Заводський районний суд м. Запоріжжя
Справа № 332/2303/18
Провадження № 2/332/892/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 вересня 2022 р. м. Запоріжжя

Заводський районний суд м. Запоріжжя у складі:

головуючого судді: Яцуна О.С.,

секретаря: Мусаєва Р.Д.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач Акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, в якому зазначив наступне. Відповідно до укладеного договору № б/н від 05.09.2011, відповідач отримав кредит у розмірі 300,00 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. В порушення норм закону та умов договору відповідач зобов`язання за вказаним договором належним чином не виконав, у зв`язку з чим станом на 31.05.2018 має заборгованість у розмірі 38 977,16 грн, що позивач АТ КБ «Приватбанк» просить стягнути з відповідача на їх користь, а також судовий збір в розмірі 1 762,00 грн.

Заочним рішенням суду від 31.10.2018 позовні вимоги АТ КБ «Приватбанк» задоволено у повному обсязі.

Ухвалою суду від 17.12.2021 вищевказане заочне рішення скасовано, справу призначено до нового розгляду, який вирішено здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження.

28.01.2022 від представника відповідача адвоката Карабак В.А., надійшов відзив. В ньому вона зазначає, що заборгованість за тілом кредиту в сумі 5 007,79 грн жодними доказами не підтверджується. Розрахунок, долучений позивачем не може слугувати доказами саме розміру заборгованості, адже він передбачає лише односторонні арифметичні розрахунки з боку позивача. Також звертає увагу суду щодо невірно нарахованих сум відсотків та відсутності підстав для їх нарахування взагалі. Окрім цього, представник відповідача зазначає, що позивачем пропущені строки позовної давності для звернення до суду з відповідним позовом, адже з матеріалів справи вбачається, що з 28.04.2014 тіло кредиту становить 5 007,79 грн і не змінюється в подальшому. При цьому жодного платежу в період з лютого 2014 року по 31.05.2018 відповідачем не здійснювалось. З урахуванням наведеного, просить відмовити у задоволенні позову в повному обсязі.

15.02.2022 від представника АТ КБ «Приватбанк» Меркулової В.В., надійшла відповідь на відзив, в якій вона просить задовольнити позовні вимоги у повному обсязі, виходячи з наступного. У анкеті-заяві, підписаній відповідачем, вбачається, що він погодився з тим, що Пам`ятка клієнта, Умови та Правила надання банківських послуг, Тарифи становлять між ним та Банком Договір про надання банківських послуг; також узгоджені й відсотки. Банком надані усі докази на підтвердження факту укладення кредитного договору. У відповіді на відзив наведена формула нарахування процентів, а також зазначені умови правомірності нарахування неустойки, штрафу та пені. Також представник позивача зауважує, що строки позовної давності позивачем не пропущені, адже зобов`язання по кредитам, що надаються у вигляді встановленого кредитного ліміту на кредитні картки, спливають в останній місяць дії картки. В даному випадку кінцевий термін дії картки червень 2015 року.

15.04.2022 від представника відповідача адвоката Карабак В.А., надійшли заперечення на відповідь на відзив, доводи яких аналогічні доводам, викладеним у відзиві на позовну заяву.

05.05.2022 від представника АТ КБ «Приватбанк» Савіхіної А.М., надійшла заява про збільшення розміру позовних вимог.

11.05.2022 від представника АТ КБ «Приватбанк» Меркулової В.В., надійшли пояснення, доводи яких аналогічні доводам, викладеним у відповіді на відзив.

11.08.2022 від представника відповідача адвоката Карабак В.А., надійшли заперечення на заяву про збільшення розміру позовних вимог, в яких вона просить відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Від представника позивача в матеріалах справи міститься клопотання про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, не заперечує проти заочного розгляду справи.

Від представника відповідача адвоката Карабак В.А., в матеріалах справи міститься заява про розгляд справи без її участі, просить відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Відповідно до ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснювалось.

Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини.

