Єдиний унікальний номер судової справи: 482/1393/21
Номер провадження: 22-ц/812/810/22 Суддя-доповідач апеляційного суду: Крамаренко Т.В.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 вересня 2022 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Миколаївського апеляційного суду в складі:

головуючого - Крамаренко Т.В.,

суддів Бондаренко Т.З, Темнікової В.І.,

із секретарем судового засідання - Лівшенком О.С.,

без участі сторін, розглянувши в порядку спрощеного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи цивільну справу за апеляційною скаргою

ОСОБА_1 ,

подану в її інтересах адвокатом Богдановою - Пуфф Тетяною Дмитрівною

на додаткове рішення Новоодеського районного суду Миколаївської області від 18 серпня 2022 року, ухваленого під головуванням судді Сергієнка С.А. в приміщенні того ж суду о 13-37 год по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості,

в с т а н о в и л а:

У жовтні 2022 року ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості.

Рішенням Новоодеського районного суду Миколаївській області від 26 липня 2022 року задоволено позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості. З ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 стягнуто інфляційні втрати за період з 01.11.2018 року по 01.09.2021 року в розмірі 44770 грн. грн. 54 коп. та 3% річних за період з 18.10.2018 року по 18.10.2021 року в розмірі 20576 грн. 66 коп., всього 65347 грн. 20 коп. Вирішено питання про судовий збір.

29 липня 2022 року представником позивачки подано заяву про ухвалення додаткового рішення, в якій просила стягнути з відповідача на користь ОСОБА_1 витрати на правничу допомогу у розмірі 40 000 грн.

Додатковим рішенням Новоодеського районного суду Миколаївської області від 18 серпня 2022 з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 стягнуто 8000 грн. витрат на професійну правничу допомогу. У стягненні з відповідача іншої частини витрат на правничу допомогу - відмовлено.

Рішення суду мотивоване тим, що сума витрат на правову допомогу у розмірі 8000 грн, є розумною і співмірною зі складністю справи, яка розглядалася у порядку спрощеного позовного провадження, без явки представника позивача безпосередньо до суду та без участі представника позивача у судовому засіданні з розгляду справи по суті.

Не погодившись із додатковим рішенням суду, представник ОСОБА_1 адвокат Богданова - Пуфф Т.Д. подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просила частково скасувати додаткове рішення та стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати на правничу допомогу в розмірі 32 000 грн. в іншій частині рішення, - залишити без змін.

Апеляційна скарга мотивована тим, що адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги, до якого застосовуються загальні вимоги договірного права. Частинами 1, 2 ст.628 ЦПК України встановлено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Втручання суду у договірні відносини між адвокатом та його клієнтом у частині визначення розміру гонорару або зменшення розміру стягнення такого гонорару з відповідної сторони, на підставі положень частини п`ятої статті 137 ЦПК України, суперечить принципу свободи договору.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Крім того, 27 вересня 2022 року на адресу апеляційного суду від представника ОСОБА_1 - адвоката Богданової - Пуфф Т.Д. надійшло клопотання про відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу в Миколаївському апеляційному суді у розмірі 10 000 грн.

Заслухавши суддю - доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

За приписами частини 1 статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до частини 13 статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Відповідно до ч. 3 ст. 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ч. 1 ст. 2 ЦПК України).

Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч.1 ст. 4 ЦПК України).

Згідно зі ст. 5 ЦПК України суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. А у випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Зі змісту статті 367 ЦПК України вбачається, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до положень ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно із вимогами ч. 1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Таким вимогам закону рішення в повній мірі відповідає.

Так, суд правильно виходив з того, що положеннями ст. 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав і основоположних свобод 1950 року. Так, у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268).

У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Згідно з п. 4 ч.1 ст.1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Пунктом 9 зазначеної норми права встановлено, що представництво це вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.

Інші види правової допомоги це види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (п. 6 ч.1 ст. 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).

Відповідно до ст. 19 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» видами адвокатської діяльності, зокрема, є:

- надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави;

- складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру;

- представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення представництва на надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок його обчислення, зміни та умови повернення визначаються у договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховується складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час ( ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).

Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини.

Разом із тим, чинне цивільно-процесуальне законодавство визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу.

За змістом ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат:

- розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

- розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої ст. 137 ЦПК України суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідно до ч.3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Згідно з ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Аналіз зазначених норм права свідчить про те, що ЦПК України передбачено такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру, з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи.

Із запровадженням з 15 грудня 2017 року змін до ЦПК України законодавцем принципово по новому визначено роль суду у позовному провадженні, а саме: як арбітра, що надає оцінку тим доказам та доводам, що наводяться сторонами у справі, та не може діяти на користь будь-якої із сторін, що не відповідатиме основним принципам цивільного судочинства.

Відповідно до пунктів 1, 2, 4, 5, 6, 12 ч. 3 ст. 2 ЦПК України основними засадами (принципами) цивільного судочинства є, зокрема, верховенство права; повага до честі і гідності, рівність усіх учасників судового процесу перед законом та судом; змагальність сторін; диспозитивність; пропорційність; відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення.

Аналіз змісту статей 10-13 ЦПК України в узагальненому вигляді свідчить про те, що при вирішенні цивільного спору, у тому числі і при вирішенні питання щодо розподілу судових витрат, суд керується Конституцією України, законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, застосовує інші правові акти, враховує завдання цивільного судочинства, забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами, особливості предмета спору та ціну позову, складність справи, її значення для сторін та час, необхідний для розгляду справи, покладення доведення обставин, які мають значення для справи, саме сторонами, права яких є рівними, як і покладення саме на кожну сторону ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій та з урахуванням меж заявлених вимог та заперечень та обсягу поданих доказів.

При розгляді справи судом учасники справи викладають свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення, міркування щодо процесуальних питань у заявах та клопотаннях, а також запереченнях проти заяв і клопотань (ч.1 ст. 182 ЦПК України).

Тобто саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони.

Це підтверджується і ст. 81 та ст. 137 ЦПК України.

Так, відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Принцип змагальності знайшов своє втілення також у положеннях частин 5 та 6 ст. 137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявність підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності.

Зазначене відповідає правовому висновку, наведеному в постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц.

Відповідно до ч.4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

З матеріалів справи вбачається і таке встановлено судом, що у позовній заяві представник позивача вказувала, що орієнтовний розмір суми судових витрат, які позивач поніс і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи становить 20 000 грн., які включають витрати на сплату судового збору, поштові відправлення, витрати на правову допомогу, інше (а.с.2-10).

26 липня 2022 року представником позивача у заяві поданій перед розглядом справи по суті зазначала, що докази витрат на правову допомогу будуть надані у строк встановлений ч.8 ст. 141 ЦПК України.

Рішенням Новоодеського районного суду Миколаївській області від 26 липня 2022 року задоволено позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості. З ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 стягнуто інфляційні втрати за період з 01.11.2018 року по 01.09.2021 року в розмірі 44770 грн. грн. 54 коп. та 3% річних за період з 18.10.2018 року по 18.10.2021 року в розмірі 20576 грн. 66 коп., всього 65347 грн. 20 коп. Вирішено питання про судовий збір.

29 липня 2022 року представником позивачки подано заяву про ухвалення додаткового рішення в якій просила стягнути з відповідача на користь ОСОБА_1 витрати на правничу допомогу у розмірі 40 000 грн.

Так, в матеріалах справи наявний ордер на надання правничої правової допомоги ОСОБА_4 на представництво інтересів ОСОБА_1 в Новоодеському районному суді Миколаївської області, договір № 3 про надання правової допомоги від 04 вересня 2020 року укладений між адвокатом ОСОБА_4 та ОСОБА_1 , додаткова угода № 1-А від 18 жовтня 2021 року (а.с. 154-155, 159-167).

Відповідно до п.1.2. Договору про надання правової допомоги, адвокат зобов`язується надати правову допомогу в тому числі, за окремими дорученнями клієнта для забезпечення захисту прав, свобод і законних інтересів клієнта у будь-якому статусі: у цивільному, господарському, адміністративному та кримінальному провадженням.

Згідно п. 5.1.оплата послуг адвоката здійснюється клієнтом до 30 числа кожного місяця на рахунок вказаний в договорі в сумі 50 грн. в місяць за надання правової допомоги та юридичного супроводу або за вибором клієнта може бути сплачена одноразово.

Сума вказана в п.5.1. є гонораром адвоката та поверненню не підлягає. Фактичні витрати адвоката, пов`язані з наданням правової допомоги (транспортні розходи, відрядження, роздрукування та сканування матеріалів, інше) оплачуються додатково (п. 5.2,5.3 Договору).

Клієнт здійснює оплату послуг за даним договором шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок адвоката вказаний у додатках до даного договору (п.5.5. Договору).

Пунктом 1.2.додаткової угоди № 1-А від 18 жовтня 2021 року до договору про надання (правничої) правової допомоги 3№ від 04 вересня 2020 року встановлено, що сторонами визначена фіксована ціна (40 000 грн.) за надання правової допомоги по цивільній справі №482/1393/21 року за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості.

Отже, сторони узгодили порядок обчислення гонорару у фіксованому розмірі.

Згідно п.1.5 Додаткової угоди від 18 жовтня 2021 року до договору № 3 про надання правової допомоги, клієнт повинен здійснити оплату послуг Адвокату за даною Додатковою угодою шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок Адвоката до 01 липня 2022 року.

Судом першої інстанції заявлені позивачкою вимоги про стягнення понесених витрат на професійну правничу допомогу задоволено у сумі 8000 грн.

Від відповідача ОСОБА_2 на адресу Новоодеського районного суду Миколаївської області 22 серпня 2022 року надійшла заява, в якій останній просив відмовити у задоволенні заяви позивачки про ухвалення додаткового рішення щодо стягнення витрат на правничу допомогу, посилаючись на те, що розмір витрат на правничу допомогу є неспівмірним із складністю справи та виконаними адвокатом послугами, часом, витраченим адвокатом та виконаних робіт, є непропорційним до предмету спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, а крім того, ненадання доказів щодо обсягу наданих послуг та їх вартості (а.с.186-189).

При вирішенні питання щодо певних видів правничої допомоги адвоката Богданової - Пуфф Т.Д. судом враховано пов`язаність їх з розглядом справи, обґрунтованість та розумність визначення, а також те, що виходячи із конкретних обставин справи, адвокатом Богдановою - Пуфф Т.Д. було надано позивачу реальну правову допомогу, проведено роботу пов`язану зі складенням позовної заяви, підготовкою заяв у тому числі про забезпечення позову, клопотань.

Крім того, було враховано співмірність зі складністю справи, яка розглядалася у порядку спрощеного позовного провадження, без явки представника позивача безпосередньо до суду та без участі представника позивача у судовому засіданні з розгляду справи по суті.

Такі висновки суду відповідають обставинам справи з якими колегія суддів погоджується.

Крім того, слід зазначити, що п. 3.2 рішення Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009, передбачено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу - це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права.

Отже, з викладеного слідує, що до правової допомоги належать й консультації та роз`яснення з правових питань; складання заяв, скарг та інших документів правового характеру; представництво у судах тощо.

В пунктах 2.2.- 2.5 Договору про надання правової допомоги від 04 вересня 2020 року також зазначено, що адвокат приймає участь у підготовці процесуальних документів та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта. Адвокат має право складати підписувати та подавати будь-які документи процесуальні документи до судів будь якої спеціалізації, пред`являти позови, заяви, клопотання, подання відзиву на позов, заперечення, заявляти клопотання, приймати участь у судових засіданнях, апеляційного оскарження та ін.

З матеріалів справи убачається, що дії, пов`язані зі складенням позовної заяви від 18 жовтня 2021 року (а.с.2-10), підготовкою заяв у тому числі про забезпечення позову від 18 жовтня 2021 року (а.с.22-27), клопотань (а.с.65-67, 82-89, 115-116) відповідають умовам договору про надання правової допомоги.

За такого, усі види правничої допомоги, за понесення витрат на оплату яких стягнуто судом кошти з відповідача на користь позивачки, були пов`язані з даною справою, їх розмір є обґрунтованим та пропорційним до предмета спору та співмірний із складністю справи.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд всупереч вимог закону втрутився у договірні відносини між адвокатом та його клієнтом у частині визначення розміру гонорару не можуть бути прийняті до уваги, оскільки зменшуючи розмір витрат на правничу допомогу до 8000 грн. суд враховував обставини даної справи, а також правові позицій викладені в Постановах Верховного Суду, щодо визначення розміру та стягнення витрат на правничу допомогу.

Інші доводи в апеляційній скарзі зводяться до підстав заяви про ухвалення додаткового рішення про стягнення витрат на правничу допомогу та які були предметом дослідження в суді першої інстанції, яким суд надав відповідну правову оцінку з урахуванням всіх фактичних обставин справи, яка ґрунтується на вимогах чинного законодавства України, і з якою погоджується колегія суддів.

За таких обставин, доводи апеляційної скарги не спростовують обґрунтованих висновків суду, а тому апеляційна скарга на підставі ст. 375 ЦПК України підлягає залишенню без задоволення, а додаткове рішення суду, яке ухваленням з додержанням норм матеріального та процесуального права - залишенню без змін.

Що стосується вимог представника позивача адвоката Богданової - Пуфф Т.Д. про стягнення з ОСОБА_2 на користь позивачки витрат на правничу допомогу у розмірі 10 000 грн., заявлених під час апеляційного розгляду, то колегія виходить з наступного.

Згідно ст. 133 ЦПК України витрати на професійну правничу допомогу відносяться до витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до положень ч.2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, крім судового збору, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи те, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а відтак і не підлягає задоволенню заява представника позивачки адвоката Богданової - Пуфф Т.Д. про стягнення витрат на професійну правничу допомогу під час розгляду справи в апеляційній інстанції.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, колегія суддів

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану в її інтересах адвокатом Богдановою - Пуфф Тетяною Дмитрівною залишити без задоволення.

Додаткове рішення Новоодеського районного суду Миколаївської області від 18 серпня 2022 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення у випадках та з підстав, передбачених статтею 389 ЦПК України.

Головуючий Т.В. Крамаренко

Судді: Т.З. Бондаренко

В.І.Темнікова

Повний текст постанови складено 28 вересня 2022 року.