення аварій, пов`язаних із використанням газу в побуті, а також видає за результатами таких розслідувань обов`язкові до виконання органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування, підприємствами, установами, організаціями, громадянами рішення; розслідування обставин та причин виникнення гострих і хронічних професійних захворювань та отруєнь(підпункт 27).

Пунктом 7 вказаного Положення передбачено, що Держпраці здійснює свої повноваження безпосередньо та через утворені в установленому законом порядку територіальні органи.

Процедуру проведення розслідування на обліку нещасних випадків, професійних захворювань та аварій на виробництві визначається Порядком проведення розслідування та ведення обліку нещасних випадків, професійних захворювань і аварій на виробництві, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 30.11.2011р. № 1232 (далі - Порядок №1232).

Пунктом 62 Порядку №1232 визначено, що усі випадки хронічних професійних захворювань незалежно від строку їх настання підлягають розслідуванню.

До хронічного професійного захворювання належить захворювання, що виникло внаслідок провадження професійної діяльності працівника та зумовлюється виключно або переважно впливом шкідливих факторів виробничого середовища і трудового процесу, пов`язаних з роботою (п. 63 Порядку №1232)..

Віднесення захворювання до хронічного професійного здійснюється відповідно до процедури встановлення зв`язку захворювання з умовами праці згідно з з додатком 14 та переліку професійних захворювань, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 8 листопада 2000 р. № 1662 (п. 64 Порядку №1232).

Для встановлення остаточного діагнозу та зв`язку захворювання з впливом шкідливих факторів виробничого середовища і трудового процесу лікар-профпатолог області або міста направляє хворого до спеціалізованого профпатологічного лікувально-профілактичного закладу з відповідними документами (п. 66 Порядку №1232).

Спеціалізовані профпатологічні лікувально-профілактичні заклади проводять амбулаторне та/або стаціонарне обстеження хворих і встановлюють діагноз професійного захворювання. Діагноз професійного захворювання може бути змінений або відмінений спеціалізованим профпатологічним лікувально-профілактичним закладом, який його встановив раніше, на

підставі результатів додатково поданих відомостей або проведених досліджень та повторної експертизи. Відповідальність за встановлення або відміну діагнозу професійного захворювання

покладається на керівників таких закладів та голів лікарсько-експертних комісій. Рішення про підтвердження або відміну раніше встановленого діагнозу професійного захворювання оформляється висновком лікарсько-експертної комісії. У спірних випадках остаточне рішення щодо встановлення діагнозу професійного захворювання приймається центральною лікарсько-експертною комісією державної установи "Інститут медицини праці Національної академії медичних наук України", у роботі якої мають право брати участь фахівці відповідного закладу

державної санітарно-епідеміологічної служби, лікувально-профілактичного закладу, спеціалізованого лікувально-профілактичного закладу, робочого органу виконавчої дирекції Фонду, спеціалісти (представники) підприємства, первинної організації відповідної профспілки або уповноважена найманими працівниками особа з питань охорони праці (у разі, коли профспілка на підприємстві відсутня), представники вищого органу профспілки.(п. 67,68 Порядку №1232).

Головний державний санітарний лікар Автономної Республіки Крим, області або міста утворює протягом трьох днів після отримання відповідного повідомлення за формою П-3 комісію з проведення розслідування причин виникнення професійного захворювання (далі - комісія з розслідування), до складу якої входять представник закладу державної санітарно-епідеміологічної служби, який здійснює санітарно-епідеміологічний нагляд за підприємством (голова комісії), представники лікувально-профілактичного закладу, роботодавця, первинної організації відповідної профспілки або уповноважена найманими працівниками особа з питань охорони праці (у разі, коли профспілка на підприємстві відсутня), вищого органу профспілки, робочого органу виконавчої дирекції Фонду за місцезнаходженням підприємства, а також у разі потреби представники інших органів (п. 74 Порядку №1232).

Розслідування випадку професійного захворювання проводиться протягом десяти робочих днів після утворення комісії з розслідування (п. 76 Порядку №1232).

