Справа № 162/184/22
Провадження № 2-о/162/11/2022
ЛЮБЕШІВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 вересня 2022 року смт Любешів

Любешівський районний суд Волинської області в складі:

головуючого судді Савича А.С.,

з участю секретаря судового засідання Гичук О.М.,

заявника ОСОБА_1 ,

представника заявника адвоката Михалик Г.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересовані особи ОСОБА_2 , Головне управління Пенсійного фонду у Волинській області, про встановлення факту, що має юридичне значення,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду з заявою про встановлення батьківства за померлою особою, в якій вказує, що починаючи з 1967 року матір заявника ОСОБА_3 перебувала у фактичних шлюбних відносинах з ОСОБА_4 . Весь час вони проживали однією сім`єю, піклувалися один про одного, вели спільне господарство. ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 народила дитину сина ОСОБА_5 , батьком якого є ОСОБА_4 , але у свідоцтві про народження дитини зі слів матері батьком зазначений ОСОБА_6 . З моменту народження заявника його батько ОСОБА_4 визнав його своїм сином, піклувався про нього, виховував та брав участь у його утриманні. З архівної довідки Архівного відділу Камінь-Каширської РДА Волинської області від 15.12.2021 за № 01-15/39 слідує, що згідно з по господарської книги № 1 Великоглушанської сільської ради Любешівського району Волинської області за 1967-1970 роки значиться господарство ОСОБА_7 , у складі якої сім`ї проживали: дочка ОСОБА_3 , зять ОСОБА_4 та внук ОСОБА_1 . Таким чином, батьки заявника проживали спільно без реєстрації шлюбу, вели спільне господарство як до народження сина, так і після його народження, спільно піклувалися про сина, виховували його та утримували. Заявник являється інвалідом з дитинства по зору, внаслідок чого він потребував лікарського обстеження та медичного лікування. Участь у витратах на лікування сина брав його батько ОСОБА_4 . ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 померла. Заявник залишився на утриманні свого батька ОСОБА_4 , з яким постійно проживав з дня свого народження і вів спільне господарство. ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_4 помер. Останній не перебував в шлюбних відносинах з іншою жінкою, дітей та інших утриманців не мав. Наразі встановлення факту батьківства необхідне заявнику для оформлення пенсії у зв`язку з втратою годувальника. Просить суд, встановити факт, що ОСОБА_4 , який проживав по АДРЕСА_1 і помер ІНФОРМАЦІЯ_3 є батьком ОСОБА_1 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 і проживає в АДРЕСА_1 .

У судовому засіданні заявник та його представник підтримали подану заяву з мотивів, які у ній викладені, та просили її задовольнити.

Заінтересована особа ОСОБА_2 в судове засідання не прибула. Подала до суду письмову заяву про розгляд справи без її участі, просила задовольнити заяву ОСОБА_1 та встановити той факт, що ОСОБА_4 являється батьком ОСОБА_1 , оскільки вони вели спільне господарство, проживали однією сім`єю. ОСОБА_4 займався вихованням та утриманням ОСОБА_1 , вважав його своїм сином (а.с.63).

Представник Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області в судове засідання не з`явився, подав пояснення у яких проти задоволення заяви ОСОБА_1 не заперечує та просить розглядати справу без участі представника Фонду (а.с. 76-77).

Свідок ОСОБА_8 у судовому засіданні пояснив, що він з 1974 року добре знає заявника та його батьків ОСОБА_3 та ОСОБА_4 як односельчан. Окрім того, в той час від працював ст. дільничним інспектором міліції, тому у зв`язку із службовими обов`язками часто спілкувався з односельчанами, відвідував їх домоволодіння. Знає, що батьки ОСОБА_1 працювали в колгоспі, разом проживали, вели спільне господарство. ОСОБА_9 вважав своїм сином ОСОБА_1 , піклувався про нього, виховував, поважав та любив.

