Справа № 138/645/22
Провадження № 22-ц/801/1531/2022
Головуючий у суді 1-ї інстанції Холодова Т. Ю.
Доповідач:Панасюк О. С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 вересня 2022 рокуСправа № 138/645/22м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Панасюка О.С. (суддя доповідач),

суддів Берегового О. Ю., Шемети Т. М.,

розглянувши в порядку письмового провадження (без виклику сторін) цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зміну розміру аліментів, за апеляційною скаргою представниці ОСОБА_1 адвоката Чернілевської Р. В. на рішення Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області у складі судді Холодової Т. Ю. від 28 червня 2022 року,

встановив:

У квітні 2022 року ОСОБА_2 через свого представника адвоката Чернілевську Р. В. звернувся до суду з цим позовом, за яким просив суд змінити розмір аліментів, який було встановлено рішенням Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області від 17 серпня 2016 року та стягувати з нього на користь ОСОБА_2 аліменти на малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/6 частини заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і до досягнення дитиною повноліття.

Позовна заява мотивована тим, що до 03 травня 2012 року ОСОБА_2 та ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі, від якого ІНФОРМАЦІЯ_2 народився син ОСОБА_3 . Заочним рішенням Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області від 03 травня 2012 року з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_2 стягнуто аліменти на сина в розмірі 1/3 частини усіх видів доходу.

Вказував, що у зв`язку зі звільненням 29 березня 2019 року з займаної посади за угодою сторін та відсутністю інших доходів його матеріальний стан погіршився, що унеможливлює сплачувати аліменти у встановленому судом розмірі.

Рішенням Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області від 28 червня 2022 року у позові відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що факт звільнення ОСОБА_2 з роботи не є доказом, що свідчить про зміну його матеріального стану, що є підставою для зменшення розміру аліментів. При цьому, як свідчать матеріали справи, звільнення ОСОБА_2 з роботи відбулось в тому числі і за його згодою, він є молодою особою працездатного віку, має можливість працювати та заробити таку суму, щоб сплачувати аліменти на малолітнього сина у достатньому для його гармонійного розвитку розмірі.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 , посилаючись на порушення судом норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, просив скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове про часткове задоволення позовних вимог.

На обґрунтування доводів апеляційної скарги посилався на ті ж обставини, що і в позовній заяві.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах заявлених вимог та доводів апеляційної скарги, апеляційний суд прийшов до висновку, що вона задоволенню не підлягає з огляду на таке.

Частинами першою третьою статті 367 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України) передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 та ОСОБА_2 до 03 травня 2012 року перебували у зареєстрованому шлюбі, у якому ІНФОРМАЦІЯ_2 у них народився син ОСОБА_3 .

Згідно з копією трудової книжки серії НОМЕР_1 ОСОБА_2 з 08 квітня 2019 року працював в ТОВ «Грандбудресурси» на посаді менеджера з постачання та був звільнений з роботи відповідно до наказу № 4-к від 29 березня 2019 року за угодою сторін, а з 12 серпня 2019 року по 07 травня 2020 року йому виплачувалась допомога по безробіттю.

Відповідно до статті 180 Сімейного кодексу України (далі СК України) батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

При визначенні розміру аліментів відповідно до частини першої статті 182 СК України суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.

Згідно з частиною другою статті 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Відповідно до частини першої статті 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Як роз`яснено у пункті 23 Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15 травня 2006 року № 3, відповідно до статті 192 СК України розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них.

Отже, враховуючи зміст статті 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним і може бути змінений за рішенням суду за наявності підстав, визначених вказаною нормою.

При цьому у спірних правовідносинах підлягає застосуванню не тільки статті 192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (зокрема, статті 182, 183 СК України).

Така правова позиція зазначена в постанові Верховного Суду від 10 вересня 2018 (справа № 486/466/18).

Відповідно до частини першої статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з статтею77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

У справі №355/511/17 від 07 листопада 2018 року Верховний Суд зазначив, що той факт, що позивач офіційно не працевлаштований не звільняє його від обов`язку забезпечувати належне утримання малолітнього сина.

За змістом цих норм процесуального права саме на ОСОБА_2 покладається обов`язок довести, що він за своїм матеріальним станом не взмозі сплачувати визначену суму аліментів.

Суд першої інстанції прийшов до правильного висновку, що ОСОБА_2 є особою працездатного віку, має можливість працювати, отримувати заробітну плату та, відповідно, сплачувати аліменти на малолітнього сина у достатньому для його гармонійного розвитку розмірі.

При цьому, як видно з матеріалів справи, звільнення ОСОБА_2 з роботи відбулося в тому числі за його згодою, жодних обґрунтувань необхідності такого звільнення позовна заява не містить.

Саме по собі звільнення платника аліментів з роботи з його ж згоди без обґрунтування необхідності такого звільнення, відсутності об`єктивної неможливості відшукання інших джерел доходу, не може бути доказом об`єктивної зміни його матеріального стану, що унеможливлює сплату аліментів у раніше встановленому розмірі.

За таких обставин апеляційний суд прийшов до висновку, що доводи апеляційної скарги не є істотними, висновків суду першої інстанції не спростовують та не дають підстав для скасування чи зміни рішення.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року.

Керуючись статтями 367, 368, 374, 375, 381, 384 ЦПК України апеляційний суд,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану його представницею адвокатом Чернілевською Р. В., залишити без задоволення, а рішення Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області від 28 червня 2022 року без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, є остаточною, касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Головуючий О. С. Панасюк

Судді: О. Ю. Береговий

Т. М. Шемета