Справа № 303/8863/21
П О С Т А Н О В А

Іменем України

22 вересня 2022 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі:

головуючої - судді Кожух О.А.,

суддів - Джуги С.Д., Кондора Р.Ю.,

за участі секретаря - Жганич К.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє ОСОБА_2 , на рішення Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 28 лютого 2022 року (головуючий суддя Гутій О.В.) у справі № 303/8863/21 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , законним представником яких є ОСОБА_5 , третя особа без самостійних вимог: Орган опіки та піклування виконавчого комітету Мукачівського міської ради про усунення перешкод в користуванні власністю шляхом визнання осіб такими, що втратили право користування житлом,

в с т а н о в и в :

У листопаді 2021 року ОСОБА_1 звернувся в суд із позовом, зазначивши відповідачами малолітніх дітей ОСОБА_4 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ), та ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ), законним представником яких є їх мати ОСОБА_5 , третя особа без самостійних вимог: Орган опіки та піклування виконавчого комітету Мукачівського міської ради про визнання цих дітей такими, що втратили право користування житлом.

Позов мотивовано тим, що ОСОБА_1 є власником 1/4 частки будинку у АДРЕСА_1 . Іншими співвласниками цього будинку є ОСОБА_6 , якій належить 1/4 частка, а також ОСОБА_7 , якій належить 2/4 частки.

У вказаному будинку зареєстровані ОСОБА_1 , ОСОБА_7 , ОСОБА_6 , ОСОБА_8 та малолітні діти: ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , батьками яких є ОСОБА_5 та ОСОБА_10 .

Зазначає, що неповнолітні діти були зареєстровані у даному будинку з 13.11.2019 разом зі своєю мамою ОСОБА_5 . Однак надалі рішенням Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 28.05.2021 у справі № 303/4815/19 позов ОСОБА_7 , яка діє у власних інтересах та інтересах неповнолітніх дітей: ОСОБА_1 та ОСОБА_6 задоволено, виселено ОСОБА_11 та ОСОБА_5 з житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 . Цим рішенням суду було встановлено факт самоправного зайняття відповідачами жилого приміщення.

При цьому на час розгляду справи № 303/4815/19 не було відомо обставину, що у спірному будинку зареєстровано малолітніх дітей ОСОБА_5 - ОСОБА_4 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ), ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ), тому це не було предметом спору у справі № 303/4815/19.

Вказував, що малолітні діти втратили право користування житловим будинком у АДРЕСА_1 , оскільки за період з 01.08.2020 по теперішній час не проживають у вказаному будинку, що підтверджується актами про відсутність осіб за місцем реєстрації від 16.06.2021 та від 17.09.2021.

Позивач зазначав, що відповідачі забезпечені житлом - у власності батька дітей ОСОБА_10 є нерухоме майно: 1/3 частка у квартирі за адресою: АДРЕСА_2 , житловий будинок за адресою: АДРЕСА_3 , та квартира за адресою: АДРЕСА_4 , а також нежитлова будівля за адресою: АДРЕСА_5

Батьки дітей участі в утриманні будинку не приймають. Особистих речей відповідачів у будинку нема, вони не є членами сім`ї власника (чи попереднього власника), не пов`язані з ним спільним побутом. Зареєстроване право користування відповідачів, реєстрація їх місця проживання у спірному будинку, створює перешкоди позивачу у здійсненні ним права користування своїм майном, призводить до зайвих витрат на утримання житла, які обчислюються від кількості зареєстрованих осіб.

Посилаючись на дані обставини та положення 41 Конституції України, ст ст 319, 321, 391, 405 ЦК України, ОСОБА_1 просив усунути перешкоди у користуванні власністю шляхом визнання ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 такими, що втратили право користування житловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_1 .

Рішенням Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 28.02.2022 у задоволенні позову ОСОБА_1 - відмовлено.

На це рішення подав апеляційну скаргу ОСОБА_1 . Посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи та порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення місцевого суду та ухвалити нове, яким його позов задовольнити.

Апеляційну скаргу мотивовано тим, що ОСОБА_7 та ОСОБА_12 перебували у зареєстрованому шлюбі, від якого в них народилося двоє дітей: ОСОБА_1 (позивач) та ОСОБА_6 (сестра позивача). Після розірвання шлюбу батько ОСОБА_12 вчиняв перешкоди дітям та колишній дружині у користуванні будинком у АДРЕСА_1 . У зв`язку з цим рішенням Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 23.03.2020 у справі № 303/4444/18 усунуто перешкоди у користуванні житловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_1 шляхом вселення ОСОБА_7 , ОСОБА_1 , ОСОБА_6 в житлове приміщення за адресою: АДРЕСА_1 . Апелянт зазначає, що батько для недопущення вселення дітей і колишньої дружини вселив у будинок сторонніх осіб.

Іншим рішенням Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 09.12.2020 у справі № 303/4104/20 було задоволено позов ОСОБА_7 , яка діяла в своїх інтересах та в інтересах неповнолітніх дітей ОСОБА_1 та ОСОБА_6 - зобов`язано ОСОБА_5 не чинити перешкоди ОСОБА_7 , ОСОБА_1 та ОСОБА_6 у користуванні житловим будинком за адресою: АДРЕСА_1 .

Надалі рішенням Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 28.05.2021 у справі № 303/4815/19 позов ОСОБА_7 , яка діяла у власних інтересах та в інтересах неповнолітніх дітей: ОСОБА_1 та ОСОБА_6 було задоволено - виселено ОСОБА_11 та ОСОБА_5 з житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 . Цим рішенням суду було встановлено факт самоправного зайняття відповідачами жилого приміщення. При цьому на час розгляду справи № 303/4815/19 не було відомо тієї обставини, що у спірному будинку зареєстровано малолітніх дітей ОСОБА_5 - ОСОБА_4 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ), ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ), тому це не було предметом спору у справі № 303/4815/19.

Скаржник зазначає, що малолітні діти втратили право користування спірним житловим будинком, оскільки за період з 01.08.2020 по теперішній час не проживають у вказаному будинку; були вселені у будинок самоправно з матір`ю ОСОБА_5 ; відповідачі забезпечені житлом - у власності батька дітей ОСОБА_10 є інше нерухоме майно. Відповідачі не є членами сім`ї актуальних власників житла чи попереднього власника - ОСОБА_12 , не пов`язані спільним побутом.

Вказує, що необґрунтованим є посилання місцевого суду на висновки суду касаційної інстанції, викладені у постановах Верховного Суду України від 27.11.2019 у справі № 368/750/16-ц, від 25.08.2020 у справі № 206/3425/18, від 09.09.2020 у справі № 755/16152/16-ц, оскільки обставини у тих справах та у справі, яка розглядається, не є тотожними, оскільки батьки дітей у спірному будинку не проживають і не мають права користування таким житлом.

Позивач, відповідачі, їх законний представник та представник третьої особи в судове засідання не з?явились, про дату, час та місце розгляду справи були повідомлялись належним чином (а.с. 107-110). Зокрема, законний представник малолітніх відповідачів - ОСОБА_5 - повідомлялась за адресою, яка нею вказувалась у поясненнях начальнику Мукачівськго МВ ДВС як місце її проживання (а.с.24), а також повідомлялась через оголошення на офіційному вебсайті судової влади України (а.с.113-115). Колегія суддів, відповідно до ч. 2 ст 372 ЦПК України, розглянула справу за відсутності тих осіб, які не з?явились в судове засідання.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Частиною 1 статті 383 ЦК України та статтею 150 ЖК УРСР закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб.

Частиною 1 статті 156 ЖК УРСР передбачено, що члени сім`ї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Аналогічну норму містить також ч.1ст. 405 ЦК України.

Відповідно до ч.4 ст. 156 ЖК УРСР до членів сім`ї власника відносяться особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу, а саме подружжя, їх діти і батьки. Членами сім`ї власника може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство.

Згідно ст.405 ЦК члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

За положеннями статті 47 Конституції України кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Частиною 4 ст. 9 Житлового кодексу України визначено, що ніхто не може бути обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.

При розгляді спорів, що не врегульовані житловим законодавством, суд застосовує норми цивільного законодавства.

Згідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним.

За змістом ст.ст. 316, 317, 319 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

У статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод закріплено, що кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб.

Положеннями статті 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Тлумачення статті 391 ЦК України дає підстави для висновку, що негаторний позов - це вимога власника (особи, яка має речове право на чуже майно) про усунення перешкод. Тобто негаторний позов подається з метою усунення перешкод у здійсненні власником (особою, яка має речове право на чуже майно) права користування та розпоряджання своїм майном, тобто припинення неправомірних дій, не пов`язаних з порушенням володіння.

Негаторний позов може вчинятися тоді, коли майно не вибуває з володіння власника (особи, яка має речове право на чуже майно), тобто при порушенні насамперед таких правомочностей цих осіб, як користування та розпорядження своїм майном.

