Справа №938/249/22
Провадження № 2/938/117/22
29 вересня 2022 року селище Верховина
Верховинський районний суд Івано-Франківської області в складі:
головуючого судді Чекан Н.М.
за участю: секретаря судового засідання Івасюк Г.Ю.
представника третьої особи, що не заявляє самостійних вимог, - ОСОБА_2 ,
розглянувши у порядку загального позовного провадження матеріали справи за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа, що не заявляє самостійних вимог, - виконавчий комітет Білоберізької сільської ради (орган опіки та піклування) про залишення проживати неповнолітніх дітей із матір`ю, -
На розгляд Верховинського районного суду поступила позовна заява від ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про розірвання шлюбу, залишення прізвища « ОСОБА_4 », про залишення проживати неповнолітніх дітей із матір`ю та про стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей.
Ухвалою суду від 02.06.2022 року роз`єднано позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про розірвання шлюбу, залишення прізвища « ОСОБА_4 », залишення проживати дітей з матір`ю, про стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей у самостійні провадження.
Ухвалою суду від 23.06.2022 року дана позовна заяваприйнята до провадження та призначена до розгляду в порядку загального позовного провадження, а також залучено виконавчий комітет Білоберізької сільської ради (орган опіки та піклування) до даної справи, як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору.
В обґрунтування позову позивач зазначає, що19.08.2022 року між сторонами укладено шлюб. Під час перебування в шлюбі народився син: син, ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1 , та дочка ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Після розірвання шлюбу позивач бажає, щоб діти залишилися проживати разом з нею. Спільне життя з відповідачем не склалося через різні погляди на сімейне життя та обов`язки. На підставі цього сімейні стосунки між ними погіршилися, що призвело до постійних сварок, конфліктів. З 2017 року шлюбні відносини фактично припинені, з відповідачем проживають окремо. Відповідач добровільно не надає допомоги на утримання дітей, просить неповнолітнього сина та дочку залишити проживати з нею.
Ухвалою суду від 18.08.2022 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду.
Позивач ОСОБА_1 у судове засідання з`явилася, 18.08.2022 року подала до суду заяву про те, що вона не заперечує щодо заочного рішення.
Відповідач у судове засідання не з`явився, про день, місце і час розгляду справи повідомлений двічі належним чином шляхом опублікування оголошення на офіційному сайті судової влади України (а.с. 49, 56), а також шляхом отримання судової повістки (а.с. 55), про причини неявки суд не повідомив, відзив не подав.
Згідно з інформацією ІНФОРМАЦІЯ_3 від 12.07.2022 року №1330 ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , до Збройних Сил України не призивався (а.с.24).
Як вбачається зі ч.1 ст.223 ЦПК України, неявка в судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті.
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Відповідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).
У ст. 281 ЦПК України передбачено, що про заочний розгляд справи суд постановляє ухвалу. Розгляд справи і ухвалення рішення проводяться за правилами загального чи спрощеного позовного провадження з особливостями, встановленими цією главою.
Ухвалою суду від 29.09.2022 року постановлено проведення заочного розгляду цієї справи.
За таких обставин суд вирішує справу на підставі наявних у матеріалах справи доказів.
Позивач у судовому засіданні пояснила, що вона була одружена з відповідачем, у шлюбі з яким народилося двоє дітей, син ОСОБА_7 , 2008 року народження, та дочка ОСОБА_8 , 2014 року народження. На даний час шлюб з відповідачем уже розірвано. Позивач просить залишити її неповнолітніх дітей з нею, оскільки відповідач зараз проживає за кордоном, як їй відомо в Польщі. Востаннє за кордон виїхав у січні 2022 року, востаннє телефонував до дітей 01.09.2022 року.
Представник третьої особи, що не заявляє самостійних вимог, - органу опіки і піклування/ виконкому Білоберізької сільської ради в судовому засіданні пояснив, що цього року на засіданні виконавчого комітету сільської ради розглянуто заяву ОСОБА_1 про залишення проживати її 2-х неповнолітніх дітей з нею. У ході розгляду цієї заяви встановлено, що заявник проживає з своїми дітьми в с.Устеріки в окремому будинку, умови проживання хороші, діти гарно відносяться до матері, виявляють бажання проживати з нею. Мати працює медсестрою Устеріківської гімназії. Враховуючи вказане, орган опіки і піклування затвердив висновок про доцільність проживання неповнолітніх дітей з матір`ю.
Відповідно до ч. 3 ст. 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.
Згідно зі ч. 7 ст. 7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
У п.п. 1, 2 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20.111989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27.01.1991 року, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.
За правилами ст. 9 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року держави - учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.
Відповідно до ст. 18 Конвенції про права дитини батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.
У ст. 11 Закону України "Про охорону дитинства" передбачено, що сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.
Згідно зі ст. 141 СК України, мати, батько мають рівні правата обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою.
Мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом (ст. 153 СК України).
У ст. 160 СК України закріплено, що місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою.
Відповідно до ч. 1 ст. 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом.
Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітніх дітей беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.
До таких обставин можна віднести: особисті якості батьків; відносини, які існують між кожним з батьків і дитиною, можливість створення дитині умов для виховання і розвитку.
Відповідно до ч.ч.1,2 ст. 171 СК України дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сім`ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім`ї. Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками спору, зокрема, щодо її місця проживання.
Таким чином, з досягненням віку десяти років у дитини з`являється право не тільки бути вислуханою і почутою, але й право брати активну участь у вирішенні своєї долі, зокрема, у визначенні місця проживання.
Аналогічні положення закріплені у ст. 12 Конвенції про права дитини, згідно з якою держави-учасниці забезпечують дитині, здатній сформулювати власні погляди, право вільно висловлювати ці погляди з усіх питань, що торкаються дитини, причому поглядам дитини приділяється належна увага згідно з її віком і зрілістю.
Відповідно до статті 6 Європейської конвенції про здійснення прав дітей (дата підписання - 25.01.1996 року, дата набрання чинності для України - 01.04.2007 року) під час розгляду справи, що стосується дитини, перед прийняттям рішення судовий орган надає можливість дитині висловлювати її думки і приділяє їм належну увагу.
З цією метою дитині, зокрема, надається можливість бути заслуханою в ході будь-якого судового чи адміністративного розгляду, що торкається дитини, безпосередньо або через представника чи відповідний орган у порядку, передбаченому процесуальними нормами національного законодавства. Закріплення цього права підкреслює, що дитина є особистістю, з думкою якої потрібно рахуватись, особливо при вирішенні питань, які безпосередньо її стосуються.
Вирішуючи спір між сторонами по справі в частині визначення місця проживання малолітньої дитини, суд враховує практику Європейського суду з приводу виниклих між сторонами правовідносин.
Ухвалюючи рішення в справі "М. С. проти України" від 11.07.2017 року (заява N 2091/13), Європейський суд з прав людини наголосив, що в таких справах основне значення має вирішення питання про те, що найкраще відповідає інтересам дитини. На сьогодні існує широкий консенсус, у тому числі в міжнародному праві, на підтримку ідеї про те, що у всіх рішеннях, що стосуються дітей, їх найкращі інтереси повинні мати першочергове значення.
При цьому Європейський суд з прав людини зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним.
Найкращі інтереси дитини можуть, залежно від їх характеру та серйозності, перевищувати інтереси батьків.
Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
У постанові Верховного Суду від 18.08.2021 р. у справі N 303/3102/19 зроблено висновок про те, що бажання дитини, яка досягла 10-річного віку, та її думка має бути заслухана і враховуватися судами під час вирішення питання про визначення її місця проживання.
Враховуючи вищевказане, суд у судовому засіданні в присутності вчителя соціального педагога та практичного психолога Устеріківської гімназії та представника органу опіки та піклування/ виконавчого комітету Білоберізької сільської ради Гавучак Н.І. з`ясував думку ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про визначення його місця проживання. Зокрема, Станіслав суду повідомив, що він, ІНФОРМАЦІЯ_1 , навчається в Устеріківській гімназії, проживає в с.Устеріки з мамою ОСОБА_9 та сестрою ОСОБА_8 , 2014 року народження. Тато з ними не проживає. Він, тобто ОСОБА_7 , любить маму і тата. Тато називається ОСОБА_3 . Його бачив ввостаннє зимою 2021 року, який приходив до них додому. Востаннє з татом спілкувався по телефону 01.09.2022 року. Бажає залишитися проживати з мамою, бо він для неї є опорою.
Судом по даній справі не з`ясовувалася думка малолітьої ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , щодо її місця проживання, оскільки, на думку суду, вона не є спроможною з урахуванням її вікових особливостей, емоційного стану, індивідуально-психологічних властивостей, рівня розумового розвитку та умов мікросоціального середовища (залежність від впливу батьків та інших дорослих на його поведінку) усвідомити реальний зміст власних дій.
Суд, повно та всебічно з`ясувавши обставини, на які позивач посилається як на підставу своїх вимог, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, прийшов до висновку про задоволення позовних вимог з таких підстав.
Зокрема, судом встановлено, що 19.06.2008 року між позивачем та відповідачем зареєстровано шлюб (а.с.4).
Зі відоцтва про народження серія НОМЕР_1 , виданого 04.12.2008 року , вбачається, що ОСОБА_5 народився ІНФОРМАЦІЯ_5 . Його батьками є ОСОБА_1 та ОСОБА_3 (а.с.6).
Також свідоцтвом про народження серія НОМЕР_2 , виданого 25.04.2014 року, підтверджується, що ОСОБА_6 народилася ІНФОРМАЦІЯ_6 . Її батьками є ОСОБА_1 та ОСОБА_3 (а.с.5).
Відповідно до довідки про склад сім`ї Устеріківського старостинського округу Білоберізької сільської ради №2-11/127 від 21.06.2022 року, до складу сім`ї ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , зареєстрованої за адресою: с. Устеріки Верховинського району Івано-Франківської області входять: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , - син, учень 8 класу Устеріківської гімназії та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , - дочка, учениця 3 класу Устеріківської гімназії (а.с.13).
Згідно з актом обстеження умов проживання сім`ї ОСОБА_1 в с. Устеріки Верховинського району Івано-Франківської області, житло розміщене на 1 поверсі 1 поверхового будинку, складається з 4 кімнат, житлова площа 33 кв.м, загальна площа 54 кв.м. Умови проживання хороші, меблями забезпечено. Для виховання та розвитку дітей створені такі умови: в помешканні облаштовано місце для навчальних занять дітей та проведення дозвілля. За адресою проживають ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , мати, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , син, ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , дочка, стосунки, традиції сім ї хороші (а.с. 14).
Із висновку органу опіки та піклування щодо визначення місця проживання неповнолітніх дітей ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , разом з матірю ОСОБА_1 , затвердженого рішенням виконавчого комітету Білоберізької сільської ради №70 від 11.07.2022 року, вбачається, що зважаючи, що діти проживають з матір`ю з часу народження, вона піклується про їх здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток, створює належні житлово-побутові умови проживання, гарні взаємовідносини і повне порозуміння дітей з мамою, значну прихильність до неї дітей та їх бажання залишитися з нею, орган опіки та піклування Білоберізької сільської ради вважає за доцільне визначити місце проживання неповнолітніх дітей ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з матірю ОСОБА_1 за її адресою проживання: с. Устеріки Верховинського району Івано-Франківської області (а.с. 30 32).
З таким висновком погоджується і суд, оскільки він відповідає інтересам неповнолітніх дітей.
Судові витрати за клопотанням позивача покладаються на неї (а.с.46).
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 104, 105, 110, 112, 113, 157,160,161 Сімейного кодексу України, ст.ст. 141, 258, 259, 263, 265, 268 Цивільного процесуального кодексу України, -
Неповнолітніх дітей ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , залишити проживати з матір`ю ОСОБА_1 за місцем її проживання за адресою: с.Устеріки Верховинського району Івано-Франківської області.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Івано-Франківського апеляційного суду через Верховинський районний суд.
Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданною протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Найменування або ім`я сторін, інших учасників справи, їх місце знаходження або місце проживання:
ОСОБА_1 реєстраційний номер облікової картки платника податку НОМЕР_3 , с. Устеріки Верховинського району Івано-Франківської області;
ОСОБА_3 - реєстраційний номер облікової картки платника податку НОМЕР_4 , АДРЕСА_1 ;
Суддя Наталія ЧЕКАН