Справа № 489/5564/20
Провадження №2/489/125/22
ЗАОЧНЕ Р І Ш Е Н Н Я
22 вересня 2022 року м. Миколаїв
Ленінський районний суд міста Миколаєва у складі:
головуючого судді Рум`янцевої Н.О.,
із секретарем судових засідань Назаровою С.Д,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Ленінського районного суду м.Миколаєва в порядку спрощеного позовного провадження із повідомленням сторін цивільну справу за позовом Акціонерного товариства «Кредобанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості кредитним договором
Ухвалою суду від 04.12.2020, позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено справу до підготовчого судового засідання в порядку загального позовного провадження.
Ухвалою суду від 09.04.2021, витребувано докази.
Ухвалою суду від 09.04.2021, закрито підготовче судове засідання та призначено справу до судового розгляду по суті.
Ухвалою суду від 03.12.2021, клопотання представника позивача про проведення судового засідання в режимі відео конференції задоволено.
Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів.
Разом з позовною заявою від представника позивача надійшла заява про розгляд справи за відсутності представника позивача. На задоволення позовних вимог наполягає. Проти винесення заочного рішення не заперечує. Аналогічну заяву представник позивача подав 19.09.2022.
Відповідачка у судове засідання не з`явилася по невідомим суду причинам. Про дату, час та місце судового розгляду була повідомлена належним чином. Причини неявки суду не повідомила. При цьому її представник, адвокат Мотельчук Ю.О. належним чином була повідомлена про дату, час та місце судового розгляду. Правом на подання відзиву позивачка не скористалась.
Згідно ч.1 ст.280 ЦПК України у разі не подання відзиву на позовну заяву, неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Передбачених ч. 2 ст. 223 ЦПК України підстав для відкладення розгляду справи судом не встановлено, судом прийнято рішення про розгляд справи за відсутності сторін, на підставі доказів, поданих разом із матеріалами позову з ухваленням заочного рішення відповідно до ст. ст. 280-283 ЦПК України.
Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, у відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України, є дата складання повного судового рішення.
Згідно вимог ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
З`ясувавши обставини та дослідивши надані докази, суд приходить до висновку, що встановлені наступні факти та відповідні правовідносини.
31 жовтня 2016 року між Публічним акціонерним товариством «Кредобанк» назву якого змінено на Акціонерне товариство «Кредобанк», (далі - позивач) та ОСОБА_1 (далі відповідач) було укладено Кредитний договір № 4645/2016, згідно з яким відповідачу було надано кредит у сумі 575577,12 (п`ятсот сімдесят п`ять тисяч п`ятсот сімдесят сім гривень 12 копійок) гривень 12 копійок, що підтверджується меморіальними ордерами №454253561, №54254295 від 31 жовтня 2016 року та випискою руху коштів по рахунку з 31.10.2016 по 19.08.2020.
Згідно п. 2.4 Кредитного договору, кредит видається на умовах забезпеченості, поворотності, строковості, платності та цільового характеру використання.
Пунктом 3.2 Кредитного договору, передбачено, що за користування кредитом встановлюється змінювана процентна ставка на умовах визначених цим розділом.
На момент укладення договору сторонами обумовлено значення змінюваної процентної ставки на перший період дії ставки, надалі первинна процентна ставка в розмірі 16,99% річних; починаючи з другого та всіх наступних періодів дії ставки проценти за користування кредитом оплачуються згідно встановленого для цих періодів значення змінюваної процентної ставки (п. 3.3 Кредитного договору).
Згідно п. 3.5 Кредитного договору, змінювана процента ставка на другий та наступні періоди дії ставки визначається наступним чином: змінювана процентна ставка=базова ставка+3,9 % (маржа).
Відповідно до п. 4.1 Кредитного договору, позичальник зобов`язується повернути банку кредит у повному обсязі в порядку і терміни, передбачені цим договором (п. 2.1, 4.10 та/або додатками до нього).
Пунктом 4.9 Кредитного договору визначено, що банк у випадках, передбачених п. 2.10 цього договору вправі вимагати дострокового повернення кредиту, процентів, комісій та інших належних до сплати платежів за цим договором, про що письмово повідомляє позичальника.
Згідно п. 5.1 Кредитного договору, за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань за цим договором, позичальник, крім відшкодування збитків, сплачує пеню в розмірі подвійної діючої по договору процентної ставки, але не менше 10 грн. за кожен день прострочення.
31 жовтня 2016 року між Публічним акціонерним товариством «Кредобанк» (далі заставодержатель) та ОСОБА_1 (далі заставодавець) укладено Договір застави, відповідно до якого договір застави забезпечує виконання зобов`язань заставодавця та вимог заставодержателя, які виникають з Кредитного договору № 4546/2016 від 31.10.2016, укладеного між заставодавцем та заставодержателем, а також усіх додаткових договорів до нього, які можуть бути укладені у майбутньому, стосовно повернення отриманої суми кредиту, несплачених процентів, комісій, штрафів, пень та інших видів неустойки у повному обсязі.
Згідно п. 1.2 Договору застави, предметом застави є рухоме майно, а саме: автомобіль марки Suzuki модель Grand Vitara, 2016 року випуску, № кузова НОМЕР_3 , коричневого кольору, державний номер НОМЕР_1 , вартістю 622000,00 грн.
Відповідно до п. 1.3 Договору застави, заставна вартість предмета застави визначається сторонами у сумі 497600,00 грн.
Позичальник своїх зобов`язань за кредитним договором належним чином не виконує, у зв`язку з чим утворилася заборгованість, яка станом на 12.08.2020 становить 482048,87 грн.
07 травня 2020 року приватним виконавцем Баришніковим А.Д. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 62024840 з виконання виконавчого напису приватного нотаріуса Львівського міського нотаріального округу Барбуляк Х.М. від 17.03.2020 зареєстрованого в реєстрі за № 7705.
05 червня 2020 року приватним виконавцем Баришніковим А.Д. винесено постанову про зупинення вчинення виконавчих дій на підставі ухвали Ленінського районного суду м. Миколаєва від 29.05.2020 про зупинення стягнення за виконавчим написом вчиненим приватним виконавцем Львівського міського нотаріального округу Барбуляк Х.М. за № 770 від 17.03.2020 по цивільній справі № 489/2315/20.
Рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва від 07.04.2021, визнано таким, що не підлягає виконанню, виконавчий напис, вчинений 17.03.2020 приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Барбуляк Христиною Миколаївною, зареєстрований в реєстрі за №770, яким звернуто стягнення на транспортний засіб «SUZUKI GRAND VITARA», 2016 року випуску, шасі НОМЕР_3 , коричневого кольору, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_1 , в рахунок задоволення вимог акціонерного товариства «Кредобанк»» за період з 16.03.2019 року по 16.03.2020 року включно, у загальному розмірі 470771 (чотириста сімдесят тисяч сімсот сімдесят одна) гривня 06 копійок.

