КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження №22-ц/824/8409/2022 Головуючий у 2 інстанції Таргоній Д.О.
ПОСТАНОВА

Іменем України

23 вересня 2022 року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: Таргоній Д.О., Голуб С.А., Писаної Т.О., розглянувши в приміщенні Київського апеляційного суду у порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою адвоката Шилкова Володимира Олександровича, який представляє інтереси ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 25 січня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: КП «Готельно-гуртожитковий комплекс» про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, -

УСТАНОВИВ:

у жовтні 2020 року позивач ОСОБА_4 звернулась до суду з даним позовом, мотивуючи його тим, що вона є власницею блоку АДРЕСА_1 . На дане житлове приміщення позивач має технічний паспорт на жилий блок № 23 , який виготовлено 22 листопада 2019 року, інвентарна справа № 13/3776.

З розташованого вище блоку № 33, власниками якого є ОСОБА_1 , ОСОБА_3 та ОСОБА_3 , відбулося залиття блоку № 23, де мешкає позивач, внаслідок недбалого використання мешканцями блоку № 33 системи водопостачання.

Внаслідок залиття майно позивача зазнало пошкоджень, що відображено в доданих до позовної заяви актах про залиття.

Крім того, у зв`язку з порушенням звичного режиму життя позивача, побуту, втратою побутових речей внаслідок залиття, позивач отримала сильний психологічний стрес та погіршення свого стану здоров`я.

Посилаючись на вищевикладене ОСОБА_4 просила стягнути на свою користь з ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_3 завдану внаслідок залиття матеріальну шкоду в розмірі 82 334,00 грн., моральну шкоду в розмірі 20 000,00 грн. та судовий збір в розмірі 3028,00 грн.

Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 25 січня 2022 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 солідарно на користь ОСОБА_4 на відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок залиття блоку № 23 , що розташований за адресою: АДРЕСА_2 , в розмірі 82 334,00 грн. та відшкодування моральної шкоди в розмірі 5 000,00 грн. Стягнуто з відповідачів ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 судовий збір в розмірі по 992,60 грн. з кожного.

В решті позову відмовлено.

Не погодившись з вказаним рішенням суду, адвокат Шилков В.О., який представляє інтереси відповідачів ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення по справі, порушення судом норм процесуального права та невірне застосування норм матеріального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги представник відповідачів - адвокат Шилков В.О. зазначив, що ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог, суд першої інстанції не дав належної оцінки поданим позивачем доказам, зокрема Актам про наслідки залиття житлового приміщення від 12.06.2020 року, 23.08.2020 року, а також Акту депутата Вишневої міської ради Ткачова О.В. від 13.06.2020 року, які не можна вважати належними доказами, оскільки вони не містять відомостей про характер залиття квартири та його причини, відсутній висновок комісії щодо встановлення вини особи, про потерпілу та винну сторони, як і будь-які дані про осіб, присутніх при складанні актів, а також відсутні будь-які докази обстеження житлового приміщення блоку № 33 під час складання зазначених актів.

Апелянт вказує, що надані позивачем фотознімки також не можна вважати належними і допустимими доказами в розумінні ст. ст. 77,78 ЦПК України, оскільки з них не можливо встановити: чи це приміщення в якому проживає позивач, яке це взагалі приміщення, коли ці фотознімки були зроблені.

Крім того, в доводах апеляційної скарги адвокат Шилков В.О. зазначає, що визначаючи розмір завданої позивачу майнової шкоди, суд першої інстанції безпідставно взяв до уваги локальний кошторис від 25серпня 2020 року, складений ТОВ «Велес Плюс», який в розумінні ст. 102 ЦПК України не є висновком експерта, оскільки в матеріалах справи відсутні будь-які докази того, що ТОВ «Велес Плюс» є суб`єктом оціночної діяльності, або експертною установою, яка має право відповідно до вимог чинного законодавства здійснювати оцінку матеріальної шкоди.

Крім того, вказаний кошторис не містить відомостей про його замовника, підпису замовника та як зазначено в цьому кошторисі, кошторис зроблений на будівельні роботи житлового помешкання за адресою: АДРЕСА_3 .

Апелянт також звертає увагу на ту обставину, що матеріали справи не містять доказів, підтверджуючих те, що позивач є власником або користувачем блоку АДРЕСА_2 , а відповідачі, в свою чергу, є власниками, користувачами або проживають на законних підставах в блоці 33 по АДРЕСА_2 . Тобто, в матеріалах справи відсутні будь-які докази, які надають можливість встановити особу, якій завдано майнової шкоди в результаті залиття, а також особу, винну у такому залитті.

Скаржник також вказує на те, що суд першої інстанції безпідставно не взяв до уваги покази свідка ОСОБА_5 який був присутній при складанні актів 12 червня 2020 року, 13 червня 2020 року, 24 червня 2020 року, 23 серпня 2020 року, що не заперечувалось позивачем.

Щодо стягнення з відповідачів моральної шкоди, адвокат Шилков В.О., який представляє інтереси ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_3 ,звертає увагу апеляційного суду на те, що позивачем не підтверджено належними доказами факт завдання моральної шкоди, а надана суду довідка КНП «Вишнівська міська лікарня» від 28 серпня 2020 року лише свідчить про облік позивача у зв`язку з хворобою серцево-судинної системи, що враховуючи вік позивача, ніяким чином не свідчить про заподіяння останній моральної шкоди внаслідок дій відповідачів.

10 серпня 2022 року на адресу Київського апеляційного суду від представника ОСОБА_4 - ОСОБА_6 надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому остання просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

У відзиві представник позивача зазначає, що ухвалюючи рішення, суд першої інстанції надав правильну оцінку наявним в матеріалах справи доказам та дійшов обґрунтованого висновку про часткове задоволення позову. Так, усі подані позивачемакти про наслідки залиття житлового приміщення є такими, які відповідають за своїм змістом та формою вимогам додатку № 4 до Правил утримання жилих будинків та прибудинкових територій, затвердженими наказом Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства від 17 травня 2005 року №76, Локальний кошторис є письмовим доказом вартості ремонтних робіт кімнати в гуртожитку позивача в розумінні ст. ст. 76,77, 78, 79, 80 ЦПК України. А ТОВ «Велес-Плюс» є юридичною особою, які здійснює свою діяльність на підставі Ліцензії Державної архітектурно-будівельної інспекції України від 27 березня 2019 року № 16-Л.

Щодо моральної шкоди, у відзиві представник ОСОБА_4 - ОСОБА_7 вказала, що позивач додала копії чеків оплати послуг КНП Вишівська міська лікарня та оплати медичних препаратів для лікування позивача на загальну суму - 5 385,40 грн. Це визначені витрати майнового характеру. Однак, позивач, будучи людиною похилого віку, 63 роки, щоденно зазнає моральних та психічних страждань, тому що проживає в жахливих умовах понад 9 місяців. Позивачка є пенсіонеркою та єдиним доходом є мінімальна пенсія, що також є вирішальним при відшкодуванні моральної шкоди з відповідачів.

Інші сторони даної справи відзивів на апеляційну скаргу у визначений судом апеляційної інстанції строк не подали.

Відповідно до частини 3 статті 360 ЦПК України, відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Частиною третьою статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з частини 1 статті 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

За таких обставин апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження відповідно до приписів частини 13 статті 7 ЦПК України, якою передбачено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, вивчивши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Ухвалюючи рішення суду про часткове задоволення позову, суд першої інстанції свій висновок мотивував тим, що вина відповідачів встановлена наданими позивачем актами про наслідки залиття житлового приміщення, а розмір матеріальної шкоди, який підлягає відшкодуванню відповідачами, становить 82 334,00 грн. згідно локального кошторису від 25 серпня 2020 року зробленого ТО «Велес-Плюс» на будівельні роботи № 2-1-1. Визначаючи розмір моральної шкоди, що підлягає відшкодуванню на користь позивача, суд першої інстанції, керуючись принципами розумності і справедливості, вважав вимогу позивача обґрунтованою в розмірі 5000,00 гривень, враховуючи факт значного погіршення житлового приміщення, в якому проживає остання.

Колегія суддів не може погодитися з такими висновками суду першої інстанції, з огляду на таке.

Відповідно до вимог статті 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Згідно з вимогами статті 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Оскаржуване рішення суду зазначеним вимогам закону не відповідає.

Так, з матеріалів справи вбачається, що 12 червня 2020 року комісією у складі: директора КП «ГГК» Кадай Л.А., заступника директора КП «ГГК» Пантель Є.П., майстра ОСОБА_8 складено Акт про наслідки залиття житлового приміщення за адресою: АДРЕСА_5 . Зі змісту Акту вбачається, що комісією було обстежено блок № 23 у гуртожитку за адресою: АДРЕСА_2 , на предмет залиття з вище розташованого блоку № 33. Блок № 23 розташований на 3-му поверсі 5-ти поверхового гуртожитку. На день обстеження комісія встановила обсяг пошкоджень та вказала, що причиною залиття блоку № 23 є недбале використання мешканцями блоку № 33 системи водопостачання (а.с. 11)

13 червня 2020 року був складений акт депутата Вишневої міської ради ОСОБА_9 з метою підтвердження факту залиття блоку № 23. Згідно з даним актом було встановлено факт залиття з блоку № 33. Під час обстеження блоку № 23 було встановлено обсяг пошкоджень. (а.с. 12-13)

24 червня 2020 року був складений акт депутата Вишневої міської ради Ткачова О.В., яким встановлено факт залиття блоку №23 з вини мешканців блоку № 33, який підписаний депутатами Вишневої міської ради О.В Ткачовим , О. Поліщук., директором КП «Готельно-гуртожитковий комплекс» Л.Кадай та сусідами. (а.с. 14-15)

23 серпня 2020 року актом про наслідки залиття житлового приміщення комісією у складі: Директора КП «Готельно-гуртожитковий комплекс» Кадай Л.А., заступника директора КП «Готельно-гуртожитковий комплекс» Пантель Є.П., майстра ОСОБА_8 , яка обстежила блок № 23 у гуртожитку за адресою: АДРЕСА_2 на предмет залиття з вище розташованого блоку № 33, встановлено, що причиною залиття блоку № 23 стало недбале використання мешканцями блоку №33 системи водопостачання. (а.с. 16)

Позивачем ОСОБА_4 було також надано суду технічний паспорт на жилий блок АДРЕСА_1 , з якого вбачається, що блок № 23 має загальну площу 36,6 кв.м., складається з двох кімнат, ванної, туалету та коридору. (а.с. 17-21)

блок № 23 за вище вказаною адресою, де особисто проживає позивач було затоплено з блоку № 33 верхнього поверху, користувачами якого є ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .

Встановлено також, що 30 серпня 2020 року комісія у складі: заступника директора КП «Готельно-гуртожитковий комплекс» Пантель Є.П., майстра ОСОБА_8 провели обстеження блоків № 22-23 у гуртожитку за адресою: АДРЕСА_2 на предмет виявлення причини залиття блоку № 23, що відбулося 23.08.2020 року. Комісія обстежила стояк каналізаційної системи водовідведення, що розташований у блоці 32 (спарений із блоком №33), в ході обстеження виявлено невелику тріщину каналізаційної системи, поява якої могла бути спричинено проведенням ремонтних робіт за довго до цього. Встановлено, що дане пошкодження каналізаційної системи водовідведення не могло бути причиною залиття у блоці №23 що відбулося 23.08.2020 року, а лише могла мати місце незначна поява вологості на стелі у ванній кімнаті в блоці № 23. (а.с. 63)

Надаючи оцінку зібраним у справі доказам, судова колегія виходить з такого.

Відповідно до Правил користування приміщеннями житлових будинків і прибудинковими територіями, затверджені постановою Кабінету міністрів України від 08.10.1992 № 572, на момент виникнення спірних правовідносин, власник та наймач (орендар) квартири, житлового приміщення у гуртожитку зобов`язані використовувати приміщення житлових будинків за призначенням, забезпечувати збереження жилих і підсобних приміщень квартир та технічного обладнання будинків, дотримуватися правил пожежної і газової безпеки, санітарних норм і правил. При появі несправностей у квартирі вживати заходів до їх усунення власними силами або силами підприємств по обслуговуванню житла. Власники, наймачі (орендарі) приміщень житлових будинків

і гуртожитків несуть відповідальність згідно із законодавством.

Відповідно до частин першої, другої статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

У деліктних правовідносинах саме на позивача покладається обов`язок довести наявність шкоди, протиправність (незаконність) поведінки заподіювача шкоди та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяною шкодою. У свою чергу, відповідач повинен довести, що в його діях відсутня вина у заподіянні шкоди.

Таким чином, цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини. Якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди.

Відповідно до п. 2.3.6 Правил утримання жилих будинків та прибудинкових територій, затверджених Наказом Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства від 17.05.2005 № 76, у разі аварії чи залиття квартир складається відповідний акт.

Додатком 4 до Правил утримання жилих будинків та прибудинкових територій встановлено форму згаданого акта. Тобто факт залиття квартири та його наслідків фіксується актом комісійного обстеження квартири представників організації (підприємства), яка відповідно до укладеної угоди обслуговує внутрішньобудинкові системи опалення, водопостачання та водовідведення, представника (власника) будинку, будинкового комітету та затверджується начальником організації (підприємства), яка відповідно до укладеної угоди надає послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій.

Присутність зацікавлених осіб як від потерпілої, так і від винної сторін є обов`язковою. В акті повинно бути відображено: дата складання акта; прізвища, ініціали та займані посади членів комісії; прізвище, ім`я, по батькові власника, наймача, орендаря, квартири, що зазнала шкоди; адреса квартири, поверх, форма власності; прізвище, ім`я, по батькові власника, наймача, орендаря квартири, з вини якого сталося залиття; адреса квартири, поверх, форма власності; обсяги необхідного ремонту приміщень квартири, перелік пошкоджених внаслідок залиття речей та їх орієнтовна вартість; висновок комісії щодо встановлення вини особи, яка вчинила залиття. Акт обов`язково має бути підписаний всіма членами комісії. Відмова від підпису складеного акта присутніми особами від потерпілої сторони та з боку винної особи не впливає на його чинність: у такому випадку в акті має бути зазначено, що згадані особи (прізвище, ім`я, по батькові) підписувати складений акт відмовилися з тих чи інших причин.

Отже, законодавством чітко визначено, що факт залиття, його причина та обсяг пошкоджень мають фіксуватись у складеному акті комісійного обстеження приміщення, у якому відбулось залиття. Саме такий акт і є відповідним (належним, допустимим, достовірним) доказом, на підставі якого відбувається розрахунок матеріальної шкоди вартості відновлювального ремонту.

Аналогічних висновків дійшов Верховний Суд в постанові від 21 лютого 2018 року в справі №2-1974/11.

Виходячи з викладеного, судова колегія приходить до висновку, що надані позивачем акти про наслідки залиття житлового приміщення від 12 червня 2020 року від 23 серпня 2020 року не відповідають вимогам, викладеним у правилах, оскільки в них не зазначені конкретні причини залиття житлового приміщення блоку №23 та особи, які допустили таке залиття, інші необхідні для такого документа реквізити - ідентифікаційні дані користувачів квартир, що обстежуються, форма власності. Крім того, при складанні вказаних актів не були присутні користувачі (власники) блоку № 33.

Таким чином, дані акти не можуть бути належним і допустимим доказами заподіяння шкоди внаслідок залиття з вини відповідачів.

Крім того, відсутні будь-які докази обстеження житлового приміщення блоку № 33 під час складання зазначених актів.

Щодо актів депутата Вишневої міської ради Ткачова О. В. від 13 червня 2020 року та від 24 червня 2020 року, судова колегія не приймає їх до уваги, так як даний спосіб фіксації залиття житлового приміщення не передбачений чинним законодавством, у зв`язку із чим вказані акти є неналежними доказами.

При визначенні розміру відшкодування шкоди, заподіяної майну внаслідок залиття слід виходити з положень статті 22 ЦК України, за змістом якої до вартості матеріального збитку слід включати втрати, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням або пошкодженням її речей, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Обов`язок доведення розміру шкоди лежить на позивачеві.

Частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами:1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України).

Згідно з частиною першою статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно з положеннями частини третьої статті 12 та частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу.

Відповідно до частини шостої статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до частини першої статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

З викладених норм права вбачається, що кожна сторонами сама обирає стратегію захисту своїх прав, а суд розглядає справи тільки в межах заявлених сторонами вимог та наданих ними доказів.

Позивачем в якості доказів факту залиття житлового приміщення було долучено до матеріалів справи фотокопії. Однак, з наданих фотокопій не можливо встановити обставин, які мають значення для вирішення даної справи: що це за приміщення на світлинах, коли та ким вони були зроблені, .

Локальний кошторис, складений ТОВ «Велес Плюс», на будівельні роботи №2-1-1 від 25 серпня 2020 року на ремонт помешкання, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_5 , не являється належним доказом для підтвердження розміру матеріальних збитків, заподіяних внаслідок залиття житлового приміщення, а є лише калькуляцією виконання ремонтних робіт.

Крім того, як зазначено в ліцензії Державної Архітектурно-Будівельної інспекції України № 16-Л від 27 березня 2019 року, ТОВ «Велес Плюс» здійснює господарську діяльність з будівництва об`єктів, що за класом наслідків (відповідальності) належить до об`єктів з середніми та значними наслідками. Тобто дана ліцензія дає право на виконання будівельних робіт, а не на здійснення оціночної діяльності, що необхідно для встановлення заподіяного матеріального збитку.

Інших доказів, які були б підтвердженням встановлення суми завданого матеріального збитку, внаслідок залиття житлового приміщення, стороною позивачем не надано та в матеріалах справи не міститься.

Враховуючи вищевикладене, судова колегія приходить до висновку, що позивач не довела належними і допустимими доказами розмір матеріального збитку.

Вирішуючи вимоги позивача в частині відшкодування моральної шкоди, колегія суддів, виходить з такого.

В обґрунтування позовних вимог про стягнення моральної шкоди позивач зазначала, що згідно довідки поліклініки КНП «Вишнівська міська лікарня» від 28 серпня 2020 року, вона знаходиться на обліку з приводу гіпертонічної хвороби II ступеня, стенокардії напруги ІІ-ІІІ ступеня, атеросклеротичного кардіосклерозу СН І, а після затоплення помешкання стан здоров`я значно погіршився, так як порушився звичайний режим життя, побуту, остання отримала сильний психологічний стрес.

Відповідно до пункту 2 частини 2, частин першої, 4 статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів сім'ї чи близьких родичів.

Як зазначено в п.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди) із змінами і доповненнями, внесеними постановою Пленуму Верховного Суду України від 25 травня 2001 року, під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Цивільна - правова відповідальність за завдану моральну шкоду настає при наявності протиправної поведінки заподіювача шкоди, встановлення причинного зв`язку між шкодою та протиправною поведінкою, вини заподіювача.

Так, зобов`язання відшкодувати моральну (немайнову) шкоду виникає лише за умови, що вказана шкода є безпосереднім наслідком певної протиправної дії (бездіяльності). Такої позиції дотримується й судова практика й доктрина. Пленум Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди) із змінами і доповненнями, внесеними постановою Пленуму Верховного Суду України від 25 травня 2001 року у п. 7 зазначає, що заподіяна моральна шкода відшкодовується тій фізичній чи юридичній особі, права якої були безпосередньо порушені протиправними діями (бездіяльністю) інших осіб.

За загальним правилом зобов`язання відшкодувати моральну (немайнову) шкоду виникає з вини відповідача. У п. 6 вказаної постанови зазначається, що особа (фізична чи юридична) звільняється від відповідальності з відшкодування моральної шкоди, якщо доведе, що остання заподіяна не з її вини. Відповідальність без вини може мати місце лише у випадках, спеціально передбачених законодавством.

Враховуючи вищевикладене, судова колегія вважає, що встановленого причинного зв`язку між шкодою та протиправною поведінкою, вини заподіювача, а у даному спорі, вина відповідачів у завданні позивачу моральної шкоди не встановлена, а тому правові підстави для вішкодування моральної шкоди відсутні.

Відповідно до ст. 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Згідно зі ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Враховуючи наведене та доводи апеляційної скарги, колегія суддів доходить висновку про наявність обґрунтованих правових підстав для скасування оскаржуваного рішення суду, тому апеляційну скаргу слід задовольнити, а рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове судове рішення про відмову в задоволенні позову.

Згідно з частиною 13 статті 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

На підставі ст. 141 ЦПК України з позивача на користь відповідачів слід стягнути по 1 488,00 грн. судового збору за розгляд справи судом апеляційним судом кожному.

Керуючись ст. ст. 7, 367, 374, 376, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу адвоката Шилкова Володимира Олександровича, який представляє інтереси ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 - задовольнити.

Рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 25 січня 2022 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.

Позов ОСОБА_4 до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: КП «Готельно-гуртожитковий комплекс» про відшкодування матеріальної та моральної шкоди - залишити без задоволення.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 1488 (одна тисяча чотириста вісімдесят вісім) гривень 00 коп.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 судовий збір в розмірі 1488 (одна тисяча чотириста вісімдесят вісім) гривень 00 коп.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 судовий збір в розмірі 1488 (одна тисяча чотириста вісімдесят вісім) гривень 00 коп.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, визначених у ч.3 ст.389 ЦПК України.

Реквізити сторін:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 , АДРЕСА_6 ;

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , АДРЕСА_7 ;

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , АДРЕСА_7 ;

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , АДРЕСА_6 ;

КП «Готельно-гуртожитковий комплекс», 08132, Київська область, Бучанський район, м. Вишневе вул. Святошинська, 46, Код .

Повний текст постанови складено 23 вересня 2022 року.

Суддя-доповідач Д.О. Таргоній

Судді: С.А. Голуб

Т.О. Писана