Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(ЗАОЧНЕ)

28 липня 2022 року місто Київ

Подільський районний суд міста Києва у складі:

головуючого судді - Ларіонової Н.М.,

при секретарі судового засідання Волошиної А.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі районного суду в місті Києві в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики, -

В С Т А Н О В И В :

В серпні 2019 р. позивач ОСОБА_1 звернувся до Подільського районного суду м. Києва з позовною заявою, в якій просив стягнути з відповідача ОСОБА_2 заборгованість за договором позики в розмірі 36 614,52 дол. США.

Свої вимоги мотивував тим, що 28 вересня 2010 ОСОБА_1 та ОСОБА_2 уклали Договір позики, що підтверджується розпискою від 07 травня 2018 року, згідно якого відповідач одержав від позивача грошові кошти в розмірі 15 200.00 доларів США строком користування до 09 травня 2019 року.Також ОСОБА_1 та ОСОБА_2 у 2014 році уклали Договір позики, на підтвердження чого відповідач 07 травня 2018 року надав позивачу розписку за умовами якого ОСОБА_1 надав, а ОСОБА_2 прийняв 2 000.00 доларів США строком користування до 01 травня 2019 року. Позивач вказує що відповідач грошові зобов`язання за договорами позики в строки виконання зобов`язання не виконав. Вимоги позивача про виконання зобов`язання залишені відповідачем без задоволення. Зазначає, що у відповідності до статті 1048 Цивільного кодексу України кредитор має право нараховувати проценти, за користування кредитними коштами на рівні облікової ставки Національного банку України. Таким чином просить стягнути з ОСОБА_2 суму процентів за Договором позики від 28 вересня 2010 року в розмірі 17 739.57 дол. США в період з 29 вересня 2010 року до 09 травня 2019 року, та суму процентів за Договором позики від 2014 року в розмірі 1 558.77 дол. США в період з 01 січня 2015 року по 01 травня 2019 року. Також позивач, на підставі статті 625 Цивільного кодексу України просить стягнути з відповідача три проценти річних від простроченої суми, що за невиконання зобов`язань за Договором позики від 28 вересня 2010 року в період з 10 травня 2019 року по 20 червня 2019 року становить 52.47 дол. США та у зв`язку з невиконанням грошових зобов`язань за Договором позики від 2014 року, згідно розписки від 07 травня 2018 року в період з 02 травня 2019 року по 20 червня 2019 року становить 63.71 до. США. На підставі викладеного, позивач звернувся до суду з даним позовом та просив стягнути з відповідача заборгованість у розмірі 36 614.52 долари США.

Ухвалою від 19.09.2019 року відкрито провадження в справі та призначено розгляд справи у порядку загального позовного провадження.

Від представника позивача - адвоката Братівника І.В. надійшли додаткові пояснення, в яких він вказує, що 28.09.2010 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 укладено договір позики згідно якого кредитор передав, а позичальник прийняв 15 200,00 дол. США у позику, склавши відповідний акт приймання-передачі грошових коштів. У зв`язку із невиконанням грошових зобов`язань, на підтвердження визнання відповідачем грошових зобов`язань перед позивачем ОСОБА_2 07.05.2018 року надав ОСОБА_1 розписку зі змісту якої вбачається, що позичальник визнає факт отримання грошових коштів в розмірі 15 200,00 дол. США від кредитора, також визнає невиконаним дане грошове зобов`язання, водночас сторонами погоджено строк виконання зобов`язання до 09.05.2019. При цьому акт приймання-передачі грошових коштів від кредитора до позичальника у позивача не зберігся. Таким чином договір позики укладено між сторонами 28.09.2010 року, цього ж дня позивач передав відповідачу обумовлену суму коштів, на підтвердження чого, а водночас і на підтвердження невиконаних грошових зобов`язань станом на 07.05.2018 р. ОСОБА_2 надав Кредитору відповідну розписку. Також матеріалами справи підтверджується, що ОСОБА_2 підтвердив отримання в 2014 році від ОСОБА_1 позики в розмірі 2 000,00 дол. США, на підтвердження чого надав позивачу відповідну розписку від 07.05.2018. Водночас сторони правочину погодили строк виконання зобов`язання до 01.05.2018 р., що також відображено у розписці.

Ухвалою від 26.01.2022 р. закрито підготовче провадження з призначенням судового розгляду справи.

До початку судового засідання представник позивача - адвокат Братівник І.В. подав до суду заяву, в якій просив розглядати справу без його участі, позовні вимоги підтримав у повному обсязі, не заперечував проти заочного розгляду справи.

Відповідач в судове засідання не з`явився повторно, про час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином, відповідно до вимог закону, про причину неявки суд не повідомив, відзив не подав, заяв про відкладення розгляду справи не надходило.

За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутність сторін у справі за наявними матеріалами справи та ухвалити заочне рішення відповідно до ст.ст.223 ч.4, 280 ЦПК України.

Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 (паспорт НОМЕР_1 виданий Києво - Святошинським РУГУ УМВС у Київській області від 27.07.2005 р.) 07 травня 2018 року надав ОСОБА_1 розписку зі змісту якої вбачається, що відповідач 28 вересня 2010 року отримав від позивача в позику грошові кошти в розмірі 15 200.00 долари США та зобов`язався повернути дану суму коштів в строк до 09 травня 2019 року.

Також 07 травня 2018 року ОСОБА_2 (паспорт НОМЕР_1 виданий Києво - Святошинським РУГУ УМВС у Київській області від 27.07.2005 р) надав ОСОБА_1 розписку, зі змісту якої вбачається, що відповідач у 2014 році отримав від позивача в позику грошові кошти в розмірі 2 000.0 доларів США та зобов`язався повернути дану суму коштів в строк до 01 травня 2019 року.

Матеріали справи містять оригінали розписок від 07 травня 2018 року. Записів про часткове чи повне повернення грошових коштів за розпискою матеріали справи не містять, у зв`язку із чим суд дійшов переконання про невиконання грошових зобов`язань ОСОБА_2 перед ОСОБА_1 .

У зв`язку з невиконанням з боку відповідача взятих на себе договірних зобов`язань за Договором позики від 28 вересня 2010 року та розписки від 07 травня 2018 року, утворилась заборгованість в розмірі 32 992.04 дол. США., яка складається з: простроченої заборгованості за позикою в розмірі - 15 200.00 дол. США; прострочена заборгованість за відсотками, розмір яких розраховано виходячи з облікової ставки Національного банку України в період з 29 вересня 2010 року по 09 травня 2019 року в розмірі - 17 739.57 дол. США; три проценти річних від простроченої суми заборгованості за договором позики в період з 10 травня 2019 року по 20 червня 2019 року в розмірі - 52.47 дол. США.

Також у зв`язку з невиконанням з боку відповідача взятих на себе договірних зобов`язань за Договором позики від 2014 року та розписки від 07 травня 2018 року, утворилась заборгованість в розмірі 3 622.48 дол. США., яка складається з: простроченої заборгованості за позикою в розмірі - 2 000.00 дол. США; прострочена заборгованість за відсотками, розмір яких розраховано виходячи з облікової ставки Національного банку України в період з 01 січня 2015 року по 01 травня 2019 року в розмірі - 1 558.77 дол. США; три проценти річних від простроченої суми за договором позики в період з 02 травня 2019 року по 20 червня 2019 року в розмірі - 63.71 дол. США.

Відповідно до статті 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, як це передбачено ст. 526 ЦК України.

За нормою статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

У відповідності до частини 2 статті 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Частина 1 статті 1048 ЦК України передбачає, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно норм частини 1 та 3 статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок.

За нормами статті 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами.

Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

Відповідно до частини 1 статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Згідно до статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Крім того, ст. 612 ЦК України визначено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором.

У відповідності до частини 1, 2 та 4 статті 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору.

Договір набирає чинності з моменту його укладення.

Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору.

За нормами частини 1 та 2 статті 533 ЦК України грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях.

Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Згідно зі статтею 545 ЦК України прийнявши виконання зобов`язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку. У разі відмови кредитора повернути борговий документ або видати розписку боржник має право затримати виконання зобов`язання. У цьому разі настає прострочення кредитора.

Таким чином, за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики після отримання коштів, підтверджуючи як факт укладення договору та зміст умов договору, так і факт отримання боржником від кредитора певної грошової суми.

Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (частина перша статті 526 цього Кодексу).

Аналізуючи норми чинного законодавства, що регулюють дані правовідносини, з врахуванням наданих позивачем доказів у справі суд приходить до переконання, що розписки про отримання грошових коштів є документами, що засвідчують факт отримання позичальником грошових коштів.

Даний висновок також узгоджується із правовою позицією Верховного Суду викладеною в постанові № 604/1038/16-ц від 12.09.2019; постанові від 23 квітня 2020 року у справі № 501/1773/16-ц.

При цьому, наявність оригіналу розписки у позивача (позикодавця) згідно зі статтею 545 ЦК України свідчить, що зобов`язання з повернення позики позичальником не виконано.

Такого ж правового висновку дійшов Верховний Суд в постанові від 30.01.2019, справа за № 751/1000/16-ц.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 07 травня 2018 року надав ОСОБА_1 розписку якою підтверджено факт отримання відповідачем від позивача 28 вересня 2010 року 15 200.00 дол. США у позику в строк до 09 травня 2019 року. Також судом встановлено, що ОСОБА_2 07 травня 2018 року надав ОСОБА_1 розписку якою підтверджено факт отримання відповідачем від позивача о 2014 році коштів в суму 2000.00 дол. США у позику в строк до 01 травня 2019 року.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

На заперечення даних обставин відповідач заперечень чи спростовуючих доказів суду не подав.

Наданий позивачем розрахунок заборгованості відповідає умовам договору на чинному законодавству.

Згідно з ст.192 Цивільного кодексу законним платіжним засобом, обов`язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України - гривня. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом.

Загальні положення про виконання грошового зобов`язання закріплені у ст.533 ЦК, зокрема в ч.3 цієї статті зазначено, що використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов`язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, установлених законом.

Відповідно до постанови Великої Палати Верховного Суду від 16.01.2019 року Відповідно до статті 192 ЦК України іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом. Тобто відповідно до чинного законодавства гривня має статус універсального платіжного засобу, який без обмежень приймається на всій території України, однак обіг іноземної валюти обумовлений вимогами спеціального законодавства України. Із аналізу наведених правових норм можна зробити висновок, що гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України. Сторони, якими можуть бути як резиденти, так і нерезиденти - фізичні особи, які перебувають на території України, у разі укладення цивільно-правових угод, які виконуються на території України, можуть визначити в грошовому зобов`язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. Відсутня заборона на укладення цивільних правочинів, предметом яких є іноземна валюта, крім використання іноземної валюти на території України як засобу платежу або як застави, за винятком оплати в іноземній валюті за товари, роботи, послуги, а також оплати праці, на тимчасово окупованій території України. У разі отримання у позику іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачене законом чи договором, повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики), тобто таку ж суму коштів у іноземній валюті, яка отримана у позику.

Згідно частини 1 статті 81 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

З урахуванням вищенаведеного, перевіривши наведений позовній заяві розрахунок заборгованості, суд погоджується з порядком нарахування позивачем заборгованості, яка відповідає вимогам закону, та вважає, що факти, викладені позивачем у позовній заяві в обґрунтування позовних вимог про стягнення заборгованості за Договором позики від 28 вересня 2010 року та розписки від 07 травня 2018 року та Договору позики від 2014 року та розписки від 07 травня 2018 року знайшли своє підтвердження в ході судового засідання, є достовірними та обґрунтованими, підтверджені належними та допустимими письмовими доказами і вважаються судом доведеними та такими, що підлягають задоволенню.

За подання позовної заяви ОСОБА_1 сплатив 9 420.92 грн судового збору, що становить1 відсоток від 942 091.59 грн. Станом на день подання позовної заяви курс гривні до іноземної валюти - долар США, встановлений Національним банком України на рівні 25.73 грн за 1 долар США. Ціна позову визначена позивачем становить 36 614.52 дол. США, що знайшло своє підтвердження в матеріалах справи, та становить 942 091.59 грн, отже сума судового збору сплачена позивачем в порядку та згідно ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження».

Таким чином відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору в сумі 9 420.92 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 10, 12, 19, 76-81, 141,258, 259, 263-266, 280-289 ЦПК України, ст. 525,533, 536, 545, 612, 625,1046-1050 ЦК України, -

У Х В А Л И В :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів - задовольнити в повному обсязі.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованість за Договором позики від 28 вересня 2010 року та розписки від 07 травня 2018 року в розмірі 32 992.04 дол. США., яка складається з: простроченої заборгованості за позикою в розмірі - 15 200.00 дол. США; прострочена заборгованість за відсотками в період з 29 вересня 2010 року по 09 травня 2019 року в розмірі - 17 739.57 дол. США; три проценти річних від простроченої суми за договором позики в період з 10 травня 2019 року по 20 червня 2019 року в розмірі - 52.47 дол. США. та заборгованість за Договором позики від 2014 року та розписки від 07 травня 2018 року, в розмірі 3 622.48 дол. США., яка складається з: простроченої заборгованості за позикою в розмірі - 2 000.00 дол. США; прострочена заборгованість за відсотками в період з 01 січня 2015 року по 01 травня 2019 року в розмірі - 1 558.77 дол. США; три проценти річних від простроченої суми за договором позики в період з 02 травня 2019 року по 20 червня 2019 року в розмірі - 63.71 дол. США, а всього стягнути - 36 614.52 долари США. (тридцять шість тисяч шістсот чотирнадцять доларів США 52 центи).

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 9 420,92 грн. (дев`ять тисяч чотириста двадцять гривень 92 копійок).

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржено в загальному порядку. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Рішення може бути оскаржено позивачем до Київського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом 30 днів з дня складання повного судового рішення.

Учасник справи, якому копія повного судового рішення не була вручена в день його складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом 30 днів з дня вручення йому копії повного судового рішення.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заяви про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне найменування сторін у справі:

Позивач - ОСОБА_1 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 );

Відповідач - ОСОБА_2 (останнє відоме зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 ; РНОКПП: НОМЕР_3 ).

Суддя Н. М. Ларіонова