Суд, заслухавши заявника, його представника та свідка, вивчивши матеріали справи, вважає, що заява підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ч. 2 та ч. 3 ст.53 КпШС України 1969 року, батьківство може бути встановлено у судовому порядку за заявою дитини по досягненню нею повноліття у випадку народження дитини у батьків, які не перебували у шлюбі, при відсутності спільної заяви батьків до ЗАГСу.

Згідно із ст. 53 КпШС України в якій зазначено, що при встановленні батьківства суд бере до уваги спільне проживання та ведення спільного господарства матір`ю дитини і відповідачем до народження дитини, або спільне виховання чи утримання ними дитини, або докази, що з достовірністю підтверджують визнання відповідачем батьківства.

За змістом наведеної норми закону встановлення судом батьківства може мати місце в разі доведення хоча б однієї із зазначених обставин: спільного проживання та ведення спільного господарства матір`ю дитини і відповідачем або спільне виховання чи утримання ними дитини або докази, що з достовірністю підтверджують визнання відповідачем батьківства.

Відповідно до ч. 1 ст. 315 ЦПК України визначено, які факти, що мають юридичне значення, можуть бути встановлені судом, серед переліку яких зазначено факт родинних відносин між фізичними особами.

Частиною 2 цієї норми закону передбачено, що у судовому порядку можуть бути встановлені інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

В постанові Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» № 5 від 31.03.95 зазначено, що визначений в ЦПК України перелік фактів, які встановлюються судом, не є вичерпним. Суд може встановлювати й інші факти, що мають юридичне значення, наприклад, факти визнання батьківства щодо дітей, які народилися до 1 жовтня 1968 року; батьківства; реєстрації батьківства; факти прийняття спадщини, встановлення місця відкриття спадщини та фактів володіння будівлею на праві приватної власності.

Згідно з пункту 15 вказаної постанови Пленуму ВСУ роз`яснено, що суд розглядає заяви про встановлення факту батьківства в разі смерті особи, яку заявник вважає батьком дитини, і вирішує їх з урахуванням обставин, передбачених ст. 53 КпШС України. Заяви про встановлення факту визнання батьківства щодо дитини, народженої до ІНФОРМАЦІЯ_4 , розглядаються судом у випадках, коли померла особа визнавала себе батьком дитини до цієї дати. Заяви про встановлення фактів батьківства чи визнання батьківства розглядаються судом, якщо у свідоцтві про народження певна особа не вказана батьком дитини (наприклад, відповідно до ч. 2 ст. 55 КпШС України запис про батька дитини проведено за вказівкою матері, яка не перебувала у шлюбі, або ж такий запис зовсім відсутній) і можуть бути подані матір`ю, опікуном чи піклувальником дитини чи самою дитиною після досягнення повноліття.

Як зазначено в п. 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.06.1998 № 16 «Про застосування судами деяких норм Кодексу про шлюб та сім`ю України», яка була діючою на час дії КпШС України, згідно зі ст. 53 КпШС підставою для встановлення батьківства (факту батьківства) може бути не сам по собі факт біологічного походження дитини, а фактичні дані, які підтверджують спільне проживання матері й особи, яку та вважає батьком дитини, ведення ними спільного господарства до народження останньої, або спільне її виховання чи утримання, або ж докази, що достовірно підтверджують визнання особою батьківства.

Спільне проживання та ведення спільного господарства в зазначених випадках може підтверджуватися наявністю обставин, характерних для сімейних відносин (проживання в одному жилому приміщенні, спільне харчування, спільний бюджет, взаємне піклування, придбання майна для спільного користування тощо).

Відповідно до рішення Конституційного Суду України від 03.06.1999 № 5-рп/99 «положення про встановлення батьківства, викладені у ч. 3 ст. 53 КпШС України, дають підстави для визнання ознаками сім`ї фактичних шлюбних відносин».

