КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження № 22-ц/824/9367/2022
П О С Т А Н О В А

Іменем України

22 вересня 2022 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: Кашперської Т.Ц. (суддя - доповідач), Фінагеєва В.О., Яворського М.А.,

розглянув в порядку письмового провадження в приміщенні Київського апеляційного суду справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , поданою представником ОСОБА_2 , на рішення Голосіївського районного суду м. Києва, ухвалене у складі судді Чередніченко Н.П. в м. Київ 20 червня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди,

заслухавши доповідь судді, перевіривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, -

в с т а н о в и в :

У вересні 2021 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом про відшкодування матеріально та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, просив стягнути з ОСОБА_3 на свою користь матеріальну шкоду в розмірі 201447,37 грн. та моральну шкоду в розмірі 15000 грн., витрати, пов`язані з оцінкою матеріального збитку, в розмірі 3975,62 грн., витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 13500 грн. та судовий збір.

Позов мотивований тим, що 08 червня 2021 року сталася дорожньо-транспортна пригода за участі автомобіля Ленд Ровер д.н.з. НОМЕР_1 під керуванням власника ОСОБА_1 , та автомобіля Хюндай д.н.з. НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_3 , що призвело до механічних пошкоджень транспортного засобу позивача та завдання йому матеріальної шкоди. Постановою Солом?янського районного суду м. Києва від 14 липня 2021 року ОСОБА_3 визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення. Задля встановлення розміру матеріальної шкоди позивач звернувся до суб`єкта оціночної діяльності ОСОБА_4 , який провів оцінку автомобіля та згідно звіту від 15 червня 2021 року вартість відновлювального ремонту без урахування значення коефіцієнту фізичного зносу складає 316592,14 грн. В свою чергу, листом № 0080128 від 16 серпня 2021 року ПрАТ СК «ПЗУ Україна», якою застрахована цивільна відповідальність відповідача на підставі полісу № ЕР200616070, повідомлено, що управлінням обслуговування збитків прийнято рішення про виплату страхового відшкодування в розмірі 115144,77 грн. Відтак, невиплаченим залишається розмір матеріальної шкоди 201447,37 грн., який підлягає стягненню з відповідача. Крім того, позивачу завдано моральну шкоду в розмірі 15000 грн., яка полягає в тому, що автомобіль позивача є його єдиним транспортним засобом, що вплинуло на мобільність ОСОБА_1 , його пересування по робочим та домашнім питанням, змінився сталий спосіб життя, довелось займатися ремонтом пошкодженого автомобіля за рахунок вільного часу, перебудовувати графік у будні дні, що призвело до психічних і душевних страждань.

Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 20 червня 2022 року в позові відмовлено.

Позивач ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 , не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просив скасувати рішення та ухвалити нове рішення про задоволення позову, поклавши на відповідача судові витрати.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, наводив правові висновки Верховного Суду України в постанові від 02 грудня 2015 року, Верховного Суду в постановах від 15 жовтня 2020 року в справі № 755/7666/19, від 14 лютого 2018 року в справі № 754/1114/15-ц, від 13 червня 2019 року в справі № 587/1080/16-ц, від 17 жовтня 2019 року в справі № 370/2787/18, від 30 жовтня 2019 року в справі № 753/4696/16-ц, від 21 лютого 2020 року в справі № 755/5374/18, від 22 квітня 2020 року в справі № 756/2632/17.

Вказував, що відповідно до звіту, який став підставою для виплати страхового відшкодування, різниця між страховою виплатою та вартістю відновлювального ремонту складає 136469,10 грн. У позивача немає можливості повністю поновити своє порушене право, адже виплати страхової компанії є недостатніми.

Вважав, що посилання на те, що позивач не оскаржив розмір страхової виплати, є необґрунтованим, адже різниця між виплаченою особі страховиком сумою страхового відшкодування та вартістю відновлювального ремонту автомобіля, пошкодженого у дорожньо-транспортній пригоді, викликана в тому числі законодавчими обмеженнями щодо відшкодування шкоди страховиком, а саме франшизою та врахуванням зносу при відшкодуванні витрат, пов`язаних із відновлювальним ремонтом транспортного засобу. Така позиція зазначена у згаданих рішеннях Верховного Суду.

Посилаючись на зміст ст. 23, 1167 ЦК України, зазначав, що пошкоджений автомобіль є єдиним транспортним засобом, який знаходився у нього в користуванні, що вплинуло на мобільність ОСОБА_1 , його пересування по робочим та домашнім питанням, змінився сталий спосіб життя, довелось займатися ремонтом пошкодженого автомобіля за рахунок вільного часу, перебудовувати графік у будні дні, що призвело до психічних і душевних страждань.

Від відповідача ОСОБА_3 в особі представника ОСОБА_5 надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому відповідач просила апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін, посилаючись на те, що позивач погодився зі звітом № 5166 про оцінку вартості (розміру) майнової шкоди та подав відповідну заяву про перерахування коштів страхового відшкодування на його розрахунковий рахунок. ОСОБА_1 не оскаржував рішення ПрАТ СК «ПЗУ Україна» щодо нарахування та виплати йому страхового відшкодування в розмірі 115144,77 грн. та отримав страхове відшкодування у розмірі, що дорівнює розміру матеріальної шкоди. Доказів того, що звіт від 09 червня 2021 року, складений ФОП ОСОБА_4 на замовлення ОСОБА_1 , було подано до страхової компанії після подачі заяви про виплату страхового відшкодування та фактичного виготовлення зазначеного звіту, матеріали справи не містять, як і не містять доказів висловлення позивача незгоди зі звітом, проведеним на замовлення страхової компанії.

Крім того, стороною відповідача було направлено адвокатський запит до сервісного центру МВС щодо надання інформації з переліком автомобілів, зареєстрованих за ОСОБА_1 , на який отримано відповідь, що станом на 01 листопада 2021 року в Єдиному державному реєстрі транспортних засобів міститься інформація щодо транспортних засобів, зареєстрованих за ОСОБА_1 , з якої вбачається, що позивач станом на дату дорожньо-транспортної пригоди та пізніше мав два автомобілі і у разі пошкодження одного з них мав можливість користуватися іншим. Аргументи позивача про те, що останній мав єдиний автомобіль, не знаходить свого підтвердження, таким чином, позивач жодних моральних страждань не зазнав, а вимога про стягнення моральної шкоди є безпідставною та не підтвердженою достатніми доказами як щодо наявності такої шкоди, так і щодо саме такого розміру, який пред`явлено до стягнення.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 3 ст. 369 ЦПК України з урахуванням конкретних обставин справи суд апеляційної інстанції може розглянути апеляційні скарги, зазначені в частинах першій та другій цієї статті, у судовому засіданні з повідомленням (викликом) учасників справи.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи вищевикладене, оскільки із матеріалів справи не вбачається обставин, які б унеможливлювали розгляд справи без повідомлення учасників справи, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції даним вимогам закону в повній мірі не відповідає.

Із матеріалів справи апеляційний суд вбачає, що ОСОБА_1 є власником автомобіля Ленд Ровер д.н.з. НОМЕР_1 на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 (а. с. 18 - 19).

Постановою Солом`янського районного суду м. Києва від 14 липня 2021 року встановлено, що ОСОБА_3 08 червня 2021 року о 16:40 в м. Києві на перехресті вул. Кудряшова та вул. Липківського, керуючи транспортним засобом Хюндай д.н.з. НОМЕР_2 перед поворотом ліворуч не надала дорогу транспортному засобу, який рухався у зустрічному напрямку прямо, в результаті чого здійснила зіткнення з автомобілем Ленд Ровер д.н.з. НОМЕР_1 , що призвело до механічних пошкоджень обох транспортних засобів з матеріальними збитками, чим порушила вимоги п. 1.6 (в) ПДР України, тобто вчинила адміністративне правопорушення, передбачене ст. 124 КУпАП (а. с. 20).

09 червня 2021 року ОСОБА_1 було укладено договір № 59/21 на проведення оцінки майна з СПД ФО ОСОБА_4 (а. с. 21 - 22).

На а. с. 23 - 70 міститься копія звіту про оцінку автомобіля Ленд Ровер д.н.з. НОМЕР_1 , складеного ФОП ОСОБА_4 15 червня 2021 року на підставі договору, укладеного з ОСОБА_1 , згідно якого матеріальний збиток, завданий власникові автомобіля в результаті його пошкодження станом на дату дорожньо-транспортної пригоди 08 червня 2021 року складає 155094 грн., при цьому вартість відновлювального ремонту без урахування значення коефіцієнту фізичного зносу складає 316592,14 грн.

На а. с. 96 наявна копія полісу № ЕР.200616070 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, згідно якого застрахованим транспортним засобом є автомобіль Ленд Ровер д.н.з. НОМЕР_1 , строк дії договору з 20 липня 2020 року по 19 липня 2021 року включно, страхова сума за шкоду, заподіяну майну - 130000 грн.

На а. с. 113 знаходиться копія протоколу технічного огляду КТЗ від 15 червня 2021 року, складеного оцінювачем ОСОБА_6 в присутності власника ОСОБА_1 , що завірено підписом останнього.

На а. с. 99 знаходиться копія страхового акту № 5166/1 ПрАТ СК "ПЗУ Україна", згідно якого вартість ремонту з урахуванням зносу встановлено в розмірі 131585,72 грн., ПДВ 16440,95 грн., розмір збитку 115144,77 грн., нараховано до виплати 115144,77 грн.

09 червня 2021 року ОСОБА_1 звернувся до ПрАТ СК "ПЗУ Україна" з заявою про виплату страхового відшкодування, в якій просив здійснити відшкодування оціненої шкоди по справі № 5166 (а. с. 100).

На а. с. 75 знаходиться копія листа ПрАТ СК "ПЗУ Україна" від 16 серпня 2021 року на ім`я ОСОБА_1 , згідно якого управлінням обслуговування збитків ПрАТ СК "ПЗУ Україна" розглянуто справу № 5166 відносно події, яка мала місце 08 червня 2021 року, та прийнято рішення про виплату страхового відшкодування в розмірі 115144,77 грн.

Листом ПрАТ СК "ПЗУ Україна" повідомлено, що потерпілому ОСОБА_1 виплачено страхове відшкодування в розмірі 115144,77 грн., що також підтверджується платіжним дорученням № 00060246 від 20 серпня 2021 року (а. с. 98, 101).

На а. с. 106 - 112 наявна копія звіту № 5166 про оцінку вартості (розміру) майнової шкоди, завданої власнику КТЗ, складеного на замовлення ПрАТ СК "ПЗУ Україна" від 08 червня 2021 року (дата складання звіту 26 липня 2021 року), згідно якого вартість відновлювального ремонту КТЗ з врахуванням ПДВ на запчастини та матеріали 251613,87 грн., вартість відновлювального ремонту КТЗ з урахуванням зносу 131585,72 грн.

На а. с. 162 знаходиться копія відповіді Головного сервісного центру МВС від 03 листопада 2021 року на адвокатський запит, згідно якого станом на 01 листопада 2021 року за ОСОБА_1 зареєстровані наступні транспортні засоби: Ауді Q3, зареєстрований 30 липня 2020 року, який 15 липня 2021 року було перерестровано на нового власника; Рендж Ровер , зареєстрований 07 квітня 2021 року, який 11 серпня 2021 року було піддано перереєстрації при заміні номерного знаку.

На а. с. 186 - 187 знаходиться копія посвідчення водія ОСОБА_8 .

На а. с. 188 знаходиться копія відповіді Регіонального сервісного центру ГСЦ МВС в м. Києві від 16 листопада 2021 року, згідно якої станом на 13 листопада 2021 року за ОСОБА_8 зареєстровані наступні транспортні засоби: Volkswagen Tiguan, дата реєстрації 26 вересня 2017 року, дата перереєстрації на нового власника 15 січня 2021 року; автомобіль Аudi Q5, дата реєстрації 09 липня 2021 року.

На а. с. 76 знаходиться дублікат квитанції АТ КБ "ПриватБанк" від 31 серпня 2021 року, згідно якої ОСОБА_1 здійснено перерахування грошових коштів в розмірі 13500 грн. на користь ОСОБА_9 .

Вказані обставини підтверджуються наявними у справі доказами.

Згідно ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, яка набрала законної сили, є обов`язковою для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалена постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

З огляду на викладене вина водія ОСОБА_3 у скоєнні дорожньо-транспортної пригоди є доведеною згідно постанови Солом`янського районного суду м. Києва від 14 липня 2021 року.

Оцінюючи висновки суду по суті позовних вимог та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд керується наступним.

Відповідно до ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Відповідно до ст. 1192 ЦК України якщо інше не встановлено законом, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Загальні підстави відповідальності за завдану майнову та моральну шкоду передбачені нормами статей 1166, 1167 ЦК України, відповідно до яких шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Для настання деліктної відповідальності за статтями 1166, 1167 ЦК України необхідна наявність складу правопорушення, а саме: наявність шкоди; протиправна поведінка заподіювача шкоди; причинний зв`язок між шкодою та протиправною поведінкою заподіювача; вина. Відсутність хоча б одного з таких елементів виключає відповідальність за заподіяння шкоди.

Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві шкоди, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи. Для наявності деліктної відповідальності необхідна наявність складу правопорушення: а) наявність шкоди, б) протиправна поведінка заподіювача шкоди, в) причинний зв`язок між шкодою та поведінкою заподіювача, г) вина.

Таким чином, цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини, якщо у процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди.

З огляду на викладене та з урахуванням визначених цивільним процесуальним законом принципів змагальності й диспозитивності цивільного процесу саме на відповідача покладено обов`язок доведення відсутності вини у завданні шкоди, а позивач доводить наявність шкоди та її розмір.

Такі правові висновки підтримуються на даний час Верховним Судом, зокрема в постанові від 25 лютого 2019 року в справі № 466/4051/15-ц.

Апеляційний суд погоджується із висновками суду першої інстанції, не спростованими доводами апеляційної скарги, що вимога щодо стягнення моральної шкоди в розмірі 15000 грн. не підтверджена достатніми доказами в розрізі положень ст. 76 - 81 ЦПК України як щодо наявності такої шкоди, так і щодо саме такого розміру завданої моральної шкоди, яка предявлена до стягнення.

Апеляційний суд вважає такі висновки правильними, оскільки, посилаючись на заподіяння йому моральної шкоди неправомірними діями відповідача, позивач ОСОБА_1 посилався лише на те, що автомобіль Ленд Ровер д.н.з. НОМЕР_1 , який було пошкоджено внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, є його єдиним транспортним засобом, що вплинуло на мобільність позивача, його пересування по робочим та домашнім питанням, змінився сталий спосіб життя, довелось займатись питанням ремонту пошкодженого автомобіля, за рахунок вільного часу перебудовувати графік у будні дні.

Разом із тим, дані обставини, на які позивач посилався як на підстави відшкодування заподіяної йому моральної шкоди, не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи судом першої інстанції, оскільки в матеріалах справи наявні листи сервісних центрів щодо реєстрації щонайменше двох транспортних засобів як за позивачем, так і за його дружиною ОСОБА_8 станом на дату дорожньо-транспортної пригоди, що спростовує посилання позивача, що другим належним йому автомобілем користувалася його дружина. Крім того, докази проведення відновлювально-транспортних робіт відносно пошкодженого автомобіля Ленд Ровер д.н.з. НОМЕР_1 позивачем також надані не були.

