Номер провадження: 22-ц/813/960/22
Головуючий у першій інстанції Свячена Ю.Б.
Доповідач Погорєлова С. О.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.09.2022 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Одеського апеляційного суду у складі:

головуючого судді: Погорєлової С.О.

суддів: Заїкіна А.П., Таварткіладзе О.М.

за участю секретаря: Дубрянської Н.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Комунального підприємства «Одесміськелектротранс» у справі за позовом ОСОБА_1 до Одеської міської ради, Комунального підприємства «Одеське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації об`єктів нерухомості» про визнання права власності, на заочне рішення Приморського районного суду м. Одеси, постановлене під головуванням судді Свяченої Ю.Б. 08 грудня 2006 року у м. Одеса, -

встановила:

У жовтні 2006 року ОСОБА_1 звернулася до Приморського районного суду м. Одеси з позовом до Одеської міської ради, КП «Одеське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації об`єктів нерухомості» про визнання права власності.

Заочним рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 08 грудня 2006 року позов ОСОБА_1 було задоволено.

Визнано право власності за ОСОБА_1 на житлову будівлю, загальна площа якої становить 75,0 кв.м., що розташована за адресою: АДРЕСА_1 та надати їй адресу: АДРЕСА_2 а.

Зазначено, що вказане рішення є підставою для реєстрації в КП «ОМБТІ та РОН» права власності на житлову будівлю загальна площа якої становить 75,0 кв.м., що розташована за адресою: АДРЕСА_2 за ОСОБА_1 .

В апеляційній скарзі представник КП «Одесміськелектротранс» просить рішення суду першої інстанції скасувати та закрити провадження у справі.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що незаконними діями ОСОБА_1 , які полягають у самовільному зайнятті земельної ділянки та самовільним зведенням додаткових будівель створюються перешкоди у користуванні прибудинковою територією будівлі, належної апелянту, чим порушуються права останнього.

Сторони про розгляд справи на 13 вересня 2022 року були сповіщені належним чином.

Заяв, клопоань від сторін по справі на адресу Одеського апеляційного суду не надходило.

Частиною 2 статті 372 ЦПК України передбачено, що неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Апеляційний суд, з метою дотримання строків розгляду справи, вважає можливим слухати справу за відсутності сторін, які своєчасно і належним чином повідомлені про час і місце розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши наведені у скарзі доводи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга представника КП «Одесміськелектротранс» підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.

Згідно ч.1 ст. 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення та ухвалення нового судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; неправильне застосування судом норм матеріального права; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи.

Як вбачається з матеріалів справи, звертаючись до суду із даними позовними вимогами, ОСОБА_1 посилалась на те, що вона побудувала будівлю, яка складається з двох поверхів, загальна площа якої становить 75 кв.м., що розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

При цьому, ОСОБА_1 зазначала, що у вказаній будівлі встановлено газопровід, каналізацію, водопостачання, електропостачання, але дозвільних документів на будівництво немає, договори з комунальними службами не підписані.

Згідно технічного висновку КП «ДЕЗ «Арнаутське» від 15 травня 2006 року, незважаючи на відсутність дозвільної документації та договорів з комунальними службами, порушень підключення до міських комунікацій не виявлено, є можливість збереження самовільної будівлі.

Згідно з актом КП «ДЕЗ «Арнаутське» від 30 червня 2006 року, комісією при виході на місце за адресою: АДРЕСА_1 , встановлено, що двоповерхова будівля загальною площею 75 кв.м. є самостійно збудованою та зроблена без порушень норм будівництва.

На підставі вказаних доказів, суд першої інстанції дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 , та визнання за останньою право власності на житлову будівлю, загальна площа якої становить 75,0 кв.м., що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , із наданням їй адреси: АДРЕСА_2 .

Однак, колегія суддів вважає вказаний висновок суду безпідставним, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦК України (у редакції, що діяла на час розгляду справи судом першої інстанції) житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без належного дозволу, чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил.

Отже, наявність хоча б однієї із трьох зазначених у частині першій статті 376 ЦК України ознак свідчить про те, що об`єкт нерухомості є самочинним.

Частиною 2 вказаної статті чітко передбачено, що особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього.

Однак, в окремих випадках ст. 376 ЦК України передбачає можливість визнання права власності на самочинно збудоване нерухоме майно в разі наявності обставин, передбачених частинами третьою, п`ятою цієї статті.

Відповідно до ч. 3 ст. 376 ЦК України, право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки у встановленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно.

При цьому, частиною 5 цієї статті визначено, що на вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудоване на ній, якщо це не порушує права інших осіб.

З вказаної правової норми вбачається, що право власності на самочинне будівництво може бути визнано за умови відведення для цієї мети в установленому порядку забудовнику земельної ділянки або якщо особа, яка здійснила таке будівництво, отримає в установленому порядку земельну ділянку розташовану під збудованим нерухомим об`єктом, такого цільового призначення, яке передбачає можливість будівництва на ній відповідного об`єкту, а також за умови відсутності заперечень з боку власника земельної ділянки (ч. 4 ст. 376 ЦК України) та відсутності порушення в результаті самочинної забудови прав інших осіб.

Позивач у спорах про визнання права власності на самочинно збудоване нерухоме майно повинен довести обставини, що складають фактичну підставу такого позову: наявність права позивача на земельну ділянку, на якій збудоване спірне майно; наявність самочинно збудованого майна; відповідність самочинно збудованого нерухомого майна будівельним нормам і правилам; наявність згоди власника земельної ділянки на будівництво нерухомого майна (у випадку, якщо земельна ділянка належить позивачу на праві користування).