Згідно із п.п. 6,7 Указу Президії Верховної Ради Української РСР від 29.12.1969 «Про порядок введення в дію Кодексу про шлюб та сім`ю Української РСР» правила частини другої та третьої статті 53 Кодексу про встановлення в судовому порядку батьківства особи, з якою мати не перебувала у шлюбі, застосовуються у відношенні дітей, що народилися після введення в дію Основ законодавства Союзу РСР і союзних республік про шлюб та сім`ю, тобто після 1 жовтня 1968 року.

У відношенні дітей, які народилися до 1 жовтня 1968 року від осіб, що не перебувають між собою в шлюбі, батьківство може бути встановлено за спільною заявою матері дитини і особи, яка визнає себе батьком дитини. В разі смерті особи, на утриманні якої перебувала дитина і яка визнавала себе батьком дитини, факт визнання нею батьківства, може бути встановлений в судовому порядку. На підставі спільної заяви батьків або рішення суду про встановлення факту визнання батьківства проводиться відповідна реєстрація в органах запису актів громадянського стану з внесенням запису про батька у свідоцтво про народження дитини.

Оскільки підстави для визнання батьківства за рішенням суду, зазначені у ст. 128 СК України, істотно відрізняються від підстав його встановлення, передбачених у ст. 53 КпШС України, при вирішенні питання про те, якою нормою необхідно керуватися при розгляді справ цієї категорії, слід виходити з дати народження дитини.

Оскільки заявник народився ІНФОРМАЦІЯ_1 то слід з`ясовувати обставини, передбачені ст. 53 КпШС України.

За положеннями цієї норми для встановлення батьківства в судовому порядку необхідно, щоб батьки дитини не перебували в зареєстрованому шлюбі між собою, щоб припустимий батько дитини відмовився від встановлення батьківства в добровільному порядку та щоб відбулась реєстрація народження дитини в органах РАЦС.

Встановлення батьківства в судовому порядку можливо як в порядку позовного провадження, так і в порядку окремого провадження (встановлення факту визнання батьківства та факту батьківства).

Встановлення батьківства у позовному провадженні можливо лише за життя припустимого батька дитини. У випадку, якщо він помер, та дитина народилась від незареєстрованого шлюбу, то встановлення факту визнання або факту батьківства має відбуватись в порядку окремого провадження.

Можливість встановлення факту визнання батьківства передбачена ст. 3 Закону СРСР «Про затвердження Основ СРСР та союзних республік про шлюб і сім`ю від 27.06.1968, який є чинним та підлягає застосуванню згідно з Постановою Верховної Ради України від 12.09.1991 «Про порядок тимчасової дії на території України окремих актів СРСР».

Згідно з положеннями вказаної норми, якщо її припустимий батько помер, і батьківство не було оформлено в добровільному порядку, то можливо встановлювати в окремому провадженні факт визнання батьківства, якщо померлий визнавав себе батьком дитини.

Спільне виховання дитини має місце, коли вона проживає з матір`ю та особою, яку остання вважає (або яка вважає себе) батьком дитини, або коли ця особа спілкується з дитиною, проявляє батьківську турботу щодо неї. Під спільним утриманням дитини слід розуміти як перебування її на повному утриманні матері й особи, яку остання вважає (або яка вважає себе) батьком дитини, так і, як правило, систематичне надання цією особою допомоги в утриманні дитини незалежно від розміру допомоги.

Доказами визнання батьківства можуть бути листи, заяви, анкети, інші документи, а також показання свідків, пояснення самих сторін, які достовірно підтверджують визнання відповідачем батьківства. Батьківство може бути визнано як у період вагітності матері (наприклад, висловлення бажання мати дитину, піклування про матір майбутньої дитини тощо), так і після народження дитини.

З урахуванням положень ст. 212 ЦПК України, жоден доказ не має для суду наперед установленого значення, він оцінює докази в їх сукупності, а результати оцінки відображає в рішенні з наведенням мотивів їх прийняття чи відхилення.

