Справа № 191/2957/21
Провадження № 2/191/975/21
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 вересня 2022 року м. Синельникове

Синельниківський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Прижигалінської Т.В.

за участю секретаря Силкіної О.Г.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Синельникове в загальному порядку цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування майнової та моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом, мотивуючи тим, що 01.04.2018 року приблизно о 14 г. він вийшов з під`їзду будинку свого мешкання та раптово отримав удар в область лівого вуха від свого сусіда ОСОБА_2 , а потім почув від нього поштовх, що був здійснений руками. В результаті штовхання відповідачем він опинився на асфальті обличчям до низу, а відповідач, реалізуючи свій намір у нанесенні йому тілесних ушкоджень, продовжував наносити йому удари руками стисненими в кулак в область голови, та верхніх кінцівок. Окрім ударів кулаками, відповідач не зупинився у своїй жорстокості, та скориставшись його безпорадним станом, в якому він перебував лежачі на асфальті, продовжував наносити удари взутими ногами в область нижніх кінцівок. В результаті цих обставин він отримав ряд тілесних ушкоджень, що спричинили йому серйозний розлад здоров`я. Згідно висновку СМЕ № 282 від 30.07.2018 року встановлено, що він отримав наступні тілесні ушкодження: струс головного мозку, забій м`яких тканин волосистої ділянки голови, синця лівої вушної стойки, садна шкіри заднє-зовнішньої поверхні правого ліктьового суглобу, переривчастого смуго подібного садна шкіри заднє-зовнішньої поверхні верхньої та середньої третин правого передпліччя, саден шкіри передньої поверхні правої гомілки в верхній, середній і нижній третинах, саден шкіри передньої поверхні лівої гомілки в верхній і середній третинах, що відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, та в момент заподіяння чи в клінічному перебігу через різні проміжки часу спричинили загрозливі для здоров`я явища, котрі без надання медичної допомоги, за звичайним своїм перебігом, можуть мати достатньо негативні наслідки. 09.06.2021 року ухвалою Синельниківського міськрайонного суду ОСОБА_2 було звільнено від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального проступку, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України, на підставі ст. 49 КК України у зв`язку із закінченням строків давності, а кримінальне провадження по обвинуваченню ОСОБА_2 у вчиненні кримінального провадження, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України, закрито, його цивільний позов про відшкодування матеріальної та моральної шкоди залишено без розгляду. Окрім матеріальної шкоди йому спричинена й моральна, яка виразилася в перенесенні ним фізичного болю, переживання емоційного стресу, який супроводжувався почуттям розгубленості, тривоги, безпомічності, страху за своє здоров`я, а головне за своє життя. В результаті отриманих тілесних ушкоджень він мав проходити обстеження у лікарів впродовж тижня, а після проходження певного етапу лікування ще неодноразово звертався до невролога, адже і на сьогодні страждає від періодичної болі голови. Йому було призначено відповідне лікування, за яке він поніс значні фінансові витрати. Крім того, йому було рекомендовано подальше лікування у невролога та проходження КТ. Станом на сьогоднішній день лікування продовжується, адже прояви нанесених тілесних ушкоджень в область голови продовжують впливати на його самопочуття. Внаслідок злочинних дій відповідача йому було спричинено матеріальної та моральної шкоди.

Просить суд стягнути з відповідача на його користь матеріальну шкоди у зв`язку з лікуванням в сумі 10 418 грн. 24 коп. та моральну шкоду в сумі 32000 грн.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_3 підтримав позовні вимоги таким чином як вони викладені вище, просив суд їх задовольнити.

Представник відповідача ОСОБА_4 в судовому засіданні позовних вимог не визнав, оскільки вважає їх безпідставними. Позивачем не надано належних доказів спричинення матеріальної та моральної шкоди. Відповідач ОСОБА_2 не спричиняв даних тілесних ушкоджень, його вина судом не встановлена. Також відсутній причинно-наслідковий зв`язок між захворюванням та придбаними медичними препаратами згідно квитанцій, тобто позивачем не надано доказів призначення лікарем саме цих медичних препаратів. Крім того, позивач посилається на події 01.04.2018 року, тоді як досудовим розслідуванням встановлено, що події відбулися 01.05.2018 року, як встановлено і ухвалою суду. З цих підстав також не може бути стягнено й розмір моральної шкоди. Суд, заслухавши пояснення представників сторін та дослідивши матеріали справи та оцінивши їх у сукупності, дійшов наступного висновку.

Ухвалою Синельниківського міськрайонного суду від 09.06.2021 року ОСОБА_2 звільнено від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального проступку, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України, на підставі ст. 49 КК України у зв`язку із закінченням строків давності, кримінальне провадження закрито та цивільний позов ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди залишено без розгляду. З даної ухвали вбачається, що згідно обвинувального акту ОСОБА_2 01.05.2018 року приблизно о 14.00 г, перебуваючи біля багатоквартирного житлового будинку АДРЕСА_1 , в ході раптової лайки, яка виникла на побутовому ґрунті, маючи раптово виниклий умисел, спрямований на заподіяння ОСОБА_1 , який щойно вийшов з будинку на вулицю, умисно наніс потерпілому ОСОБА_1 один удар правою рукою в область лівого вуха, після чого поштовхом руками в передню поверхню грудної клітки, повалив потерпілого на асфальтну поверхню, обличчям донизу, й сівши на лежачого потерпілого ОСОБА_1 наніс не менше двох ударів руками стисненими в кулаки в область голови та верхніх кінцівок. Після чого, продовжуючи свої злочинні дії, з метою заподіяння тілесних ушкоджень ОСОБА_2 підвівся з лежачого потерпілого та наніс ОСОБА_1 ще не менше трьох ударів взутими ногами в область нижніх кінцівок. Відповідно до висновку судово-медичної експертизи №282 від 30.07.2018 року внаслідок злочинних дій ОСОБА_2 , потерпілому ОСОБА_1 , спричинені тілесні ушкодження у вигляді: струсу головного мозку, забою м`яких тканин волосистої ділянки голови, синця лівої вушної скойки, у своїй сукупності відповідають категорії легких тілесних ушкоджень, з короткочасним розладом здоров`я. Решта тілесних ушкоджень у вигляді: садна шкіри заднє-зовнішньої поверхні правого ліктьового суглобу; переривчастого смуго подібного садна шкіри заднє-зовнішньої поверхні верхньої та середньої третин правого передпліччя; саден шкіри передньої поверхні правої гомілки в верхній, середній і нижній третинах, саден шкіри передньої поверхні лівої гомілки в верхній і середній третинах, відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень. Дії ОСОБА_2 кваліфіковано за ч.2 ст. 125 КК України, а саме умисне легке тілесне ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я.

