Справа № 305/374/20
П О С Т А Н О В А

Іменем України

19 вересня 2022 року м. Ужгород

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах Закарпатського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді: Собослой Г.Г.,

суддів: Готра Т.Ю., Фазикош Г.В.,

з участю секретаря: Жганич К.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» на рішення Рахівського районного суду від 09 вересня 2021 року у справі № 305/374/20 (Головуючий Ємчук В.Е.), -

В С Т А Н О В И Л А :

У березні 2020 року ТзОВ «Кредитні ініціативи» звернулося в суд із позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , а також неповнолітніх ОСОБА_1 та ОСОБА_4 , представником яких є ОСОБА_3 , третя особа Служба у справах дітей Рахівської районної державної адміністрації про примусове виселення з житлового приміщення та зняття з реєстраційного обліку.

Позовні вимоги мотивовано тим, що 17 лютого 2012 року між ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» та Товариством з обмеженою відповідальністю "Кредитні ініціативи" укладено договір про передачу прав за договорами забезпечення та договором відступлення прав вимоги, внаслідок чого відбулася зміна кредитора, а саме ТзОВ "Кредитні ініціативи» набуло статусу нового кредитора/стягувача за договором № 593 від 20.10.2006 року, позичальником якого є ОСОБА_1 .

Так, 20.10.2006 року ЗАТ "АК Промінвестбанк" та ОСОБА_1 уклали Кредитний договір № 593, відповідно до якого банк зобов`язується надати боржнику кредит у сумі 49 500,00 дол. США, а відповідач зобов`язується повернути наданий кредит і сплатити проценти за користування в сумі, строки та на умовах, що передбачені Кредитним договором.

Банк свої зобов`язання за Кредитним договором виконав в повному обсязі, надавши відповідачу ОСОБА_3 кредит у сумі 49 500,00 доларів США.

У якості забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором між кредитором та ОСОБА_1 та ОСОБА_2 укладено Іпотечний договір №593-594, відповідно до якого останні передали кредитору нерухоме майно, а саме: будинок з надвірними спорудами, загальною площею 477,63 кв.м, житловою площею 227,69 кв.м., який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

У порушення умов договору іпотеки, ОСОБА_3 свої зобов`язання належним чином не виконував, у результаті чого позивач прийняв рішення звернути стягнення на заставне майно в рахунок погашення боргу.

Рішенням апеляційного суду Закарпатської області від 05 квітня 2017 року позовні вимоги ТОВ "Кредитні ініціативи" до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки задоволено та звернуто стягнення на будинок з надвірними спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Після ухвалення рішення стало відомо, що в будинку, який є предметом іпотеки зареєстровані мешканці, включаючи малолітніх дітей, зокрема: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 . Малолітні (неповнолітні) ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 зареєстровані в зазначеному житловому приміщенні після укладення договору іпотеки, тобто передача в іпотеку відбулась раніше за реєстрацію в ній малолітніх осіб.

Відповідно до Інструкції з організації примусового виконання рішень, забороняється передавати на прилюдні торги об`єкти нерухомості із зареєстрованими неповнолітніми особами. Отже, подальша реєстрація ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , в будинку, що є предметом іпотеки, унеможливлює його реалізацію, внаслідок чого порушуються законні права та інтереси Іпотекодержателя.

Посилаючись на вищевикладене та на те, що заборгованість за договором досі залишається не виплаченою, а право користування спірним майном в малолітніх виникло після укладення договору іпотеки, позивач просив виселити ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 та зняти останніх з реєстраційного обліку в будинку, загальною площею 477,63 кв.м, житловою площею 227,69 кв.м., який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Рішенням Рахівського районного суду від 09 вересня 2021 року у задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю "Кредитні ініціативи" до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 як законного представника малолітніх ОСОБА_1 та ОСОБА_4 , ОСОБА_3 , третя особа: Служба у справах дітей Рахівської районної державної адміністрації про примусове виселення з житлового приміщення та зняття з реєстраційного обліку відмовлено.

