печерський районний суд міста києва
26 вересня 2022 року Печерський районний суд міста Києва в складі:
головуючого судді - Бусик О.Л.
при секретарі судових засідань - Тищенко І.С.
учасники справи:
відповідач - ОСОБА_2
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження в залі суду в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Пістряк Максим Сергійович до ОСОБА_2 про стягнення суми боргу, інфляційних втрат та 3 % річних, -
У квітні 2021 року позивач, в інтересах якої діє адвокат Пістряк М.С., звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення суми боргу, інфляційних втрат та 3 % річних, в якому просила стягнути з відповідача борг за договором позики від 22 березня 2019 року в сумі 129 740 грн, інфляційні втрати в сумі 8 666,63 грн та 4 129,16 грн як 3% річних, всього - 145 535,79 грн; вирішити питання розподілу судових витрат.
Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 22 березня 2019 року позивач уклала з відповідачем договір позики, що був посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Магомедовою Н.Г. №1395, відповідно до умов якого вона передала ОСОБА_2 грошові кошти в сумі 129 740 грн, які відповідач повинен був повернути до 21 березня 2021 року в сумі 4760 доларів США, але не менше ніж 129 740 грн, згідно з установленим графіком, а саме: 3350 доларів США не пізніше 21 березня 2020 року; а інші кошти по 105 доларів США кожного місяця до 21 березня 2021 рок, а всього - 1260 доларів США.
Однак відповідач, кошти в установлений термін не повернув, внаслідок чого утворилась заборгованість в сумі 129 740 грн.
Відповідно до ст. 625 ЦК України позивач указувала на те, що внаслідок невиконання грошового зобов`язання відповідач за період з квітня 2020 року до лютого 2021 року повинен сплатити їй інфляційні втрати в сумі 8 666,63 грн та 4 129 грн як 3% річних за період з 22 березня 2020 року до 13 квітня 2021 року.
Крім того, позивач вказувала на те, що орієнтовний розрахунок понесених судових витрат складає 3 000 грн.
Посилаючись на викладене, позивач просила про задоволення позову.
Ухвалою судді Писанця В.А. від 23 липня 2021 року відкрито провадження у справі та постановлено розглядати справу за правилами загального позовного провадження.
Згідно з розпорядженням керівника апарату Печерського районного суду м. Києва від 16 листопада 2021 року у зв`язку зі смертю судді Писанця В.А., справу передано на повторний авторозподіл.
17 листопада 2021 року справу передано на розгляд судді Бусик О.Л.
Ухвалою судді від 21 липня 2022 року справу прийнято до свого провадження та постановлено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження.
Відповідач в судове засідання не з`явився, про день та час розгляду справи був повідомлений належним чином, правом на подання відзиву не скористався.
Представник позивача подав заяву про розгляд справи у його відсутності, позов просив задовольнити.
Згідно з частиною 1 статті 174 Цивільного процесуального кодексу України, при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом, що є правом учасників справи. У разі ненадання учасником розгляду заяви по суті справи у встановлений судом або законом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.
Відповідно до ст. 280 ЦПК України, суд вважає можливим ухвалити заочне рішення у справі на підставі наявних у ній доказів, оскільки відповідач, належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, не з`явився у судове засідання, про причини неявки не повідомив, не подав відзив і позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Суд, у порядку спрощеногопозовного провадження, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків.
Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Судом установлено, що 22 березня 2019 року сторони уклали договір позики, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Магомедовою Н.Г. та зареєстрований в реєстрі під №1395.
Відповідно до п. 1 цього договору ОСОБА_1 передала ОСОБА_2 у позику грошові кошти в сумі 129 740 грн.
Згідно з пунктом 3 договору ОСОБА_2 повинен повернути кошти, а ОСОБА_1 повинна прийняти грошові кошти до 21 березня 2021 року в сумі 4760 доларів США, але не менше ніж 129740 грн в такі терміни та в таких розмірах: 3500 доларів США - не пізніше 21 березня 2020 року та по 105 доларів США з 21 квітня 2020 року до 21 березня 2021 року кожний місяць, а всього - 1260 доларів США.
Пунктом 4 договору передбачено, що виплата повинна бути здійснена в м. Києві готівкою в національній валюті, гривні, за місцем проживання позикодавця.
Підтвердженням факту повного розрахунку за цим договором є заява позикодавця про справжність підпису, на якій засвідчується в нотаріальному порядку.
В строки, визначені умовами договору позики, ОСОБА_2 борг не повернув.
Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Частиною першою статті 1047 ЦК України передбачено, що договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми.
Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Відповідно до статей 526, 530, 610, частини першої статті 612 Цивільного кодексу України зобов`язання повинні виконуватись належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Відповідно до частини першої статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.
Статтею 625 ЦК України передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Статтею 192 ЦК України передбачено, що іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом.
Гривня має статус універсального платіжного засобу, який без обмежень приймається на всій території України, однак обіг іноземної валюти обумовлений вимогами спеціального законодавства України.
Такі випадки передбачені статтею 193, частиною четвертою статті 524 ЦК України, Законом України від 16 квітня 1991 року № 959-ХІІ «Про зовнішньоекономічну діяльність», Декретом Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 року № 15-93 «Про систему валютного регулювання і валютного контролю», Законом України від 23 вересня 1194 року№ 185/94-ВР «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті».
Гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України. Сторони, якими можуть бути як резиденти, так і нерезиденти - фізичні особи, які перебувають на території України, у разі укладення цивільно-правових угод, які виконуються на території України, можуть визначити в грошовому зобов`язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. Відсутня заборона на укладення цивільних правочинів, предметом яких є іноземна валюта, крім використання іноземної валюти на території України як засобу платежу або як застави, за винятком оплати в іноземній валюті за товари, роботи, послуги, а також оплати праці, на тимчасово окупованій території України. У разі отримання у позику іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачене законом чи договором, повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики), тобто таку ж суму коштів у іноземній валюті, яка отримана у позику.
Тому як укладення, так і виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті, зокрема позики, не суперечить чинному законодавству України.
У постанові від 16 січня 2019 року у справі № 373/2054/16-ц (провадження № 14-446цс18) Велика Палата Верховного Суду відступила від правового висновку Верховного Суду України, викладеного у постанові Верховного Суду України від 02 липня 2014 року в справі № 6-79цс14, а також у постанові Верховного Суду від 25 липня 2018 року в справі № 308/3824/16-ц.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 373/2054/16-ц (провадження № 14-446цс18) зроблено висновок, що у разі отримання у позику іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачене законом чи договором, повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики), тобто таку ж суму коштів у іноземній валюті, яка отримана у позику. Суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті, при цьому з огляду на положення частини першої статті 1046 ЦК України, а також частини першої статті 1049 ЦК України належним виконанням зобов`язання з боку позичальника є повернення коштів у строки, у розмірі та саме у тій валюті, яка визначена договором позики, а не в усіх випадках та безумовно в національній валюті України.
Ураховуючи те, що умовами договору передбачено його виконання в іноземній валюті, тому інфляційні втрати відповідно до ст. 625 ЦК України за цим договором не підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.
Згідно з ч. 1, 3 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.
В той же час, звертаючись до суду з позовом, позивач просила стягнути з відповідача кошти в сумі 129 740 грн, що є правом позивача, а тому суд вважає за доцільне стягнути з відповідача на користь позивача суму основного боргу в національній валюті в межах заявлених позовних вимог.
Разом з тим, звертаючись до суду з позовом про стягнення з відповідача 3 % річних позивач указувала, що оскільки відповідач не повернув позику в установлені договором строки, то відповідно до ст. 625 ЦК України він повинен сплатити суму боргу з урахуванням 3% річних за період з 22 березня 2020 року до 13 квітня 2021 року - в сумі 4129,16 грн.
Однак, як установлено судом, укладеним сторонами договором позики передбачено поступове повернення суми боргу не пізніше 21 березня 2020 року в сумі 3500 доларів США та решти суми - до 21 березня 2021 року.
Таким чином, наданий позивачем розрахунок щодо стягнення з відповідача трьох процентів річних не відповідає умовам укладеного сторонами договору та вимогам ст. 625 ЦК України, оскільки позивач вказує період розрахунку з березня 2020 року до квітня 13 квітня 2021 року, в той час, як повернення всієї суми боргу визначено договором не пізніше 21 березня 2021 року і саме з цієї дати наступає відповідальність відповідача, передбачена ст. 625 ЦК України.
Таким чином, 3 % річних розраховуються з урахуванням простроченої суми, визначеної у відповідній валюті, помноженої на кількість днів прострочення, які вираховуються з дня наступного за днем, передбаченим у договорі для його виконання до дня ухвалення рішення, помноженого на 3, поділеного на 100 та поділеного на 365 (днів у році).
Отже, період прострочення грошового зобов`язання слід розраховувати з 22 березня 2021 року до 13 квітня 2021 року в межах заявлених позовних вимог, а саме: 129 740 грн х 23 дні х 3%/100/365 = 245,26 грн.
За таких обставин, слід дійти висновку про часткове задоволення позову.
Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір пропорційно задоволеним позовним вимогам, а саме: в сумі 1299,78 грн, що становить приблизно 91,19 % від суми позову, що підлягає задоволенню.
Керуючись ст. ст.192, 193, 524, 526, 530, 545, 625, 1046-1047 ЦК України, ст. 12, 13, 19, 81, 141, 263-265, 267, 273, 280, 354, 355 ЦПК України, суд,
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення суми боргу, інфляційних втрат та 3 % річних - задовольнити частково.
Стягнути із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованість за договором позики в сумі 129740 (сто двадцять дев`ять тисяч сімсот сорок) гривень, 245 (двісті сорок п`ять) гривень 26 копійок як три проценти річних та судовий збір в сумі 1299,78 грн.
В іншій частині позову - відмовити.
Заочне рішення може бути переглянуте Печерським районним судом м. Києва за письмовою заявою відповідача.
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано відповідачем до Печерського районного суду м. Києва протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
Заочне рішення суду може бути оскаржено позивачем в апеляційному порядку до Київського апеляційного суду, шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Позивач - ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ).
Відповідач - ОСОБА_2 (адреса: АДРЕСА_2 , РНОКПП - НОМЕР_2 ).
Повний текст судового рішення складено 03 жовтня 2022 року.
Суддя О. Л. Бусик