Доводи позивача в апеляційній скарзі щодо вимог про відшкодування моральної шкоди зводяться до повторного викладення обставин, наведених в позовній заяві, яким було надано належної оцінки судом першої інстанції, а саме, що автомобіль Ленд Ровер д.н.з. НОМЕР_1 був його єдиним транспортним засобом і його пошкодження спричинило додаткові зусилля для організації життя позивача, в тому числі щодо ремонту транспортного засобу, не підтверджені належними та допустимими доказами, не є самі по собі підставою для задоволення позову та відхиляються апеляційним судом.

Разом із тим, апеляційний суд не може повністю погодитися з висновками суду першої інстанції про відмову в позові про відшкодування майнової шкоди, враховуючи наступне.

Відповідно до частини першої статті 1166 ЦК України шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку (частина друга статті 1187 ЦК України).

Відповідно до статті 6 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільної відповідальності власників наземних транспортних засобів" страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

Згідно з пунктом 22.1 статті 22 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільної відповідальності власників наземних транспортних засобів" у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю здоров`ю, майну третьої особи.

За змістом статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Судом першої інстанції було встановлено, що сторонами у справі не оспорюється обставина дорожньо-транспортної пригоди, наявність вини відповідача ОСОБА_3 та отримання позивачем суми страхового відшкодування у розмірі 115144,77 грн.

Предметом спору є обставини щодо недостатності суми страхового відшкодування для відновлення становища пошкодженого майна позивача.

Верховний Суд України у постанові від 02 грудня 2015 року у справі N 6-691цс15 дійшов висновку, що правильним є стягнення з винного водія різниці між фактичною вартістю ремонту з урахуванням заміни зношених деталей на нові (без урахування коефіцієнта фізичного зносу) та страховим відшкодуванням, виплаченим страховиком у розмірі вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням зносу деталей, що підлягають заміні, оскільки у цьому випадку у страховика не виник обов`язок з відшкодування такої різниці незважаючи на те, що вказані збитки є меншими від страхового відшкодування (страхової виплати).

Якщо потерпілий звернувся до страховика й одержав страхове відшкодування, але його недостатньо для повного відшкодування шкоди, деліктне зобов`язання зберігається до виконання особою, яка завдала шкоди, свого обов`язку згідно зі статтею 1194 ЦК України відшкодування потерпілому різниці між фактичним розміром шкоди та страховою виплатою (страховим відшкодуванням), яка ним одержана від страховика.

Таким чином, розмір страхової виплати (страхового відшкодування), якщо страховик визначає його меншим страхової суми (ліміту його відповідальності), може бути оспорений особою, яка завдала шкоди, якщо ця особа виконала свій обов`язок перед потерпілим, у тому числі й частково відшкодувала шкоду згідно з вимог статті 1194 ЦК України, але вважає, що страховик порушив умови договору, здійснив потерпілому страхову виплату (страхове відшкодування) не в повному обсязі, що призвело до безпідставного збільшення обсягу її (особи, яка завдала шкоди), відповідальності.

Аналогічний правовий висновок висловлено Верховним Судом у постановах від 14 лютого 2018 року у справі N 754/1114/15-ц (провадження N 61-1156св 18), від 21 лютого 2020 року у справі N 755/5374/18 (провадження N 61-14827св19), від 22 квітня 2020 року у справі N 756/2632/17 (провадження N 61-12032св19), від 15 жовтня 2020 року в справі № 755/7666/19 (провадження № 61-10010св20), 02 лютого 2022 року в справі № 757/54513/16 (провадження № 61-16265св20).

Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Характеристиками доказів є їх належність, достовірність, допустимість та достатність. Так, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ст. ст. 77 - 80 ЦПК України).

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

На підтвердження розміру заподіяної йому шкоди позивачем ОСОБА_1 надано звіт № 59/21 про оцінку автомобіля, складений оцінювачем ФОП ОСОБА_4 , згідно якого вартість відновлювального ремонту без урахування значення коефіцієнту фізичного зносу складає 316592,14 грн. (а. с. 42).