Не погоджуючись із таким рішенням суду першої інстанції, ТзОВ «Кредитні ініціативи» подало апеляційну скаргу, в якій ставиться питання про скасування рішення як таке, що прийняте з порушенням норм процесуального та матеріального права, оскільки на момент передачі в іпотеку іпотечного майна, ОСОБА_3 та ОСОБА_2 були зареєстровані за іншою адресою: АДРЕСА_2 , а в іпотечному майні зареєструвалися вже після винесення рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки, а тому реєстрація в іпотечному будинку без згоди іпотекодержателя є незаконною. Неповнолітні ОСОБА_3 та ОСОБА_4 не мають права користування предметом іпотеки на момент укладення договору і були зареєстровані в такий будинок без відома банку уже після укладення договору іпотеки та рішення суду про звернення стягнення на предмет іпотеки. Крім того, власники іпотечного будинку ОСОБА_3 та ОСОБА_2 не є батьками неповнолітніх дітей, а дідусем та бабусею. Врховуючи, що права та інтереси малолітніх дітей не порушуються, то відсутні правові підстави для відмови у виселенні. Малолітні діти мають право на проживання за місцем проживання кожного з батьків, а тому їх житлові права не порушені.

Перевіривши матеріали справи, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню із наступних підстав.

Від начальника Служби у справах дітей Рахівської райдержадміністрації Кокіш О. попередньо надходила заява, у якому просить дану справу розглянути без участі представника служби у справах дітей, та зазначила, що позовні вимоги не підтримують.

Представник позивача та відповідачі у судове засідання суду апеляційної інстанції не з`явилися, про дату, час і місце розгляду справи були належним чином повідомлені, що стверджується довідками про доставку СМС повідомлення, що у відповідності до ч. 2 ст. 372 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи у її відсутності.

Встановлено, що між ПАТ "Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк" та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір № 593 від 20 жовтня 2006 року, згідно якого банк надав останньому кредит в сумі 49 500 доларів США, із зобов`язанням повернути ці кошти і проценти за користування ними в строк та на умовах, передбачених кредитним договором.

У забезпечення виконання зобов`язань позичальника за кредитним договором між позичальниками ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та позикодавцем ПАТ "Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк", було укладено іпотечний договір №593/594 від 24 жовтня 2006 року, відповідно до умов якого іпотекодавці ОСОБА_1 та ОСОБА_2 у випадку невиконання своїх зобов`язань за кредитним договором беруть на себе зобов`язання відповідати перед іпотекодержателем належним їм на праві власності нерухомим майном - житловим будинком з надвірними спорудами АДРЕСА_3 , який належав їм відповідно свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого на підставі рішення виконавчого комітету Ясінянської селищної ради від 21.10.2004 року №87. Право власності на об`єкт нерухомого майна зареєстроване в Рахівському бюро технічної інвентаризації 19.10.2006 року за №12213807.

17 грудня 2012 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "Кредитні ініціативи" та Публічним акціонерним товариством "Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк" було укладено договір відступлення прав вимоги та договір про передачу права за договорами забезпечення.

Рішенням Апеляційного суду Закарпатської області від 05 квітня 2017 року позовну заяву товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» задоволено. У рахунок погашення заборгованості в сумі 238 347 грн. 18 коп. за кредитним договором № 593 від 20 жовтня 2006 року, яка складається із 167 541 грн. 16 коп. заборгованості за кредитом, 54 858 грн. 20 коп. заборгованості по відсотках, 15 947 грн. 82 коп. пені за один рік, звернув стягнення на предмет іпотеки, а саме: будинок із надвірними спорудами АДРЕСА_1 (загальною площею 477,63 кв. м, житловою 227,69 кв. м) шляхом проведення прилюдних торгів за початковою ціною на підставі оцінки майна суб`єктом оціночної діяльності на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, але не менше суми 1 025 374 грн., указаної в іпотечному договорі № 593-594 від 24.10.2006 року.

Позивач 20 лютого 2020 року надіслав відповідачам, ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_3 лист № 402 з вимогою про добровільне виселення з будинку із надвірними спорудами АДРЕСА_1 з обов`язковим зняттям з реєстраційного обліку всіх мешканців житла протягом 30 днів з дня отримання даного повідомлення. Проте дана вимога залишена відповідачами без реагування, у зв`язку з чим Товариство з обмеженою відповідальністю "Кредитні ініціативи" звернулося до суду із зазначеним позовом, оскільки в будинку зареєстровані малолітні особи, що унеможливлює реалізацію зазначеного майна.

Згідно висновку Орган опіки та піклування Рахівської районної державної адміністрації, примусове виселення з житлового приміщення громадян ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 є недоцільним, оскільки зазначені громадяни проживають у цьому будинку, а їх виселення без забезпечення іншим житлом є грубим порушенням норм національного та міжнародного законодавства. Крім того, вказане майно було набуте цими громадянами не за рахунок коштів кредиту.