Судом встановлено, що у свідоцтві про народження ОСОБА_1 , виданим 14.10.1969, актовий запис № 69 від 14.10.1969 року народження запис відносно батька вказано ОСОБА_6 , тобто за вказівкою матері.

У судовому засіданні встановлено, що батьком ОСОБА_1 був ОСОБА_4 . Оскільки батьки заявника ОСОБА_3 та ОСОБА_4 не перебували в зареєстрованому шлюбі, відомості про батька у свідоцтві про народження зроблено відповідно до ст. 55 КпШС України зі слів матері, а саме: « ОСОБА_10 » та за прізвищем матері « ОСОБА_11 », відповідно до діючого на той час законодавства. Батьки проживали спільно без реєстрації шлюбу, вели спільне господарство, спільно піклувалися про заявника, виховували та утримували.

Звертаючись до суду із даною заявою, ОСОБА_1 вказав, що при житті ОСОБА_4 визнавав його своїм сином, опікувався та допомагав, виконував батьківські обов`язки. ОСОБА_1 являється інвалідом з дитинства по зору, внаслідок чого він потребував лікарського обстеження та медичного лікування. Участь у витратах на лікування сина брав його батько ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Заявник в обґрунтування родинних зв`язків з померлим ОСОБА_4 , посилається також на визначення його по батькові « ОСОБА_12 ».

Судом встановлено, що при житті ОСОБА_4 здійснював обов`язки батька відносно ОСОБА_1 , які відповідно до ст. 61 КпШС України полягають у зобов`язані виховувати своїх дітей, піклуватися про їх здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, готувати їх до праці.

На підтвердження своїх вимог про встановлення факту визнання батьківства заявником надано достатні докази, а саме: копію свідоцтва про народження заявника, відповідно до якого його батьком зазначений « ОСОБА_6 » ( по прізвищу матері заявника ОСОБА_3 ); витягом з державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження із зазначенням відомостей про батька відповідно до частини першої статті 135 СК України, де батьком ОСОБА_1 значиться ОСОБА_6 ; архівною довідкою Камінь-Каширської районної державної адміністрації від 15.12.2021 № 01-15/39, згідно з якою в погосподарській книзі № 1 Великоглушанської сільської ради Любешівського районного суду Волинської області за 1967-1970 роки значиться господарство ОСОБА_7 у складі якої сім`ї проживали: дочка ОСОБА_3 , зять - ОСОБА_6 та внук ОСОБА_1 , записами з по господарської книги про це.

Враховуючи вищевикладені обставини та норми чинного законодавства, розглянувши справу в межах заявлених вимог та наданих стороною доказів, які оцінені судом в їх сукупності, суд, за своїм внутрішнім переконанням, дійшов до висновку про законність та обґрунтованість вимог ОСОБА_1 у зв`язку з чим його заява про встановлення батьківства за померлою особою підлягає задоволенню.

Керуючись статтями 12, 13, 76, 77, 247, 258, 263265, 315 ЦПК України, ст.53 КпШС України, суд,-

У Х В А Л И В:

Заяву ОСОБА_1 , заінтересовані особи ОСОБА_2 , Головне управління Пенсійного фонду у Волинській області, про встановлення факту, що має юридичне значення задовольнити у повному обсязі.

Встановити факт, що ОСОБА_4 , який проживав по АДРЕСА_1 і помер ІНФОРМАЦІЯ_3 є батьком ОСОБА_1 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 і проживає в АДРЕСА_1 .

Рішення може бути оскаржене до Волинського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги через Любешівський районний суд Волинської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо її не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складений 29.09.2022.

Відомості про учасників:

Заявник: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , паспорт серії НОМЕР_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 .

Заінтересована особа: Головне управління Пенсійного фонду України у Волинській області, адреса: м. Луцьк, вул. Кравчука, 22В, Волинська область, .

Заінтересована особа: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , зареєстроване місце проживання: с. Видерта, Камінь-Каширський район Волинська область.

Суддя Любешівського районного суду

Волинської області Андрій САВИЧ