РІШЕННЯ

Іменем України

справа №133/2029/22

21.09.22

Козятинський міськрайонний суд Вінницької області

в складі головуючого судді Пєтухової Н.О.

за участі секретаря судових засідань Драмарецького Є.В.

заявника ОСОБА_1

представника заявника ОСОБА_2

заінтересованої особи ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Козятина цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа - ОСОБА_3 , про видачу обмежувального припису, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до суду із заявою про видачу обмежувального припису стосовно ОСОБА_3 на строк 6 місяців, із визначенням тимчасових обмежень його прав стосовне неї, що полягають в забороні наближатись на відстань менше 2 метрів до місця проживання (перебування) постраждалої особи ОСОБА_4 , яка проживає за адресою: АДРЕСА_1 ; забороні особисто і через третіх осіб розшукувати її, якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому ОСОБА_3 , переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею, та забороні вести листування, телефонні переговори або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб.

Свої вимоги мотивувала тим, що вже декілька років вона потерпає від психологічного та фізичного домашнього насильства з боку свого сина ОСОБА_3 , яке полягає в погрозах різного характеру, у тому числі погрози застосування фізичного насильства, залякування, приниження, образи нецензурними словами, стусани, штовхання. Поведінка сина негативно впливає на її здоров`я. Син постійно вчиняє сварки, для чого використовує будь-які незначні приводи. особливо коли перебуває в стані алкогольного сп`яніння. Заявник вказує, що з приводу безкінечних конфліктів вона неодноразово зверталась до ВП № Хмільницького районного відділу поліції ГУНП у Вінницькій області, однак це не дає жодного результату. Сину виносились офіційні попередження про недопустимість вчинення домашнього насильства, що свідчить про систематичність вчинення насильства в сім`ї. ОСОБА_3 вчиняє насильство по відношенню до неї, не зважаючи на заходи, вжиті поліцією. Після кожного виклику поліції він і надалі погрожує їй розправою та впевнений у своїй безкарності. Його агресія щоразу посилюється. Зважаючи на це, переконана, що вірогідність продовження та повторного вчинення насильства щодо неї зі сторони сина, а також настання тяжких наслідків для її здоров`я є дуже високою, і тому вимушена звернутись до суду з заявою про видачу обмежувального припису, оскільки попередні заходи вжиті поліцією до кривдника виявились неефективними та не захистили мене від насильства.

Заявник та її представник в судовому засіданні вимоги заяви підтримали. ОСОБА_1 дала пояснення, аналогічні викладеним у заяві. Пояснила, що вона неодноразово вмовляла сина переїхати жити до свого рідного батька, однак він відмовляється, і продовжує створювати нестерпні умови життя для неї та її матері: кричить, висловлюється нецензурною лайкою, б`є тарілки.

ОСОБА_3 просив відмовити заявниці у задоволенні її заяви. Вказав, що він тривалий час конфліктує з матір`ю, однак вказує, що це її вина, і обумовлено це наявністю кредитної заборгованості перед банком, і її постійними вимогами різного характеру до нього. також зазначив, що він сам бажає покинути їх спільне місце проживання (де він також прописаний), але у нього немає іншого житла.

Свідок ОСОБА_5 в судовому засіданні пояснила, що заявник у справі є її дочкою, а заінтересована особа - онук. Так, дійсно онук погано відноситься до своєї матері, грубить їй та провокує конфлікти, у них неприязні відносини. В результаті конфліктів неодноразово викликалась поліція, та проводились профілактичні бесіди із онуком. Однак такі бесіди безрезультатні, він продовжує дебоширити, не реагує на зауваження матері. ОСОБА_5 вказала, що вона є власницею будинку, де прописані її дочка та онук; вона неодноразово просила ОСОБА_3 знятись з реєстрації, знайти їнше місце проживання та їхати шукати роботу, оскільки їх співжиття є нестерпним.

Суд, заслухавши пояснення сторін та свідка, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного.

Відповідно до ст. 294 ЦПК України, справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду. Інші особливості розгляду цих справ встановлені цим розділом.

Відповідно до п.1 ч. 1 ст. 350-2 ЦПК України, заява про видачу обмежувального припису може бути подана особою, яка постраждала від домашнього насильства, або її представником - у випадках, визначених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству».

Судом встановлено, що ОСОБА_1 є матір`ю ОСОБА_3 , що не оспорюється сторонами.

Із копії паспорта ОСОБА_1 , серії НОМЕР_1 , вбачається, що місцем проживання останньої значиться АДРЕСА_1 .

Відповідно до копії паспорта ОСОБА_3 , номер НОМЕР_2 , останній значиться зареєстрованим за тією ж адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до довідки про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому будинку осіб, виданої Махнівською сільською радою Козятинського району Вінницької області 12 вересня 2022 року, до складу сім`ї зареєстрованих за адресою у АДРЕСА_1 , входять ОСОБА_5 , ОСОБА_1 та ОСОБА_3 .

Як вбачається із копій протоколів про адміністративне правопорушення серії ВАВ №423472 від 03.09.2022, серії ВАВ №423969 від 05.09.2022, №423391306 від 06.09.2022, серії ВАВ №189383 від 07.09.2022, відносно ОСОБА_3 були складені протоколи про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 173-2 КУпАП, а саме - за вчинення насильства в сім`ї відносно своєї матері ОСОБА_1 .

Главою 13 розділу IV Цивільного процесуального кодексу України визначено порядок розгляду судом справ про видачу і продовження обмежувального припису.

Основним нормативно-правовим актом, яким регулюються спірні правовідносини, є Закон України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Даний Закон визначає організаційно-правові засади запобігання та протидії домашньому насильству, основні напрями реалізації політики у сфері запобігання та протидії домашньому насильству, спрямовані на захист прав та інтересів - осіб, які постраждали від такого насильства.

Як визначено п.п. 3, 6, 7, 8, 14, 17 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Психологічне насильство - форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

Фізичне насильство - форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру.

Кривдник - особа, яка вчинила домашнє насильство у будь-якій формі.

Обмежувальний припис стосовно кривдника - встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи.

Особа, яка постраждала від домашнього насильства (далі - постраждала особа), - особа, яка зазнала домашнього насильства у будь-якій формі.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 24 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству, серед іншого, належить обмежувальний припис стосовно кривдника.

Частинами 2, 3, 4 ст. 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» передбачено, що обмежувальним приписом визначаються один чи декілька таких заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов`язків: 1) заборона перебувати в місці спільного проживання (перебування) з постраждалою особою; 2) усунення перешкод у користуванні майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності або особистою приватною власністю постраждалої особи; 3) обмеження спілкування з постраждалою дитиною; 4) заборона наближатися на визначену відстань до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування постраждалою особою; 5) заборона особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу особу, якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею; 6) заборона вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб.

Рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків.

Обмежувальний припис видається на строк від одного до шести місяців.

Відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», оцінка ризиків - оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи.

Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 350-4 ЦПК України, у заяві про видачу обмежувального припису повинно бути зазначено обставини, що свідчать про необхідність видачі судом обмежувального припису, та докази, що їх підтверджують (за наявності).

При цьому суд зауважує, що надані заявником протоколи про притягнення ОСОБА_3 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 173-2 КУпАП, не можуть бути належним доказом вчинення насильства в сім`ї, оскільки вина останнього не доведена, та відповідно до наданих суду протоколів не прийнято судове рішення щодо визнання винуватості у вчиненні даних адміністративних правопорушень.

Будь-яких інших доказів скоєння ОСОБА_3 домашнього насильства щодо заявника матеріали справи не містять. А пояснення свідка, на думку суду, не є достатніми доказами на підтвердження вчинення ОСОБА_3 домашнього насильства щодо своєї матері.

Згідно з правовими позиціями, викладеними Верховним Судом, зокрема, в Постановах від 27 листопада 2019 року у справі №753/23624/18, від 09 грудня 2019 року у справі №756/11732/18, від 18 грудня 2019 року у справі №754/9263/19, від 14 січня 2019 року у справі №754/6995/19, від 06 лютого 2020 року у справі №753/8626/19, від 09 вересня 2020 року у справі №711/3280/20, під час вирішення питання про наявність підстав для видачі обмежувального припису суди мають встановлювати, яким формам домашнього насильства піддавався заявник, та оцінювати ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві. Також у цих постановах Верховний суд виходив з того, що звернення заявника до органів поліції самі по собі не підтверджують факт вчинення насильства, що є необхідною умовою застосування судом до відповідної особи спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству, які визначені Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству».

Згідно з ч. 4 ст. 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У зв`язку з викладеним, суд дійшов висновку про відсутність достатніх доказів на підтвердження підстав для видачі заявленого обмежувального припису, оскільки заявником не надано достатньо доказів на підтвердження вчинення домашнього насильства.

Не знайшли свого підтвердження у судовому засіданні і ризики, які можуть настати у разі незастосування відносно заінтересованої особи обмежувального припису.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Отже, суд приходить до висновку, що докази, надані заявником в обґрунтування заявлених вимог, не підтверджують факту домашнього насильства щодо заявника, та на даний час не визначають ризиків продовження чи повторного вчинення фізичного, психологічного чи матеріального насильства та чинників і умов, які створюють або можуть створювати небезпеку для цієї особи, що є необхідною умовою для застосування судом до відповідної особи спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству, які визначені Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», а свідчать лише про наявність тривалих неприязних конфліктних відносин між сторонами.

Таким чином, зважаючи на відсутність правових підстав для видачі обмежувального припису, суд приходить до висновку, що в задоволенні заяви необхідно відмовити.

Керуючись Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», ст.ст. 12, 13, 81, 89, 133, 141, 247, 259, 263, 264-265, 273, 350-5, 350-6, 350-8 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ:

Заяву ОСОБА_1 , заінтересована особа - ОСОБА_3 , про видачу обмежувального припису - залишити без задоволення.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Вінницького апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя Наталя ПЄТУХОВА