Відповідно до ст. 34.2, 34.3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» протягом 10 робочих днів з дня отримання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) зобов`язаний направити свого представника (працівника або експерта) на місце настання страхового випадку та/або до місцезнаходження пошкодженого майна для визначення причин настання страхового випадку та розміру збитків. Якщо представник страховика (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) не з`явився у визначений строк, потерпілий має право самостійно обрати експерта для визначення розміру шкоди. У такому разі страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) зобов`язаний відшкодувати потерпілому витрати на проведення експертизи (дослідження).

З огляду на те, що дорожньо-транспортна пригода сталася 08 червня 2021 року, страховиком вчасно виконано передбачений законом обов`язок направлення представника для визначення причин настання страхового випадку та розміру збитків, що підтверджується протоколом технічного огляду КТЗ від 15 червня 2021 року за участі ОСОБА_1 (а. с. 113).

Відтак, у позивача не було передбачених законом підстав самостійно обирати експерта для визначення розміру шкоди наступного дня після дорожньо-транспортної пригоди від 09 червня 2021 року та доводити розмір збитків на підставі складеного цим експертом висновку про вартість майна.

Апеляційний суд приймає до уваги, що вимог до ПрАТ СК «ПЗУ Україна» про сплату недовиплаченого страхового відшкодування ОСОБА_1 не заявлялось, відтак він погодився з розміром встановленої страховиком майнової шкоди, а отже не вправі заявляти вимоги до винної особи про відшкодування різниці шкоди на підставі іншого звіту у більшому розмірі, ніж встановлено страховою компанією.

Разом із тим, відмовляючи в позові в частині відшкодування майнової шкоди, суд першої інстанції виходив із того, що страховиком було виплачено позивачу суму страхового відшкодування, а саме 115144,77 грн. відповідно до звіту № 5166, складеного на замовлення страхової компанії, з якою позивач погодився та не оспорював, при цьому позивачем не надано жодного належного та допустимого доказу на підтвердження того, що ним фактично було відремонтовано транспортний засіб та витрачено більше коштів, ніж було виплачено страховою компанією.

Судом першої інстанції залишено поза увагою, що відповідно до наведених правових висновків Верховного Суду позивач як потерпіла особа має право на стягнення з винного водія різниці між фактичною вартістю ремонту з урахуванням заміни зношених деталей на нові (без урахування коефіцієнта фізичного зносу) та страховим відшкодуванням, виплаченим страховиком у розмірі вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням зносу деталей, що підлягають заміні.

Не погоджуючись з наданим позивачем звітом № 59/21 від 15 червня 2021 року про оцінку автомобіля, складеним ФОП ОСОБА_4 та вважаючи належним та допустимим доказом звіт № 5166, складений на замовлення страхової компанії, суд першої інстанції не встановив розмір фактичної вартості ремонту автомобіля Ленд Ровер д.н.з. НОМЕР_1 з урахуванням заміни зношених деталей на нові (без урахування коефіцієнта фізичного зносу) відповідно до цього звіту та не з`ясував можливості стягнення різниці між цією вартістю та страховим відшкодуванням з винного водія ОСОБА_3 на користь позивача, відтак не повністю з`ясував обставини, що мають значення для справи, та фактично залишив спір невирішеним.

Як вбачається зі звіту № 5166 від 26 липня 2021 року, складеного оцінювачем ОСОБА_6 , ним було використано вартість відновлювального ремонту пошкодженого транспортного засобу Ленд Ровер д.н.з. НОМЕР_1 з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу в розмірі Ез = 0,590 (а. с. 111 - 112). Вартість відновлювального ремонту без урахування даного коефіцієнту складає 251613,87 грн. (а. с. 111 зворот).

Таким чином, позивач має право на отримання з винної особи ОСОБА_3 різниці між встановленою оцінювачем вартістю відновлювального ремонту в розмірі 251613,87 грн. та отриманим страховим відшкодуванням 115144,77 грн., а саме 136469,10 грн.