Ухвалою суду від 09.06.2021 року вина відповідача ОСОБА_2 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України, не встановлена, питання щодо визнання або невизнання ним своєї вини в ході судового розгляду не вирішувалося, а лише зазначено, що обвинуваченому роз`яснені наслідки застосування ст. 49 КК України, а саме, що дана обставина не є реабілітуючою підставою звільнення від кримінальної відповідальності та не звільняє обвинуваченого від обов`язку відшкодування в порядку цивільного судочинства завданої внаслідок злочину шкоди.

Згідно копій квитанцій та товарного чеку № 3209 від 08.05.2018 року в аптеках були придбані медичні препарати на відповідні суми.

Згідно листа діагностичного центру комп`ютерної томографії «Євро Сервіс Україна» № 20150 від 13.10.2018 року ОСОБА_1 проведено комп`ютерну томографію головного мозку та вказаний висновок: КТ-картина рубцово-кістозних змін скронево-потиличних часток зліва, який не є діагнозом та потребує подальшої консультації з лікарем.

Згідно ч. 1, ч. 2 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Згідно висновку Постанови від 28 жовтня 2019 року (справа № 554/1583/16-ц, провадження № 61-25018св18) Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду аналіз норми ч. 1, ч. 2 ст. 1166 ЦК України з урахуванням визначених цивільно-процесуальним законодавством принципів змагальності і диспозитивності цивільного судочинства дає підстави для висновку, що законодавством не покладається на позивача обов`язок доказування вини відповідача у заподіянні шкоди; діє презумпція вини, тобто відсутність вини у завданні шкоди повинен доводити сам завдавач шкоди. Якщо під час розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди. Такий же правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду України від 19 серпня 2014 року у справі № 3-51гс14, підстав відступити від якого Верховний Суд не встановив. Разом з тим, потерпілий має довести належними доказами факт завдання шкоди за участю відповідача, розмір завданої шкоди, а також факт того, що відповідач є заподіювачем шкоди. Під моральною шкодою необхідно розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Моральна шкода може полягати у порушенні права власності, у порушені нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми при настанні інших негативних наслідків.

Згідно ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Згідно ч. 1 ст. 1177 ЦК України шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону.

Згідно п. 5 Постанови Пленуму ВСУ № 4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен

з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві

моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру,

за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в

якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює

заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також

інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог ст. ст. 77-80 ЦПК України.

Позивач обгрунтовує свої вимоги тим, що протиправними діями відповідача йому заподіяно матеріальної та моральної шкоди, розміри яких він визначає на підставі квитанцій про придбання медичних препаратів та висновку діагностичного центру комп`ютерної томографії. Але, суду не надано належних та допустимих доказів наявності в діях відповідача всіх складових цивільно-правової відповідальності, а саме, не встановлено його вини в заподіянні шкоди, не доведено розміру завданої шкоди, не встановлено причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача. Крім того, надані позивачем копії квитанцій та висновок діагностичного центру комп`ютерної томографії підтверджують лише факт придбання медичних препаратів та проходження позивачем медичної процедури. Суду не надано належних та допустимих доказів того, що придбання саме цих медичних препаратів та необхідність проходження даної медичної процедури пов`язані з спричиненням позивачеві тілесних ушкоджень при вказаних в ухвалі суду подіях. Також позивач, обгрунтовуючи свої позовні вимоги, посилався на події 01.04.2018 року, тоді як згідно ухвали суду про закриття кримінального провадження досудовим розслідуванням встановлені події 01.05.2018 року. Але з цього приводу змін або уточнень позовних вимог ні позивачем, ні його представником не заявлялося. Також судом було відхилено клопотання представника позивача щодо дослідження матеріалів кримінального провадження, оскільки воно заявлено в ході судового розгляду справи по суті без зазначення поважних причин, з яких воно не було заявлено в ході підготовчого судового засідання, а також не було обгрунтовано необхідності їх дослідження та не було зазначено які саме докази на підтвердження позовних вимог містять матеріали кримінального провадження.

Таким чином, не було доведено належними та допустимими доказами, що діями відповідача спричинено матеріальну та моральну шкоду, у зв`язку з чим позовні вимоги задоволенню не підлягають. Враховуючи правила ст. 141 ЦПК України у разі відмови в задоволенні позовних вимог судовий збір покладається на позивача. Оскільки згідно положень п. 2 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, а також смертю фізичної особи, то не підлягає стягненню судовий збір з позивача на користь держави.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 4, 12, 13, 77, 78, 81, 259, 263, 264 ЦПК України, суд ,-

У Х В А Л И В :

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування майнової та моральної шкоди відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Повне судове рішення складено 28.09.2022 року.

Суддя Т. В. Прижигалінська