Номер провадження: 22-ц/813/4916/22
Головуючий у першій інстанції Гниличенко М. В.
Доповідач Князюк О. В.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.09.2022 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії:

головуючого Князюка О. В.,

суддів: Таварткіладзе О.М., Заїкіна А.П.,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Київського районного суду м. Одеси від 21.09.2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення додаткових витрат на утримання малолітньої дитини,-

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

Позивач, ОСОБА_1 , звернулась до Київського районного суду м.Одеси з позовною заявою,уточнивши позовні вимоги, в якій просила стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт серії НОМЕР_1 , виданий Київським РВ УМВС України в Одеській області 22.06.1999 року, ідентифікаційний код НОМЕР_2 , на її користь додаткові витрати на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , свідоцтво про народження серія НОМЕР_3 одноразово за фактично понесені витрати станом на 27.04.2021 року та одноразово за майбутні витрати на проходження рекомендованих корекційних занять та придбання приладдя для проходження дистанційного навчання Ѕ від загальної суми витрат 37879,14 грн., а саме 18939,57 грн.

Позовні вимоги ОСОБА_1 мотиву тим, що змінився матеріальний стан відповідача, він є моряком, матеріально забезпечений, має власне житло, на даний час не одружений та інших дітей не має, тому повинен нести додаткові витрати на утримання дитини. Позивачка зазначає, що вона не працює, здійснює догляд та лікування дитини, також матеріально її допомагають батьки. Дитина ОСОБА_3 є ученицею Одеської загально освітньої школи №63 І-ІІІ ступенів Одеської міської ради Одеської області, гарно малює. Позивач несе витрати з виховання дочки, її потреб на розвиток здібностей, також позивач сплачує кошти за оренду житла. Батько дочкою не цікавиться, не цікавиться її життям, хоча матір дитини ніяким чином не перешкоджає у зустрічах батька з дитиною.

Позивач також зазначала, що дитина має певні проблеми зі здоров`ям та потребує медичних обстежень, прийому дороговартісних ліків, корекційних занять зі спеціалістами.

У зв`язку з потребою покращити здоров`я, дитина потребує додаткових витрат на лікування, позивач не в змозі самостійно утримувати доньку та повністю забезпечити необхідні витрати на лікування дитини, оскільки не має регулярного заробітку та інших видів доходу.

Понесені додаткові витрати за період з дати вступу в силу рішення про збільшення суми аліментів, а саме з 16 жовтня 2020 року по 27 квітня 2021 року та майбутні витрати на обстеження та лікування дитини позивачем визначено на загальну суму 37879 грн., тому відповідно половину від цієї суми у розмірі 18939,57 грн. вона просить стягнути з відповідача.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 21.09.2021 року у задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення додаткових витрат на утримання малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , одноразово за фактично понесені витрати станом на 27 квітня 2021 року та одноразово за майбутні витрати на проходження рекомендованих корекційних занять та придбання приладдя для проходження дистанційного навчання Ѕ від загальної суми витрат 37879,14 грн, а саме 18939,57 грн - відмовлено.

Рішення суду першої інстанції обґрунтовано тим, що позовні вимоги про стягнення додаткових витрат на дитину в сумі 18939,57 гривень не знайшли свого підтвердження, оскільки позивачем не надано доказів того, що ці витрати викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо), що є підставою для відмови в їх задоволенні.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, 22.10.2022 року ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу відповідно до вимог якої просить суд скасувати рішення Київського районного суду м. Одеси від 21.09.2021 року та ухвалити нове рішення яким позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення додаткових витрат на утримання малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , одноразово за фактично понесені витрати станом на 27 квітня 2021 року та одноразово за майбутні витрати на проходження рекомендованих корекційних занять та придбання приладдя для проходження дистанційного навчання Ѕ від загальної суми витрат 37879,14 грн., а саме 18939,57 грн задовольнити в повному обсязі.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Апелянт вважає рішення суду першої інстанції необґрунтованим, постановленим з порушенням норм права з огляду на наступне.

ОСОБА_1 звертає увагу суду на те, що відповідач до суду не з`являється самостійно а його інтереси представляє адвокатське Бюро «Центр сімейного права», з огляду на що, позивачка вважає, що у відповідача є можливість сплачувати гідну суму аліментів та додаткових витрат на утримання власної дитини.

Крім того, апелянт зазначає, що судом першої інстанції не було здійснено будь-якого аналізу позовної заяви, додаткових пояснень та наведення мотивів щодо прийнятого рішення.

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи.

13.12.2021 року ОСОБА_2 подано відзив на апеляційну скаргу відповідно до якого відповідач вважає рішення Київського районного суду м. Одеси від 21.09.2021 року обґрунтованим та вмотивованим, а апеляційну скаргу такою, що не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Відповідач вказує, що відповідно до переліку витрат зазначених у позові ОСОБА_1 , немає жодного обґрунтування, що вони викликані саме особливими обставинами (розвитком здібностей, каліцтвом, тощо).

Жодних пояснень не надано суду також у поданій апеляційній скарзі.

Крім того, відповідач звертає увагу на те, що в апеляційній скарзі позивач, окрім нормативно-правових актів, наводить лише 2 обставини, кяі вважає порушенням судом першої інстанції: 1-а обставина: відповідач не приймає участі у житті дитини; 2-а обставина: відповідач, згідно інформації, взятої з мережі інтернет. Сплачує представнику вартість послуг.

З викладеного вбачається. що фактично апеляційна скарга позивача не містить інформації, в чому саме полягає порушення судом першої інстанції норм матеріального права.

Також, позивач в суді першої інстанції вказує, що відповідач протягом довгого періоду працює моряком, займає посаду старшого механіка, середня зарплата якого складає 10 000,00 дол США в місяць, що є припущенням. Оскільки жодних доказів суду не було надано.

При цьому, 06.06.2014 року на підставі заяви позивача Другим Київським відділом державної виконавчої служби у місті Одеса Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) було відкрито ВП №43781866 з виконання виконавчого листа №1512/10777/12, виданим Київським районним судом м. Одеси про стягнення аліментів на неповнолітню дитину ОСОБА_3 . В той же час, на підставі заяви позивача від 21.12.2020 року приватним виконавцем виконавчого округу Одеської області Колечко Д.М. було відкрито ВП №63973056 з виконання виконавчого листа у справі №520/10197/19. Виданого Київським районним судом м. Одеси про стягнення аліментів на неповнолітню дитину ОСОБА_3 .

Під час здійснення виконавчих дій, як державним так і приватним виконавцями, не знайшло свого відображення інформація про те, що відповідач нібито працює за кордоном моряком.

З огляду на вище викладені обставини, апелянт у своїй скарзі не зазначила, в чому саме полягає порушення судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, а тому апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Надходження апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 08.11.2021 року було відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Київського районного суду м. Одеси від 21.09.2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення додаткових витрат на утримання малолітньої дитини.

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 21.09.2022 року під головуванням судді Князюка О.В справу призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи в судове засідання.

Відповідно ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

У відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Встановлені судом першої інстанції та неоспорені обставини, а також обставини, встановлені судом апеляційної інстанції, і визначені відповідно до них правовідносини.

Судом встановлено, що що сторони по справі не перебували в зареєстрованому шлюбі, але матеріалами справи підтверджується, що ОСОБА_3 та ОСОБА_1 є батьками дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що вбачається із свідоцтва про народження, серії НОМЕР_3 , виданого 20.08.2013 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Комінтернівського районного управління юстиції в Одеській області, актовий запис №12./а.с.107/.

На підставі рішення апеляційного суду Одеської області від 20.02.2013 року з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 стягнуто аліменти на утримання дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 у розмірі 600 грн. щомісячно, починаючи з 08.08.2012 року та до досягнення дитиною повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_4 .

У травні 2019 року позивач вважаючи, що розмір аліментів, який стягнуто з відповідача не дозволяє в повній мірі забезпечувати потреби неповнолітньої дитини, звернулась до суду з позовом про збільшення розміру аліментів.

Заочним рішенням Київського районного суду м. Одеси від 05 лютого 2020 року позов ОСОБА_1 про збільшення розміру аліментів задоволений.

Зокрема, розмір аліментів, який на підставі рішення апеляційного суду Одеської області від 20.02.2013 року щомісячно стягувалися з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на утримання дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 в розмірі 600 грн., щомісячно, було збільшено у розмірі 1/3 частини з усіх видів доходу щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня набрання рішенням законної сили та до повноліття дитини, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Також, рішенням Комінтернівського районного суду Одеської області від 14.04.2014 року за №504/2889/13-ц встановлено порядок систематичних побачень батька з донькою (за відсутності перешкод у вигляді хвороби та прояви не бажання доньки на спілкування з батьком) до досягнення дитиною п`ятирічного віку за місцем проживання матері.

Постановою Одеського апеляційного суду від 16.10.2020 року апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 задоволено частково. Рішення Київського районного суду м. Одеси від 05 лютого 2020 року у справі № 520/10197/19 в частині збільшення розміру аліментів змінено. Збільшено розмір аліментів, які стягнуто з ОСОБА_2 , на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 у розмірі 1/4 частини з усіх видів доходів щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня набрання рішенням суду законної сили та до досягнення дитиною повноліття, а саме до ІНФОРМАЦІЯ_6 . В інший частині рішення залишено без змін.

Мотивувальна частина

Застосовані норми права та висновки апеляційного суду за результатами розгляду апеляційної скарги

Заслухавши доповідача, обговоривши доводи скарги та перевіривши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст.ст.1,3 ЦК України, ст.ст.2,4-5,12-13,19 ЦПК України, завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави, що виникають з цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також справ, розгляд яких, в порядку цивільного судочинства, прямо передбачено законом.

Згідно із ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

П. п. 3, 4 ч. 1ст. 376 ЦПК України передбачено, що підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи та порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Згідно зі ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повного і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Критерії оцінки правомірності оскаржуваного судового рішення визначені в статті 263 ЦПК України, відповідно до яких судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Статтею 15 Цивільного кодексу України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

За змістом частини другої статті 51 Конституції України батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття.

Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Частиною першою статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Згідно зі статтями 150, 180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, матеріально утримувати дитину до повноліття.

Відповідно до положень статті 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Статтею 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, регламентовано, що кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для її фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку. Батьки несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до ч. 1 ст. 185 СК України, той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, чи хворобою, каліцтвом тощо). Частиною другою даної статті встановлено, що розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення.

В правовій позиці Верховного Суду України, висловленій 24 лютого 2016 р. у справі № 6-1296цс15, зазначено, що виходячи з аналізу ст.185 СК України додаткові витрати присуджуються на дитину за наявності в одного з батьків, з яким проживає дитина, додаткових витрат, викликаних особливими обставинами, зокрема необхідністю в розвитку дитини за наявності в неї здібностей, талантів, у зв`язку з її хронічною хворобою, лікуванням, каліцтвом тощо. Наявність таких витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про стягнення додаткових витрат. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів на аліменти, які отримуються одним з батьків на утримання дитини.

Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених Кодексом.

Таким чином, доведенню підлягає наявність у дитини здібностей, талантів, хронічної хвороби чи каліцтва, що є особливими обставинами і є підставою для стягнення з іншого із батьків додаткових витрат.

Отже, додаткові витрати не є додатковим стягненням коштів на утримання дитини. Аліменти необхідні, щоб забезпечити нормальні матеріальні умови для життя дитини. В окремих випадках за наявності особливих обставин, крім звичайних витрат на дитину, вимагаються додаткові.

Додатковими витратами позивач зазначає витрати на придбання дитячого дивана, письмового стола, люстри-бра-лампи, сумки-авоськи, книги про малювання, предметів для малювання, електричної зубної щітки та насадки для електричної зубної щітки, придбання ліків, однак суд вважає, що це не є додаткові витрати та вищевказані витрати повинні враховуватись судом при визначенні розміру аліментів на утримання неповнолітньої дитини.

Досліджуючи вимоги позивача в частині стягнення з відповідача в порядку ст. 185 СК України, додаткових витрат, судом першої інстанції вірно зазначено, що до особливих обставин, які викликають необхідність додаткових витрат на дитину закон відносить насамперед випадки, коли дитина є інвалідом, страждає на тяжку /хронічну/хворобу, є калікою. Такі особливі обставини будуть індивідуальними у кожному конкретному випадку. Розмір додаткових витрат на дитину повинен обґрунтовуватись відповідними належними медичними документами - висновками МСЕК, довідками медичних закладів та іншими документами, що підтверджують відповідний стан здоров`я дитини (хвороба, інвалідність, каліцтво), і свідчать про необхідність додаткових витрат на лікування (на придбання ліків, спеціальний медичний догляд, санаторно-курортне лікування тощо). Наявність таких особливих обставини підлягає доведенню особою, яка пред`явила такий позов.

В якості доказів позивачем надано рекомендації дитячого медичного центру ТОВ «КІНД» щодо корекції сенсорних здібностей, розвитку регуляторних функцій, поведінки дитини, різноманітні результати проходження дитиною аналізів, узд досліджень, сплату послуг стоматології Профидент, консультаційний висновок спеціаліста ТОВ «КІНД» від 02.04.2021 року, з якого вбачається, що дитина має емоційно-вольове порушення в рамках психічної поведінки дитячого віку, протоколи обстеження медичною компанією Нейрософт головного мозку дитини, зокрема із висновку нейропсихологічного обстеження дитини від 30.07.2020 року вбачається скарги матері на складності у дитини з математикою та швидкої втомлюваності, внаслідок чого дитині рекомендовано фізична підготовка у вигляді басейну, йоги, дотримання режиму дня, масаж, дозування навчальних та додаткових занять, відпочинок, обмеження користування комп`ютером, гаджетами та інше.

Надання позивачкою медичних документів не свідчить про те, що дитина потребує додаткових витрат на лікування, вищевказані документи, є неналежними доказами для підтвердження додаткових витрат, оскільки в консультативних висновках зазначено лише оцінка фізичного стану та розвитку дитини та загальні рекомендації щодо їх усунення, що можуть стосуватися будь-якої дитини у неповнолітньому віці, однак без детального обстеження дитини, суд не має можливості встановити наявність конкретного діагнозу, пов`язаного з тяжкою хронічною хворобою, діагноз якої мав би бути підтверджений висновком ВКК, виписками із історії хвороби дитини, витратами на спеціальний медичний догляд, довідками медичного закладу про вартість медичних послуг.

Тому судом першої інстанції, в частині вимог позивачки, які стосувалися понесених нею витрат на медичне обслуговування та лікування дитини, дійшов обґрунтованого висновку про відмову, оскільки такі витрати відповідно до положень ст.185 СК України не є додатковими витратами, а є основними витратами по утриманню дитини, які повинні покриватися частково за рахунок доходу позивачки та аліментів на утримання неповнолітньої дитини, які складають ј частину доходу відповідача, але не менш 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, які щомісячно сплачує відповідач.

Доказами, що підтверджують наявність особливих обставин, що спричинили додаткові витрати на дитину, можуть бути також документи, які свідчать, наприклад, про витрати на придбання спеціальних інструментів, призначених для розвитку здібностей дитини (наприклад, музичного інструменту або спортивного спорядження тощо), витрати на навчання дитини у платному навчальному закладі, на заняття у музичних, мистецьких або спортивних закладах.

Також, позивачкою у позові зазначено вартість майбутніх витрат на оплату корекційних занять загальною вартістю 20000 грн. та придбання ноутбука вартістю 20000 грн. з метою займатись дистанційно, однак колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо неможливості віднесення вказаних витрат до особливих (виняткових) в розумінні ст.185 СК України вищевказані обставини, оскільки рішення про відвідування доньки приватного медичного центру «КІНД» та проведення дороговартісних корекційних занять бос-терапія, бломберг-терапія, нейрокоррекция, на загальну вартість 20000 грн приймались позивачкою свідомо і самостійно, без урахування думки відповідача, без урахування матеріальних можливостей батьків.

Доводи позивача, пов`язані з орендою житлового приміщення, згідно якого позивач винаймає житло разом з дитиною, не пов`язані з додатковими витратами та не є додатковими витратами на дитину.

Аналізуючи зібрані по справі докази в їх сукупності, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що позовні вимоги про стягнення додаткових витрат на дитину в сумі 18939,57 гривень не знайшли свого підтвердження, оскільки позивачем не надано доказів того, що ці витрати викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо), що є підставою для відмови в їх задоволенні.

Крім того, апеляційний суд вважає за необхідне роз`яснити апелянту, що згідно частини першої статті 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим кодексом.

Відповідно до статті 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою.

Згідно зі статтею 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

За наведених обставин апеляційний суд вважає, що рішення суду першої інстанції є законним і обґрунтованим, ухваленим з дотриманням норм матеріального та процесуального права, в зв`язку з чим не підлягає до скасування, а апеляційна скарга не підлягає до задоволення, оскільки наведені в ній доводи правильність висновків суду не спростовують.

Відповідно до положень пункту 1 частини 6 статті 19 ЦПК України ця справа є малозначною, а тому рішення у ній не підлягає касаційному оскарженню (пункт 2 частини 3 статті 389 ЦПК України).

Суд апеляційної інстанції враховує положення практики Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи, висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справа «Гірвісаарі проти Фінляндії», п. 32).

Пункт 1ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burg and others v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no. 2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41).

Також, колегія суддів звертає увагу на те, що у зв`язку з недостатньою кількістю суддів (з 2013 року кількість суддів в цивільній палаті зменшилася з 48 до 16), щодо яких здійснюється автоматизований розподіл справ (без урахування тих суддів, які хворіють, перебувають у відрядженні, знаходяться у відпустці і т.п.) навантаження на суддів виходить за межі фізичних можливостей.

В пункті 1.6. Європейської хартії про статус суддів (Рада Європи, 1998 р.) з урахуванням положень статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, якою передбачено, що «кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом» зазначено, що на державу покладається обов`язок забезпечувати суддів - всіма засобами, необхідними для належного виконання їхніх завдань, і зокрема, для розгляду справ в межах розумного періоду часу.

У пункті 33, 35 Рекомендації CM/Rec (2010) 12 Комітету Міністрів Ради Європи державам - членам щодо суддів: незалежність, ефективність та обов`язки, ухваленою Комітетом Міністрів Ради Європи 17 листопада 2010 року, підкреслено, що кожна держава повинна виділяти судам достатньо ресурсів, приміщень та устаткування, щоб вони могли функціонувати відповідно до стандартів, викладених у ст.6 Конвенції, а також щоб судді могли ефективно працювати.

У судах має працювати достатня кількість суддів та кваліфікований допоміжний персонал.

Тому, незабезпечення належного функціонування судової системи через відсутність достатньої кількості суддів, у зв`язку з надмірним навантаженням, унеможливлює розгляд справ у строки, передбачені національним законодавством.

РЕЗОЛЮТИВНА ЧАСТИНА

Керуючись ст. ст. 374, 375, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Київського районного суду м. Одеси від 21.09.2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття, та касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий: О. В. Князюк

Судді: А. П. Заїкін

О.М. Таварткіладзе