У свою чергу, задоволення позову про визнання права власності на самочинно збудоване нерухоме майно повинно ґрунтуватися на підтвердженій відповідними доказами сукупності обставин: позивач має право власності або право користування земельної ділянки; власник земельної ділянки надав позивачу дозвіл на будівництво спірного нерухомого майна і не заперечує проти визнання права власності на самочинно збудоване на його земельній ділянці нерухоме майно; самочинно збудоване майно, що є предметом спору, відповідає будівельним нормам і правилам та придатне для експлуатації за призначенням; визнання права власності на самочинно збудоване нерухоме майно не порушує прав інших осіб.

Правова конструкція передбачена ст. 376 ЦК України є спеціальною нормою в регулюванні спірних правовідносин, оскільки унормовує відносини, що виникають у тих випадках, коли загальний порядок будівництва був порушений. То ж, при застосуванні статті 376 ЦК України, статті 331 та 392 цього Кодексу не застосовуються.

Як роз`яснено у п. 2 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 6 «Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва)» від 30 березня 2012 року, відповідно до статті 376 ЦК суди розглядають спори щодо самочинного будівництва, зокрема: - про визнання права власності на самочинно збудоване нерухоме майно власником земельної ділянки; - про визнання права власності на самочинно збудоване майно на земельній ділянці, що не була відведена особі, яка здійснила самочинне будівництво; - про відшкодування витрат на будівництво, здійснене на земельній ділянці, яку особі не було відведено; - про знесення самочинно збудованого нерухомого майна; - про зобов`язання особи, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, провести відповідну перебудову; - про стягнення витрат, пов`язаних із приведенням земельної ділянки до попереднього стану.

З наявних у матеріалах справи доказів вбачається, що приміщення за адресою: АДРЕСА_1 , знаходиться на балансі КП «Одесміськелектротранс» з 1963 року.

14 січня 1992 року між ОТТУ (колишня назва КП «ОМЕТ») та МП «Атлантик» було укладено договір підряду на капітальне будівництво та виконання ремонтно-будівельних робіт. Згідно п.1 вказаного Договору, «замовник» доручає, а «підрядник» приймає на себе зобов`язання по виконанню наступних робіт: капремонт приміщень лабораторії, поліклініки ОТТУ по Вознесенському пров, 23.

За виконання вказаних робіт за Договором, КП «Одесміськелектротранс» було сплачено 205 930 руб. згідно платіжної вимоги №1 від 13 січня 1992 року.

11 липня 2005 року на нежитлові приміщення за адресою: АДРЕСА_1 , було оформлено технічний паспорт №8мс-77-375, у якому зазначено, що будівля має дві поверхи.

На теперішній час, згідно Свідоцтва про право власності інд.№32331234 від 17 січня 2015 року, комплекс приміщень першого та другого поверхів, розташований за адресою: АДРЕСА_3 , загальною площею 691, 2 кв.м. належить на праві власності територіальної громади м. Одеси.

Крім того, вказаний комплекс приміщень включений до статутного фонду КП «Одесміськелектротранс» та знаходиться на балансі вказаного підприємства як об`єкт медико-санітарної частини підприємства, що складається із основної будівлі поліклініки та окремо розташованої двоповерхової будівлі лабораторії загальною площею 115, 1 кв.м.

Таким чином, враховуючи вищенаведене та те, що ОСОБА_1 самовільно побудувала додаткову будівлю на земельній ділянці, яка не належить їй на праві приватної власності, та не виділялась позивачу для будівництва, і визнання права власності на самочинне будівництво порушує права інших осіб - КП «Одесміськелектротранс», якому створюються перешкоди у користуванні прибудинковою територією, та який не надавав дозволу на будівництво, колегія суддів доходить до висновку, що у суду першої інстанції були відсутні правові підстави для задоволення позовних вимог.

Висновок та Акт КП «ДЕЗ «Арнаутське», на які посилається ОСОБА_1 у позовній заяві, не можуть бути належним доказом того, що самочинно збудоване майно, яке є предметом спору, відповідає будівельним нормам і правилам та придатне для експлуатації за призначенням, оскільки КП «ДЕЗ «Арнаутське» не є державним органом, уповноваженим на надання висновку про відповідність самочинного будівництва будівельним нормам і правилам.

Розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд першої інстанції неправильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, внаслідок чого ухвалив необґрунтоване судове рішення, у зв`язку із чим заочне рішення Приморського районного суду м. Одеси від 08 грудня 2006 року підлягає скасуванню із ухваленням нового судового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 .

Згідно положень статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові - на позивача.

У зв`язку із наведеним, колегія суддів доходить до висновку, що з ОСОБА_1 на користь КП «Одесміськелектротранс» підлягають стягненню судові витрати у справі в загальній сумі 2815,32 грн.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381, 382, 383, 384, 390 ЦПК України, колегія суддів, -

постановила:

Апеляційну скаргу Комунального підприємства «Одесміськелектротранс» задовольнити частково.

Заочне рішення Приморського районного суду м. Одеси від 08 грудня 2006 року скасувати.

Постановити нове судове рішення.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Одеської міської ради, Комунального підприємства «Одеське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації об`єктів нерухомості» про визнання права власності - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Комунального підприємства «Одесміськелектротранс» () судові витрати у справі в сумі 2815,32 гривень.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, та може бути оскаржена в касаційному порядку за правилами ст. 389 ЦПК України.

Повний текст судового рішення складений 30 вересня 2022 року.

Головуючий С.О. Погорєлова

Судді А.П. Заїкін

О.М. Таварткіладзе