Враховуючи наведене, судом першої інстанції не було повно та всебічно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, висновки суду першої інстанції не відповідають обставинам справи, внаслідок чого судом прийнято передчасне та помилкове рішення про відмову у стягненні матеріальної шкоди в повному обсязі, яке не може вважатися законним та обґрунтованим, не може залишатися в силі та підлягає скасуванню.

Вирішуючи позов ОСОБА_1 по суті, апеляційний суд виходить із необхідності стягнення з винного водія різниці між фактичною вартістю ремонту з урахуванням заміни зношених деталей на нові (без урахування коефіцієнта фізичного зносу) в розмірі 251613,87 грн. та страховим відшкодуванням 115144,77 грн., виплаченим страховиком у розмірі вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням зносу деталей, що підлягають заміні, а саме 136469,10 грн.

В частині стягнення витрат, пов`язаних з оцінкою матеріального збитку в розмірі 3975,62 грн., апеляційний суд відмовляє, оскільки наданий позивачем доказ - звіт про оцінку майна № 59/21 не є допустимим і не використовувався апеляційним судом для встановлення розміру збитку в даній справі.

Крім того, ОСОБА_1 заявлені вимоги про стягнення витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 13500 грн.

На підтвердження даних вимог до позову надано копію договору б/н про надання правової допомоги від 31 серпня 2021 року, укладеного адвокатським бюро «Наталії Неупокоєвої» з ОСОБА_1 , в якому розмір та порядок нарахування гонорару не визначено (а. с. 9), ордер на надання правничої допомоги (а. с. 10), копію свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю (а. с. 11) та дублікат квитанції ПриватБанку від 31 серпня 2021 року про сплату 13500 грн. ОСОБА_1 на користь адвокатського бюро «Наталіє Неупокоєвої» (а. с. 76).

Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ч. 1 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Відповідно до ч. 2 ст. 137 ЦПК України для цілей розподілу судових витрат розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/WestAllianceLimited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.

Відповідно до ч. 3, 4, 5 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

З урахуванням наведеного апеляційний суд не вбачає передбачених законом підстав для стягнення витрат на правничу допомогу, оскільки із наданих позивачем доказів не вбачається як розміру погодженого з адвокатом гонорару, так і складення детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

З огляду на викладене апеляційний суд вважає, що рішення суду першої інстанції в частині відмови в позові про стягнення матеріальної шкоди ухвалене за неповного з`ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеності обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, з невідповідністю висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, що відповідно до вимог ст. 376 ЦПК України є підставами для його скасування в цій частині з прийняттям нової постанови про часткове задоволення позову, стягнувши з відповідача на користь позивача 136469,10 грн. матеріальної шкоди.

В іншій частині рішення суду першої інстанції є законним, обґрунтованим і не підлягає скасуванню чи зміні з підстав, зазначених в апеляційній скарзі.

За подання позову ОСОБА_1 сплачено 2164 грн., апеляційної скарги - 3246 грн., всього 5410 грн.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України апеляційний суд здійснює перерозподіл судових витрат та оскільки за наслідками апеляційного перегляду задовольняється 62 % вимог, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 3354,20 грн. пропорційно до їх задоволення.

Керуючись ст. 7, 367, 374, 376, 381, 382 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану представником ОСОБА_2 , задовольнити частково.

Рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 20 червня 2022 року в частині відмови в позові про стягнення матеріальної шкоди скасувати та прийняти в цій частині нову постанову.

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 ( АДРЕСА_1 РНОКПП НОМЕР_4 ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 РНОКПП НОМЕР_5 ) 136469,10 грн. матеріальної шкоди та судові витрати в розмірі 3354,20 грн.

В решті позову ОСОБА_1 відмовити.

В іншій частині рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 20 червня 2022 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Судді : Кашперська Т.Ц.

Фінагеєв В.О.

Яворський М.А.