Роботодавець зобов`язаний в установлений для проведення розслідування строк подати комісії з розслідування: 1) відомості про професійні обов`язки працівника; 2) документи і матеріали, які характеризують умови праці на робочому місці (дільниці, цеху); 3) необхідні результати експертизи, лабораторних досліджень для проведення оцінки умов праці; 4) матеріали, що підтверджують проведення інструктажів з охорони праці; 5) копії документів, що підтверджують видачу працівникові засобів індивідуального захисту; 6) приписи або інші документи, які раніше видані закладами державної санітарно-епідеміологічної служби і стосуються даного професійного захворювання; 7) результати медичних оглядів працівника (працівників); 8) інші матеріали (п. 79 Порядку №1232).

Комісія з розслідування зобов`язана: 1) розробити програму розслідування причин виникнення професійного захворювання; 2) розподілити функції між членами комісії; 3) розглянути питання щодо необхідності залучення до її роботи експертів; 4) провести розслідування обставин і причин виникнення професійного захворювання; 5) скласти акт розслідування хронічного професійного захворювання (п. 81 Порядку №1232).

За результатами розслідування комісія складає акт проведення розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання за формою П-4 (далі - акт за формою П-4). Акт за формою П-4 є документом, у якому зазначаються основні умови, обставини і причини виникнення професійного захворювання, заходи щодо запобігання розвитку професійного захворювання та забезпечення нормалізації умов праці, а також установлюються особи, які не виконали відповідних вимог законодавства про охорону праці і про забезпечення санітарного та епідемічного благополуччя населення (п. 86 Порядку №1232).

Акт за формою П-4, підписаний членами комісії з розслідування, затверджується головним державним санітарним лікарем Автономної Республіки Крим, області, міста, району, на водному, залізничному та повітряному транспорті, Міноборони, МВС, СБУ, Адміністрації Держприкордонслужби, Держспецзв`язку, Державного управління справами та завіряється печаткою. У разі незгоди члена комісії з розслідування зі змістом акта за формою П-4 він його підписує, письмово викладає свою окрему думку, яка додається до акта і є його невід`ємною частиною, про що робиться відмітка у зазначеному акті (п. 87 Порядку №1232).

Як вбачається з матеріалів справи, до складу комісії, яка проводила розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання у ОСОБА_2 , увійшли: голова комісії Біла О.І. начальник відділу з питань гігієни управління з питань праці Головного управління держпраці у Дніпропетровській області, ОСОБА_3 заступник директора з охорони праці ВСП «ШУ Тернівське» ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля», ОСОБА_4 страховий експерт з охорони праці відділу ВД Фонду ССНВВ України в м. Тернівка Дніпропетровської області, ОСОБА_5 лікара терапевта КУ «ЦПМСД м. Тернівка», ОСОБА_6 голова первинної профспілкової організації, ОСОБА_7 голова дільничого комітету первинної профспілкової організації, ОСОБА_8 керівник департаменту правового забезпечення ВСП «ШУ Тернівське» ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля», тобто не лише представники органів державної влади, але й інші особи, в тому числі представники підприємства ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля», яке є позивачем за зустрічним позовом.

При цьому, представники підприємства ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля» будь-яких незгод у виді окремої думки не висловлювали та не зазначили, що було порушено п.81 Порядку №1232: не розроблено програму розслідування виникнення професійного захворювання; не проведено розподіл функцій між членами комісії; не проводилися засідання комісії; не проведено оцінку умов праці працівника за матеріалами результатів обстежень і досліджень протоколу важкості та напруженості праці, раніше проведеної атестації робочих місць; не одержано письмові пояснення посадових осіб, інших працівників з питань, пов`язаних з розслідуванням причин виникнення професійного захворювання, а навпаки погодилися з хронічними професійними захворюваннями потерпілого, зазначили причини та обставини виникнення професійного захворювання шкідливими зазначеними у акті, про що свідчить їх підписи.