Постановою Миколаївського апеляційного суду від 26.05.2021, рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 07 квітня 2021 року змінено, виклавши мотивувальну частину в редакції цієї постанови.

Рішення суду набрало законної сили 26.05.2021.

Представник позивача зазначає, що позичальник своїх зобов`язань за кредитним договором належним чином не виконує. В результаті порушення умов кредитного договору № 4645/2016 від 31.10.2016, станом на 12 серпня 2020 року, загальна сума заборгованості за кредитним договором становить 482048,87 грн., яка складається з: 431462,95 грн. сума заборгованості за тілом кредиту, 34960,57 грн. заборгованості за відсотками, 13625,35 грн. заборгованості за пенею, 2000,00 грн. понесені банком судові витрати.

Згідно довідки АТ «Кредобанк», станом на 11.03.2021, ОСОБА_1 має заборгованість за кредитним договором № 4645/2016 від 31.10.2016 у розмірі 256 247,04 грн., а також пені по кредиту, сума якої визначається на день її сплати (а.с 61).

Як вбачається з квитанцій, долучених до матеріалів справи, ОСОБА_1 сплачувалася заборгованість за кредитним договором № 4645/2016 від 31.10.2016, за період з 07.09.2020 по 23.02.2021, у загальному розмірі 166 600,00 грн. (а.с. 64-72).

Як вбачається з довідки щодо руху коштів по рахунку ОСОБА_1 , за період з 31.10.2016 по 01.03.2021, та розрахунку заборгованості за договором кредиту № 4645/2016 від 31.10.2016, всього використано відповідачкою коштів у розмірі 575577,12 грн., повернуто грошові кошти у розмірі 319330,08 грн., загальна заборгованість становить 256247,04 грн.

Таким чином, зважаючи на невиконання відповідачкою зобов`язання стосовно умов повернення кредиту, позивач вправі вимагати стягнення з відповідача заборгованість по кредиту, заборгованість за відсотками, пеню за невиконання умов договору.

Станом на дату подання позовної заяви до суду заборгованість за кредитним договором відповідачкою не погашена.

Статтею 629 ЦК України встановлено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), тобто ухиляючись від сплати заборгованості за кредитом, відповідач порушує зобов`язання за даним Договором.

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання, або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (cт. 612 ЦК України).

Відповідно до ч. 2 ст. 615 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання.

Згідно із ч. 1 ст. 1054 Цивільного кодексу України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

За приписами статті 525 цього Кодексу, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

У відповідності з ч. 1 ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу.

Частиною 1 ст. 527 Цивільного кодексу України визначено, що боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту.

За змістом ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно із п. 3 ч. 1 ст. 611 Цивільного кодексу України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Положеннями ч. 1 ст. 549 цього Кодексу встановлено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Відповідно до ч. 1 ст. 598 ЦК України, зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Статтею 599 ЦК України визначено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

ПАТ «Кредобанк» грошові зобов`язання передбачені Кредитним договором № 4645/2016 від 31.10.2016 перед ОСОБА_1 виконав в повному обсязі, що підтверджується меморіальними ордерами №54253561, №54254295, № 54254327 від 31 жовтня 2016 року та випискою руху коштів по рахунку з 31.10.2016 по 19.08.2020 (а.с. 8-13).

Проте, з довідки щодо руху коштів по рахунку ОСОБА_1 , за період з 31.10.2016 по 01.03.2021, та розрахунку заборгованості за договором кредиту № 4645/2016 від 31.10.2016, вбачається, що всього використано відповідачкою коштів у розмірі 575577,12 грн., повернуто грошові кошти у розмірі 319330,08 грн., загальна заборгованість становить 256247,04 грн.

Розрахунком заборгованості за кредитним договором підтверджено факт порушення відповідачем умов кредитного договору та не виконання зобов`язань, що випливають з нього на загальну суму 256247,04 грн. Заборгованості за відсотками та пенею не має.

Суд не погоджується із вимогою позивача про стягнення витрат на вчинення виконавчого напису розмірі 2000грн., оскільки вчинений виконавчий напис визнано таким, що не підлягає виконанню, окрім того чинним законодавством України не передбачено стягнення витрат на вчинення виконавчого напису, оскільки вони не входять до складу судових витрат.

Приймаючи до уваги порушення відповідачами зобов`язань за кредитним договором, позов підлягає частковому задоволенню.

Щодо позовних вимог про стягнення з відповідачки на користь позивача витрати на правову допомогу у розмірі 48204,887 грн., суд приходить до наступного.

Положеннями ст.59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. У випадках, передбачених законом, ця допомога надається безоплатно. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Згідно з ч.2 ст.137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд, відповідно до ч.3 ст.141 ЦПК України, враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Відповідно до ч.ч.3,4 ст.137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Частиною 5 ст.137 ЦПК України встановлено, що у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Згідно з ч.6 ст.137 ЦПК України обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

При стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (ст.6 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність) або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного до договору (статті 12,46,56 ЦПК України). Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Зазначені критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.

Відповідно до ч.4 ст.263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі №826/1216/16 (провадження №11-562ас18) зазначено, що «склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг тощо), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат».

У постанові Верховного Суду від 30 вересня 2020 року у справі №379/1418/18 (провадження №61-9124св20) вказано, що «склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та інше), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Отже, якщо стороною буде документально доведено, що нею понесено витрати на правову допомогу, а саме: надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення».

Отже, суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою.

Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи зокрема на складність справи, витрачений адвокатом час.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Аналогічний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 02 липня 2020 року в справі № 362/3912/18 (провадження №61-15005св19).

Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрати на підставі ст.41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/WestAllianceLimited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.

У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Таким чином, опис наданих послуг та наявні в матеріалах справи докази на підтвердження їх сплати не є безумовною підставою для відшкодування судом витрат на професійну правничу допомогу в зазначеному розмірі з іншої сторони, адже цей розмір має бути доведений, документально обґрунтований та відповідати критерію розумної необхідності таких витрат.

На підтвердження судових витрат, суду надані: ордер серії КС № 573217 від 16.06.2020; договір про надання правової допомоги від 11.02.2019; копію свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю серії ЧН № 000531 та посвідчення адвоката.

Однак, в порушення вимог ст. 137 ЦПК України, представником позивача не надано детальний опис робіт (наданих послуг) виконаних та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, квитанції про сплату за послуги адвоката, тощо, а тому позовна вимога про стягнення з відповідачів витрати на правничу допомогу не підлягає задоволенню.

Згідно із ч. 1 ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а тому з відповідачів на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 3843,70 грн.

Керуючись ст. ст. 4, 12, 89, 141, 259, 263-265, 282 Цивільного процесуального кодексу України, суд,

В И Р І Ш И В:

Позов Акціонерного товариства «Кредобанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості кредитним договором задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Кредобанк» суму заборгованості за кредитним договором № 4645/2016 від 31 жовтня 2016 року у розмірі 256 247 (двісті п`ятдесят шість тисяч двісті сорок сім) гривень 04 (чотири) копійки, яка складається з суми заборгованості за тілом кредиту.

Стягнути ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Кредобанк» судовий збір у розмірі 3843 грн. 70 коп.

В задоволенні позовних вимог про стягнення з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Кредобанк» заборгованості за відсотками у розмірі 34960,57 грн.; заборгованості по пені у розмірі 13625,35 грн.; понесені банком судові витрати у розмірі 2000 грн. 00 коп. та витрати на правничу допомогу у розмірі 48204 грн. 887 коп. відмовити.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано відповідачем протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Апеляційна скарга на судове рішення може бути подана позивачем протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено скорочене судове рішення, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Судове рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційні скарги подаються учасниками справи в порядку статті 355 ЦПК України безпосередньо до Миколаївського апеляційного суду.

З інформацією щодо тексту судового рішення учасники справи можуть ознайомитися за веб-адресою Єдиного державного реєстру судових рішень: http://www.reyestr.court.gov.ua або за веб-адресою Судової влади України: https://court.gov.ua/fair/.

Позивач: Акціонерне товариство «Кредобанк», код 09807862, місцезнаходження: 79026, Львівська обл., місто Львів, вул. Сахарова, будинок 78.

Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , РНКОПП НОМЕР_4 .

Суддя Н.О. Рум`янцева

Повний текст судового рішення складено «22» вересня 2022 року.