Відповідно до заяви № б/н від 05.09.2011, відповідач отримав кредит у розмірі 300,00 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки (а.с. 7).

У порушення норм закону та умов договору відповідач зобов`язання за вказаним договором належним чином не виконав, у зв`язку з чим станом на 31.05.2018 має заборгованість у розмірі 38 977,16 грн, що складається з наступного: заборгованість за кредитом 5 007,79 грн; заборгованість по відсоткам за користування кредитом 28 136,32 грн; заборгованість за пенею та комісією 3 500,80 грн; штрафу (фіксована складова) 500,00 грн; штрафу (процентна складова) 1 832,25 грн (а.с. 5-6), що позивач АТ КБ «Приватбанк» просить стягнути з відповідача на їх користь, а також судовий збір в розмірі 1 762,00 грн.

28.01.2022 від представника відповідача адвоката Карабак В.А., надійшов відзив. В ньому вона зазначає, що заборгованість за тілом кредиту в сумі 5 007,79 грн жодними доказами не підтверджується. Розрахунок, долучений позивачем не може слугувати доказами саме розміру заборгованості, адже він передбачає лише односторонні арифметичні розрахунки з боку позивача. Також звертає увагу суду щодо невірно нарахованих сум відсотків та відсутності підстав для їх нарахування взагалі. Окрім цього, представник відповідача зазначає, що позивачем пропущені строки позовної давності для звернення до суду з відповідним позовом, адже з матеріалів справи вбачається, що з 28.04.2014 тіло кредиту становить 5 007,79 грн і не змінюється в подальшому. При цьому жодного платежу в період з лютого 2014 року по 31.05.2018 відповідачем не здійснювалось. З урахуванням наведеного, просить відмовити у задоволенні позову в повному обсязі.

15.02.2022 від представника АТ КБ «Приватбанк» Меркулової В.В., надійшла відповідь на відзив, в якій вона просить задовольнити позовні вимоги у повному обсязі, виходячи з наступного. У анкеті-заяві, підписаній відповідачем, вбачається, що він погодився з тим, що Пам`ятка клієнта, Умови та Правила надання банківських послуг, Тарифи становлять між ним та Банком Договір про надання банківських послуг; також узгоджені й відсотки. Банком надані усі докази на підтвердження факту укладення кредитного договору. У відповіді на відзив наведена формула нарахування процентів, а також зазначені умови правомірності нарахування неустойки, штрафу та пені. Також представник позивача зауважує, що строки позовної давності позивачем не пропущені, адже зобов`язання по кредитам, що надаються у вигляді встановленого кредитного ліміту на кредитні картки, спливають в останній місяць дії картки. В даному випадку кінцевий термін дії картки червень 2015 року.

15.04.2022 від представника відповідача адвоката Карабак В.А., надійшли заперечення на відповідь на відзив, доводи яких аналогічні доводам, викладеним у відзиві на позовну заяву.

05.05.2022 від представника АТ КБ «Приватбанк» Савіхіної А.М., надійшла заява про збільшення розміру позовних вимог.

11.05.2022 від представника АТ КБ «Приватбанк» Меркулової В.В., надійшли пояснення, доводи яких аналогічні доводам, викладеним у відповіді на відзив.

11.08.2022 від представника відповідача адвоката Карабак В.А., надійшли заперечення на заяву про збільшення розміру позовних вимог, в яких вона просить відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Нормативне обґрунтування прийнятого судом рішення.

Відповідно до частин 1-2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України).

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України).

Згідно із ч. 1 ст. 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Відповідно до ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання.

Згідно з ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

У даному випадку умови договору приєднання розроблені позивачем, АТ КБ «Приватбанк», тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

Як доказ укладення договору з відповідачем банк надав анкету-заяву про приєднання до умов та правил надання банківських послуг у Приватбанку, витяг з Тарифів та витяг з Умов та правил надання банківських послуг в Приватбанку.

Правовим висновком Великої Палати Верховного Суду (постанова Палати від 03.07.2019, справа № 342/180/17, провадження № 14-131цс19) визначено, що роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11.03.2015 (провадження № 6-16цс15).

Велика Палата Верховного Суду вважає, що в даному випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила ч. 1 ст. 634 ЦК України, за змістом якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» в період з часу виникнення спірних правовідносин до моменту звернення до суду із вказаним позовом, тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.

За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачеві Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

Анкета-заява позичальника від 05.09.2011 не містить даних щодо домовленості сторін договору про сплату конкретних відсотків за користування кредитними коштами, сплати пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту.

Також, матеріали справи не містять доказів про те, що Витяг з Тарифів та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в Приватбанку, що містяться в матеріалах справи, визнавались відповідачем як беззаперечні умови кредитного договору, більш того,зазначені документи не містять підпису відповідача, а тому їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами 05.09.2011 шляхом підписання анкети-заяви.

Разом з цим, довідка про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду» не може бути підставою для стягнення з відповідача на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованості по процентам, оскільки Кредитний договір, укладений між сторонами, не має присвоєного номеру, хоча у довідці зазначено, що вона відноситься до договору № SAMDN0170, при цьому, зазначена довідка містить підпис особи без ініціалізації: не зазначено прізвище, ім`я та по-батькові підписанта, тому її не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами 05.09.2011, шляхом підписання анкети-заяви (а.с. 8).

За таких обставин, відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань.

Наведене узгоджується з правовою позицією, викладеною у постанові Верховного суду від 26.05.2021 по справі № 207/345/20.

Вирішуючи питання про застосування наслідків спливу позовної давності, про що заявлено відповідачем, суд дійшов наступного висновку.

З матеріалів справи вбачається і судом встановлено, що кредитний договір між сторонами укладений 05.09.2011.

Для здійснення операцій по кредитному рахунку відповідачу було видано платіжну картку № НОМЕР_1 , термін дії якої встановлено до червня 2015 року (а.с. 135).

Згідно розрахунків, долучених позивачем, вбачається, що відповідач певний час належним чином виконував зобов`язання за договором, що свідчить про його обізнаність щодо умов кредитування.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України).

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України).

Відповідно до ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

За загальним правилом перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила; за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (ч.ч. 1, 5 ст. 261 ЦК України).

Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Згідно з довідкою банку, видана ОСОБА_1 платіжна картка має строк дії до червня 2015 року.

Однак, оскільки судом не було встановлено, що Пам`ятка клієнта, Умови та Правила надання банківських послуг, Тарифи були підписані ОСОБА_1 , відповідно вони не є частиною кредитного договору б/н від 05.09.2011, укладеного між АТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 .

За таких обставин, суд дійшов до висновку, що момент перебігу позовної давності за вказаним кредитним договором почався з моменту коли банк міг та повинен був дізнатись про порушення свого права на повернення кредиту з моменту останнього платежу ОСОБА_1 по кредиту, тобто з лютого 2014 року. З позовом до суду АТ КБ «ПриватБанк» звернувся 24.07.2018, згідно штампу вхідної кореспонденції суду (а.с. 2). Відтак, позивачем АТ КБ «ПриватБанк» пропущено строки позовної давності, про застосування якої заявлено відповідачем у справі.

Наведене узгоджується з правовою позицією, викладеною у постанові Верховного суду від 15.01.2021 по справі № 494/366/19.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

З огляду на вищевикладене, суд не вбачає підстав для стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором № б/н від 05.09.2011, а тому позов АТ КБ «ПриватБанк» є безпідставним, не доведеним в судовому засіданні та таким, що задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 526, 527, 530, 629, 1049, 1054 ЦК України, ст.ст. 12, 13, 81, 89, 141, 259, 263-265 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» (місцезнаходження: м. Київ, вул. Грушевського, буд. 1-д, ) до ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ) про стягнення заборгованості залишити без задоволення.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана безпосередньо до Запорізького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження.

Повний текст рішення складено 04.10.2022.

Суддя О.С. Яцун