Отже, комісія у складі зазначених осіб не здійснювала владних управлінських функцій на підставі законодавства, а розслідувала причини виникнення хронічного професійного захворювання, про що 13 липня 2017 року склала відповідний акт за формою П-4, який не є рішеннями суб`єкта владних повноважень, а тому не може бути предметом оскарження в адміністративному суді.

Наказом Міністерства охорони здоров`я від 13 грудня 2004 року № 614 затверджено Порядок складання та вимоги до санітарно-гігієнічних характеристик умов праці (далі - Порядок від 13 грудня 2004 року № 614).

Пунктом 1.3 розділу 1 Порядку від 13 грудня 2004 року № 614 визначено, що санітарно-гігієнічна характеристика умов праці складається в разі підозри у працівника професійного захворювання (отруєння) та є одним з документів, з урахуванням якого в кожного конкретному випадку вирішується питання про зв`язок хронічного захворювання (отруєння) з впливом виробничих факторів трудового процесу з метою встановлення діагнозу хронічного професійного захворювання (отруєння).

Санітарно - гігієнічна характеристика складається лікарем з гігієни праці закладу державної санітарно-епідеміологічної служби за місцезнаходженням підприємства, де працює хворий, на запит керівника ЛПЗ (пункт 1.4 розділу 1 Порядку від 13 грудня 2004 року № 614).

Підставою для складання санітарно-гігієнічної характеристики є акт санітарно-епідеміологічного обстеження об`єкта за формою 315/0, затвердженою МОЗ України від 11 липня 2000 року № 160. Обстеження проводиться за участю представників підприємства, первинної профспілкової організації, членом якої є хворий, або уповноваженої найманими працівниками особи з питань охорони праці, якщо хворий не є членом профспілки, та робочого органу виконавчої дирекції Фонду за місцезнаходженням підприємства (пункт 1.5 розділу 1 Порядку від 13 грудня 2004 року № 614).

Відповідно до пунктів 1.10, 1.11 розділу 1 Порядку від 13 грудня 2004 року № 614, у разі, коли працівник працював на декількох підприємствах, санітарно-гігієнічна характеристика складається закладом державної санітарно-епідеміологічної служби, який здійснював державний санітарно-епідеміологічний нагляд за останнім підприємством, де працював працівник, з доданням при потребі інформаційних довідок від інших закладів державної санітарно-епідеміологічної служби, які здійснювали державний санітарно-епідеміологічний нагляд за підприємствами, де він працював раніше. Якщо на час складання санітарно-гігієнічної характеристики працівник не підпадав під вплив шкідливих виробничих факторів, що могли викликати професійне захворювання (отруєння), ураховується його попередня робота, пов`язана з дією шкідливих виробничих факторів незалежно від стажу роботи на цьому підприємстві. У такому разі санітарно-гігієнічна характеристика складається закладом державної санітарно-епідеміологічної служби, який здійснював державний санітарно-епідеміологічний нагляд за підприємством, де були умови для розвитку профзахворювання (профотруєння).

Для складання санітарно-гігієнічної характеристики головний державний санітарний лікар надсилає припис роботодавцю (особі) для надання необхідних документів за встановленою формою (пункт 1.14 розділу 1 Порядку від 13 грудня 2004 року № 614).

У санітарно-гігієнічній характеристиці відображаються ті шкідливі виробничі фактори на робочому місці працівника, які могли спричинити виникнення і розвиток професійного захворювання конкретного працівника (пункт 1.21 розділу 1 Порядку від 13 грудня 2004 року № 614).

У разі незгоди з санітарно-гігієнічною характеристикою заявник має право оскаржити її у вищому закладі державної санітарно-епідеміологічної служби або в судовому порядку (пункт 1.26 розділу 1 Порядку від 13 грудня 2004 року № 614).

Судом встановлено, що стаж роботи ОСОБА_2 в умовах впливу шкідливих виробничих факторів на підприємстві позивача складає 16 років 5 місяців.

За результатами розслідування комісією з проведення розслідування причин виникнення професійного захворювання 13 липня 2017 року складено Акт розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання за формою П-4. При цьому вказана комісія керувалася інформацією, зазначеною спеціалізованим лікувально-профілактичним закладом в повідомленні про професійне захворювання за формою П-3, оскільки комісія не визначає самостійно підприємство, на якому необхідно провести розслідування, та не визначає зв`язок професійного захворювання працівника з умовами праці на іншому підприємстві, так як дані повноваження має лише спеціалізований лікувально-профілактичний заклад.

Суд не приймає до уваги твердження позивача, що акт форми П4 від 13 липня 2017 року був складений з порушеннями (не розроблено програму розслідування виникнення професійного захворювання; не проведено розподіл функцій між членами комісії; не проводилися засідання комісії; не проведено оцінку умов праці працівника за матеріалами результатів обстежень і досліджень протоколу важкості та напруженості праці, раніше проведеної атестації робочих місць; не одержано письмові пояснення посадових осіб, інших працівників з питань, пов`язаних з розслідуванням причин виникнення професійного захворювання), оскільки позивачем суду не надані докази на підтвердження цього та не заявлено жодного клопотання про витребування доказів, допит свідків, тощо. При цьому, Головне управління держпраці у Дніпропетровській області у своєму відзиві заперечують дані обставини щодо порушення порядку проведення розслідування виникнення професійного захворювання та складення акту форми П4 від 13 липня 2017 року.

Суд, не приймає доводи позивача, що медична комісія КНП «Тернівська центральна міська лікарня» Тернівської міської ради не приймала необхідних дій щодо недопущення виникнення у ОСОБА_2 професійного захворювання, оскільки суд розглядає позов в межах заявлених вимог, а це не є підставою для скасування Акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання за формою П-4.

При цьому, з тих доказів, які були дослідженні вбачається, що навпаки представники підприємства ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля», які були у складі комісії при проведенні розслідування причин виникнення професійного захворювання внаслідок чого було складено Акт розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання за формою П-4, жодного зауваження щодо порушення порядку його проведення не зазначили, у тому числі не вносили пропозиції стосовно додаткового вивчання умов праці і протоколу важкості та напруженості праці або необхідності одержання письмових пояснень.

Підстави для звільнення від доказування позивача ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля», передбачені ст. 82 ЦПК України, у цій справі відсутні.

Окрім того, судом враховується те, що з цими позовними вимогами ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля» звернулося до суду по спливу тривалого строку після складання оспорюваного акту, а не одразу після його складення, що також порушує права відповідачів.

Отже, позивачем за зустрічною позовною заявою не було доведено жодних істотних порушень при складанні акту форми П4 від 13 липня 2017 року, які б стали підставою для скасування та визнання незаконним Акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання за формою П-4.

У зв`язку з відмовою в задоволенні зустрічних позовних вимог судовий збір відповідно до ст. 141 ЦПК України стягненню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 76, 80, 81, 89, 141, 259, 263-265 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

Позовну заяву ОСОБА_2 до Приватного акціонерного товариства «ДТЕК Павлоградвугілля» про відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок професійного захворювання - задовольнити частково.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «ДТЕК Павлоградвугілля» (, юридична адреса: 51400, Дніпропетровська область, м. Павлоград, вул. Соборна, буд. 76) на користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , 60000,00 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди, з відрахуванням податків та інших обов`язкових платежів.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «ДТЕК Павлоградвугілля» (, юридична адреса: 51400, Дніпропетровська область, м. Павлоград, вул. Соборна, буд. 76) на користь держави судовий збір у розмірі 992,40 грн. на р/р UA0026001 в Казначействі України (ЕАП), , отримувач ГУК у м.Києві/м.Київ/22030106, код класифікації доходів бюджету 22030106, призначення платежу: судовий збір.

В задоволені зустрічного позову ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля» до Головного управління держпраці у Дніпропетровській області, КНП «Тернівська центральна міська лікарня» Тернівської міської ради, Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Дніпропетровській області, ОСОБА_2 , про визнання незаконним та скасування Акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання за формою П-4, відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Рішення може бути оскаржено безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його складення.

Повний текст рішення складений 26 вересня 2022 року

Головуючий суддя В.О. Корягін