У пункті 33 постанови Великої Палати Верховного Суду від 04 вересня 2019 року в справі № 761/5115/17 (провадження № 14-391цс19) вказано, що одним зі способів захисту права користування майном є припинення дії, яка це право порушує (пункт 3 частини другої статті 16 ЦК України) - усунення перешкод у здійсненні права користування майном (негаторний позов). Підставою для подання такого позову є вчинення перешкод правомірній реалізації речового права. Цей спосіб захисту може використати не тільки власник майна, але й особа, яка відповідно до закону або договору має право користування ним, зокрема і у випадку, коли перешкоди у здійсненні зазначеного права чинить власник майна.

Відповідно до вимог ч.ч.1, 5, 6 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності (ст. 89 ЦПК України).

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судовими рішеннями, що з лютого 2002 року ОСОБА_12 та ОСОБА_13 перебували в зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням Мукачівського міськрайонного суду від 08.04.2011 (справа № 303/4815/19 про виселення https://reyestr.court.gov.ua/Review/97252932; про усунення перешкод в користуванні житлом https://reyestr.court.gov.ua/Review/93516952).

ОСОБА_12 та ОСОБА_14 є батьками позивача ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , що стверджується свідоцтвами по народження серії НОМЕР_1 від 30.01.2003 та серії НОМЕР_2 від 18.03.2004 (https://reyestr.court.gov.ua/Review/61342440).

Згідно з рішенням Мукачівського міськрайонного суду від 09.02.2011, яке набрало законної сили 23.02.2011, з ОСОБА_12 стягнуто на користь ОСОБА_13 аліменти на утримання дітей: сина - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та дочки - ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , у розмірі 250 гривень щомісячно на кожну дитину, починаючи з 24 січня 2011 року і до повноліття дітей (https://reyestr.court.gov.ua/Review/61342440#).

На підставі рішення Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 23.07.2015 стягнуто з ОСОБА_12 на користь ОСОБА_13 аліменти на утримання дітей ОСОБА_1 , 2003 р.н. та ОСОБА_6 , 2004 р.н. в розмірі 650 грн. на кожну дитину щомісячно, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з дня набрання рішенням законної сили і до досягнення дітьми повноліття

Надалі рішенням Мукачівського міськрайонного суду від 15.09.2016 у справі №303/3634/16-ц позов ОСОБА_7 - задоволено. Стягнуто з ОСОБА_12 на користь ОСОБА_7 неустойку (пеню) за несвоєчасну сплату аліментів у сумі 12415,84 грн. (https://reyestr.court.gov.ua/Review/61342440#).

26.10.2018 між ОСОБА_12 та ОСОБА_15 зареєстровано шлюб. Прізвище чоловіка після реєстрації шлюбу « ОСОБА_16 ». (https://reyestr.court.gov.ua/Review/97252932).

Згідно з наявною у справі інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 13.09.2021 № 274458770 ОСОБА_1 є власником 1/4 частки будинку у АДРЕСА_1 , на підставі договору про припинення права на аліменти для дітей, у зв`язку з передачею права власності на нерухоме майно № 2448, право власності зареєстровано 31.12.2020 (а.с. 8-10). Іншими співвласниками цього будинку є ОСОБА_6 , якій належить 1/4 частка на підстав договору про припинення права на аліменти для дітей, у зв`язку з передачею права власності на нерухоме майно № 2448, право власності зареєстровано 31.12.2020, а також ОСОБА_7 , якій належить 2/4 частки на підставі договору купівлі-продажу від 31.12.2020 № 2451 (а.с. 8-10).

Згідно з довідкою центру надання адміністративних послуг Мукачівської міської ради від 30.08.2021 № 22400/0/99-21 у будинку за адресою: АДРЕСА_1 : крім зареєстрованих ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , ОСОБА_17 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , також зареєстровані ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 11).

Згідно з актом про відсутність особи за місцем реєстрації від 16.06.2021, із 01.08.2020 по дату складання акту ОСОБА_5 та її діти ОСОБА_18 , ОСОБА_4 , за адресою АДРЕСА_1 не проживають. Місце проживання ОСОБА_5 не відоме, діти проживають з їх батьком ОСОБА_10 за адресою АДРЕСА_2 (а.с. 22).

На момент звернення до суду із даним позовом (у листопаді 2021 року) ОСОБА_1 є співвласником спірного житла, має право на звернення до суду за захистом свого права шляхом усунення перешкод у здійсненні права користування майном.