Конституцією України передбачено як захист права власності, так і захист права на житло.

У статті 41 Конституції України зазначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі.

Згідно з положеннями статті 47 Конституції України кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Згідно зі статтею 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, кожен має право на повагу до свого приватного та сімейного життя, до свого житла та кореспонденції. Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі "Кривіцька і Кривіцький проти України", в контексті вказаної Конвенції поняття "житло" не обмежується приміщенням, в якому проживає на законних підставах, або яке було у законному порядку встановлено, а залежить від фактичних обставин, а саме існування достатніх і тривалих зв`язків з конкретним місцем. Втрата житла будь-якою особою є крайньою формою втручання у права на житло.

Правове регулювання звернення стягнення на іпотечне майно передбачено главою 49 «Забезпечення виконання зобов`язання» ЦК України та Законом України «Про іпотеку».

За змістом частини першої статті 575 ЦК України та статті 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека як різновид застави, предметом якого є нерухоме майно, - це вид забезпечення виконання зобов`язання, згідно з яким іпотекодержатель має право у разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, передбаченому цим Законом.

У разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону (частина перша статті 33 Закону України «Про іпотеку»).

Відповідно до частини третьої статті 33 Закону України «Про іпотеку» звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі рішення суду здійснюється відповідно до статті 39 Закону України «Про іпотеку», згідно з частиною третьою якої, одночасно з рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки суд за заявою іпотекодержателя виносить рішення про виселення мешканців за наявності підстав, передбачених законом, якщо предметом іпотеки є житловий будинок або житлове приміщення.

Виселення з іпотечного майна проводиться у порядку, встановленому законом (частина перша статті 40 Закону України «Про іпотеку»).

При вирішенні питання щодо надання мешканцям житлового приміщення, з якого вони підлягають виселенню, важливо встановити факт придбання житла за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи.

Відповідно до частини другої статті 109 ЖК Української РСР громадянам, яких виселяють з жилих приміщень, одночасно надається інше постійне жиле приміщення, за винятком виселення громадян при зверненні стягнення на жилі приміщення, що були придбані ними за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення. Постійне жиле приміщення, що надається особі, яку виселяють, повинно бути зазначено в рішенні суду.

Отже, у частині другій статті 109 ЖК Української РСР встановлено загальне правило про неможливість виселення громадян без надання іншого жилого приміщення. Як виняток, допускається виселення громадян без надання іншого жилого приміщення при зверненні стягнення на жиле приміщення, що було придбане за рахунок кредиту, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення.

Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку про те, що під час ухвалення судового рішення про виселення мешканців на підставі частини другої статті 39 Закону України «Про іпотеку» підлягають застосуванню як положення статті 40 цього Закону, так і статті 109 ЖК Української РСР. Таким чином, особам, яких виселяють із жилого будинку (жилого приміщення), що є предметом іпотеки і придбаного не за рахунок кредиту, забезпеченого іпотекою цього житла, при зверненні стягнення на предмет іпотеки в судовому порядку одночасно надається інше постійне житло. При цьому, відповідно до положень частини другої статті 109 ЖК Української РСР постійне житло має бути визначено в рішенні суду.

Аналогічна правова позиція міститься у постанові Верховного суду від 06.03.2018 року у справі №303/1590/15-ц Такі ж правові висновки зробив Верховний Суд України у постановах від 18 березня 2015 року у справі N 6-39цс15, від 02 вересня 2015 року у справі N 6-1049цс15, від 30 вересня 2015 року у справі N 6-1892цс15, від 21 грудня 2016 року у справі N 6-1731цс16.

Враховуючи те, що житловий будинок з надвірними спорудами АДРЕСА_3 , було придбане ОСОБА_3 та ОСОБА_5 до укладення кредитного договору та договору іпотеки, а тобто придбане не за кредитні кошти, а тому суд першої інстанції дійшов правильного висновку, щодо відсутності підстав для виселення відповідачів.

Рішення суду є законне та обґрунтоване і підстав для його зміни чи скасування не має.

Доводи апеляційної скарги, судова колегія до уваги не приймає, так як вони не ґрунтуються на вимогах закону та фактичних обставинах справи і не спростовують висновки суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 374, 375, 381-384 ЦПК України, судова колегія,

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» залишити без задоволення.

Рішення Рахівського районного суду від 09 вересня 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складено - 26 вересня 2022 року.

Головуючий

Судді: