У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 вересня 2022 року суддя Подільського районного суду м.Києва Захарчук С. С. , розглянувши заяву ОСОБА_1 про перегляд за нововиявленими обставинами рішення Подільського районного суду м. Києва від 27.10.2021 у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів,-

В С Т А Н О В И В :

19.09.2022 на адресу суду надійшла заява ОСОБА_1 про перегляд за нововиявленими обставинами рішення Подільського районного суду м. Києва від 27.10.2021 у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів.

Судом установлено, що 27.09.2022 було відкрито провадження за заявою ОСОБА_1 про перегляд за нововиявленими обставинами рішення Подільського районного суду м. Києва від 27.10.2021 у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів.

Заява, надіслана ОСОБА_1 на адресу суду 19.09.2022, подана з тим самим предметом та з однакових підстав, що й заява, відповідно до якої відкрито провадження.

Відповідно до ч. 9 ст. 10 ЦПК України якщо спірні відносини не врегульовані законом, суд застосовує закон, що регулює подібні за змістом відносини (аналогія закону), а за відсутності такого - суд виходить із загальних засад законодавства (аналогія права).

Згідно з висновками, викладеними у п. п. 77-82 Постанови Великої Палати Верховного Суду від 08.06.2022 у справі № 2-591/11 Велика Палата Верховного Суду нагадує, що інститут аналогії закону і аналогії права первісно був доктринально обґрунтований і застосовувався судами задовго до часткового відображення цього інституту в законодавстві.

Необхідність інституту аналогії (аналогії закону та аналогії права) випливає з того, що закон призначений для його застосування в невизначеному майбутньому, але законодавець, встановлюючи регулювання, не може охопити всі життєві ситуації, які можуть виникнути. Крім того, життя перебуває у постійному русі, змінюється і розвивається, внаслідок чого виникають нові життєві ситуації, які законодавець не міг передбачити під час ухвалення закону.

Суд застосовує аналогію закону і аналогію права тоді, коли на переконання суду певні відносини мають бути врегульовані, але законодавство такого регулювання не містить, внаслідок чого наявна прогалина в законодавчому регулюванні.

Зазначені висновки стосуються як матеріального, так і процесуального права. Велика Палата Верховного Суду неодноразово застосовувала аналогію у процесуальному праві, зокрема у постановах від 26 червня 2019 року у справі № 905/1956/15 (провадження № 12-62гс19, пункт 6.27), від 27 листопада 2019 року у справі № 629/847/15-к (провадження № 13-70кс19), від 16 червня 2020 року у справі № 922/4519/14 (провадження № 12-34гс20, пункт 6.19), від 13 січня 2021 року у справі № 0306/7567/12 (провадження № 13-73кс19, пункт 28), від 28 вересня 2021 року у справі № 761/45721/16-ц (провадження № 14-122цс20, пункт 105).

Саме застосування аналогії у процесуальному праві в певних випадках дає змогу ухвалити справедливе рішення. Наприклад, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 червня 2019 року у справі № 905/1956/15 (провадження № 12-62гс19, пункт 6.27) застосування аналогії дозволило замінити одного відповідача двома, що і забезпечило справедливість постанови.

Тому відсутність у процесуальних кодексах положень про процесуальну аналогію не є перешкодою для застосування такої аналогії.

Частиною 4 ст. 263 ЦПК України передбачено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У зв`язку з вищевикладеним, суд дійшов висновку про можливість застосування до даних правовідносин норм глави 2 розділу 3 ЦПК України.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 186 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо у провадженні цього чи іншого суду є справа зі спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав.

Виходячи з вищевикладеного та ураховуючи те, що у провадженні суду перебуває заява ОСОБА_1 про перегляд за нововиявленими обставинами рішення Подільського районного суду м. Києва від 27.10.2021 у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів, а надіслана на адресу суду 19.09.2022 заява ОСОБА_1 про перегляд зазначеного рішення за нововиявленими обставинами є аналогічною за сторонами, з тим самим предметом і з тих самих підстав, що і заява, яка перебуває в провадженні суду, тому суд, відповідно до ст. 186 ЦПК України, дійшов висновку про наявність правових підстав для відмови у відкритті провадження за заявою ОСОБА_1 від 19.09.2022.

Керуючись ст. 186, 261, 263, 353, 426, 427 ЦПК України, -

П О С Т А Н О В И В :

Відмовити ОСОБА_1 у відкритті провадження за його заявою про перегляд за нововиявленими обставинами рішення Подільського районного суду м. Києва від 27.10.2021 у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів.

Копію ухвали разом із заявою та всіма доданими до неї документами надіслати ОСОБА_1 .

Ухвалу може бути оскаржено безпосередньо до Київського апеляційного суду.

Апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції подається протягом п`ятнадцяти днів з дня складення судового рішення - 28.09.2022.

Ухвала суду набирає законної сили відповідно до ст. 261 ЦПК України.

СуддяСвітланан ЗАХАРЧУК