Встановлено, що відповідачі ОСОБА_4 , ОСОБА_9 , як і їхня мати ОСОБА_5 , не є членами сім`ї ні позивача ОСОБА_1 , ні інших співвласників спірного житла - ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , також не є та не були членами сім`ї попереднього власника будинку - батька позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_17 .

При цьому, рішенням Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 28.05.2021 у справі № 303/4815/19, яким було виселено ОСОБА_11 та ОСОБА_5 з житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , встановлено факт самоправного зайняття відповідачами жилого приміщення (https://reyestr.court.gov.ua/Review/97252932).

Оскільки мати малолітніх дітей ОСОБА_5 зайняла будинок самоправно (дану обставину встановлено судовим рішенням у справі № 303/4815/19), тому реєстрація місця проживання її дітей у вказаному будинку є неправомірною, здійсненою без законних підстав, дана реєстрація місця проживання дітей створює перешкоди позивачу ОСОБА_1 у здійсненні ним права користування своїм майном, призводить до зайвих витрат позивача на утримання житла, які обчислюються від кількості зареєстрованих осіб.

При цьому суд враховує ту обставину, що відповідачі забезпечені іншим житлом, яке належить на праві власності їхньому батькові ОСОБА_10 . Так, згідно з наявною у справі інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 29.07.2020 № 218134310 у ОСОБА_10 (батька малолітніх дітей) наявне нерухоме майно, а саме 1/3 частка в квартирі за адресою: АДРЕСА_2 ; житловий будинок за адресою: АДРЕСА_3 ; квартира за адресою: АДРЕСА_4 , а також нежитлова будівля за адресою: АДРЕСА_5 ; (а.с.25- 26)

Відповідно до ч. 4 ст 29 ЦК України, місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає.

Посилання місцевого суду на постанови Касаційного цивільного суду від 27.11.2019 у справі № 368/750/16-ц, від 05.08.2020 у справі № 206/3425/18, від 09.09.2020 у справі № 755/16152/16-ц - є необґрунтованим, оскільки у справі № 303/8863/21, що розглядається апеляційним судом - мати дітей зайняла житло самоправно і не мала права користування житлом, натомість:

у справі 368/750/16-ц судом були встановлені інші обставини, зокрема, що мати дитини була вселена в спірну квартиру і зареєстрована в ній як член сім`ї власника, мати мала право користування таким житлом, таке право має і дитина;

у справі № 206/3425/18 судом були встановлені інші обставини, зокрема, що батько дитини з припиненням його права власності на частину спірної квартири не втратив право користування нею, оскільки перебував у родинних відносинах із іншим співвласником квартири, який надав згоду на проживання його, батько мав право користування таким житлом, а його малолітній син має таке ж право на проживання та користування зазначеним житловим приміщенням;

у справі № 755/16152/16-ц судом були встановлені інші обставини, зокрема, що мати дітей була вселена в спірне житло і зареєстрована в ній як член сім`ї наймача, мати мала право користування таким житлом, яке мають і діти.

Встановивши ту обставину, що малолітні діти залишили житло 01.08.2020, їхню матір виселено з даного житла як таку, що самоправно його зайняла, відповідачі ОСОБА_4 , ОСОБА_9 , як і їхня мати ОСОБА_5 , не є членами сім`ї власників спірного житла, чи попереднього власника, спільним побутом із позивачем не пов`язані, колегія суддів вважає, що зареєстроване право користування відповідачів, реєстрація їх місця проживання у спірному будинку, створює перешкоди позивачу здійсненні ним права користування своїм майном, а тому його вимоги про усунення перешкод у користуванні власністю, шляхом визнання ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 такими, що втратили право користування житловим приміщенням - підлягають задоволенню.

Зважаючи на викладене, колегія суддів дійшла висновку, що рішення місцевого суду не відповідає обставинам справи та ухвалене з неправильним застосування норм матеріального права, що, відповідно до п.п.3, 4 ч. 1 ст.376 ЦПК України є підставою для скасування рішення та ухвалення нового, яким позов слід задовольнити.

Керуючись ст. ст. 367, 368, п.2 ч. 1 ст. 374, п. 3, 4 ст. 376, ст ст 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє ОСОБА_2 - задовольнити.

Рішення Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 28 лютого 2022 року - скасувати.

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , законним представником яких є ОСОБА_5 - задовольнити.

Усунути перешкоди ОСОБА_1 у користуванні власністю, шляхом визнання ОСОБА_4 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ), ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ) такими, що втратили право користування житловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_1 .

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття. Касаційну скаргу на постанову апеляційного суду може бути подано безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 27 вересня 2022 року.

Головуюча:

Судді: