ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/5410/22 Справа № 212/9150/21 Суддя у 1-й інстанції - Колочко О. В. Суддя у 2-й інстанції - Бондар Я. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 вересня 2022 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді: Бондар Я.М.,

суддів: Зубакової В.П., Остапенко В.О.

сторони справи:

позивач - Акціонерне товариство «Криворізька теплоцентраль»

відповідачі: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в порядку спрощеного позовного провадження у порядку ч.13 ст.7, ч.1 ст.369 ЦПК України, без повідомлення учасників справи, за наявними у справі матеріалами, апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_1 на рішення Жовтневго районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 14 червня 2022 року, ухваленого суддею Колочко О.В. у місті Кривому Розі Дніпропетровської області, повний текст судового рішення складено 20 червня 2022 року,-

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2021 року позивач Акціонерне товариство «Криворізька теплоцентраль» (далі - позивач, АТ «Криворізька теплоцентраль») звернувся з позовом до відповідачів ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за послугу з централізованого опалення.

В обґрунтування позову зазначив, що позивач є постачальником теплової енергії за адресою проживання відповідачів: АДРЕСА_1 . Відповідачі є співвласниками та зареєстровані у даній квартирі.

Зазначив, що відповідачі не у повному обсязі здійснюють оплату за отриману теплову енергію, у зв`язку із чим виникла заборгованість за період з 01 листопада 2014 року по 31 серпня 2021 року. Оскільки відповідачі не здійснюють оплату за отримані послуги з централізованого опалення, позивач змушений звернутися до суду з цим позовом.

Позивач просив суд стягнути солідарно з відповідачів заборгованість по оплаті за надані послуги з централізованого опалення за період з 01 листопада 2014 року по 31 серпня 2021 року у розмірі 35 686,87 гривень, суму індексу інфляції в розмірі 9 523,06 гривень, 3% річних у розмірі 3 246,67 гривень, а також витрати зі сплати судового збору в розмірі 2270 гривень.

Рішенням Жовтневого районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 14 червня 2022 року позовні вимоги Акціонерного товариства «Криворізька теплоцентраль» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за послугу з централізованого опалення задоволені.

Стягнуто солідарно зі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь Акціонерного товариства «Криворізька теплоцентраль» заборгованість за послуги з централізованого опалення у розмірі 35 686,87 гривень, суму індексу інфляції в розмірі 9523,06 гривень, 3% річних у розмірі 3246,67 гривень, всього 48 456 (сорок вісім тисяч чотириста п`ятдесят шість) гривень 60 коп.

Стягнуто зі ОСОБА_1 користь Акціонерного товариства «Криворізька теплоцентраль» судовий збір в розмірі 1135 (одна тисяча сто тридцять п`ять) гривень.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь Акціонерного товариства «Криворізька теплоцентраль» судовий збір в розмірі 1135 (одна тисяча сто тридцять п`ять) гривень.

Відповідач ОСОБА_1 , будучи незгодною з ухваленим судовим рішенням подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на незаконність судового рішення, ухваленого при неповному з`ясуванні обставин, що мають значення для справи, неправильним застосуванням норм матеріального права, просить змінити оскаржуване судове рішення, зменшивши розмір заборгованості за послуги з централізованого опалення, що підлягають стягненню з неї з 48 456,60 грн. до 9 138,10 грн., а також зменшити судовий збір з 1135 грн. до 428, 08 грн.

Відповідач вважає, що судом першої інстанції помилково не застосовано до спірних правовідносин положення ст.360 ЦК України, посилаючись на те, що квартира за якою виник борг за комунальні послуги з опалення належить їй та іншому відповідачу ОСОБА_2 на праві спільної часткової власності, кожній по Ѕ частці, тому кожен має нести відповідальність, відповідно до своєї частки у спільному майні, оскільки іншої домовленості між співвласниками квартири не було встановлено та уповноваженого власника квартири не визначено.

Окрім того, ОСОБА_1 вважає, що суд першої інстанції порушив норми матеріального права, не застосувавши до спірних правовідносин положення ст.ст.256,257, ч.1 ст.261, ч.4 ст.267 ЦК України.

Вказує, що незважаючи на часткову оплату послуг (10, 00 грн. у жовтні 2019; 50 грн. у листопаді 2019; 100 грн. у грудні 2019; 100 грн. у січні 2020; 100 грн. у листопаді 2020; 50 грн. у червні 2021; 200 грн. у липні 2021) переривання строку позовної давності не відбулось, оскільки з розрахунку заборгованості видно, що позивач перелічені платежі зарахував саме за відповідні поточні місяці, за які проводилась оплата, а не за попередні періоди. В наданих нею квитанціях, долучених до відзиву, вказано місяць оплати і ці квитанції не містять посилань на те, що платник, сплачуючи поточні платежі, також сплачував і виниклий у нього борг. Зазначає, що вказані платежі були здійсненні вже після спливу строку позовної давності щодо заборгованості за попередні періоди - з 01.11.2014 по 12.10.2018.

Відповідач вказує, що з позовом позивач звернувся в суд 12 жовтня 2021 року з вимогами щодо стягнення заборгованості за період з 01.11.2014 по 31.08.2021, тому заборгованість за послуги з централізованого опалення в межах строку позовної давності, а саме: за період з 12.10.2018 по 31.08.2021 становить 18 276,20 грн.

Враховуючи, що відповідач повинна нести відповідальність за сплату боргу відповідно до своєї частки у спільному майні, вважає, що з неї на користь позивача підлягає стягненню лише Ѕ частини заборгованості за період з12.10.2018 по 31.08.2021, що становить 9 138,10 грн. і таким чином розмір судового збору, який підлягає стягненню з неї на користь позивача складає 428,08 грн.

У відзиві АТ «Криворізька теплоцентраль» на апеляційну скаргу ОСОБА_1 , позивач просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін, оскільки рішення є законним, обґрунтованим, ухваленим з правильним застосуванням норм матеріального права, без порушень норм процесуального права та не підлягає скасуванню.

Справа розглядається без повідомлення учасників справи, в порядку ч.13 ст.7, ч.1 ст.369 ЦПК України, оскільки ціна позову менше 100 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог та доводів апеляційної скарги, за наявними у справі матеріалами, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суді зміні в частині зменшення суми заборгованості,інфляційних втрат та трьох відсотків річних стягнутих судом з відповідачів на користь позивача.

Судом першої інстанції встановлено, що АТ «Криворізька теплоцентраль» відповідно до Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 №630 (далі - Правила), надає населенню м. Кривого Рогу теплову енергію для потреб опалення, у тому числі за місцем проживання відповідачів.

З копій Витягів з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 13.09.2013 №9377392, №9378950, Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 10.12.2021№289567535 вбачається, що квартира АДРЕСА_2 належить на праві приватної спільної часткової власності по 1/2 частці ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ( а.с. 44,45,46).

Квартира за адресою: АДРЕСА_1 перебуває на обслуговуванні у Акціонерного товариства «Криворізька теплоцентраль», на яку відкритий особовий рахунок № НОМЕР_1 на послуги з централізованого опалення (а.с.4).

Відповідно до Інформації про нарахування по рокам та детальної виписки з особового рахунку, наданих позивачем, вбачається, що заборгованість за централізоване опалення за період 01 листопада 2014 року по 31 серпня 2021 року за адресою: АДРЕСА_1 по особовому рахунку № НОМЕР_1 року складає - 35686,87 грн. (а.с.5).

Задовольняючи позовні вимоги АТ «Криворізька теплоцентраль», суд першої інстанції виходив з наявності правових підстав для стягнення з відповідачів у солідарному порядку на користь позивача заборгованість за послуги централізованого опалення за період 01 листопада 2014 року по 31 серпня 2021 року, 3 % річних та інфляційних втрат, оскільки в період з листопада 2014 року по липень 2021 року відповідачами частково здійснювалась оплата за надані послуги, останній платіж був здійснений в липні 2021 року на суму 200 грн, що свідчить про визнання відповідачами свого обов`язку щодо сплати наданих послуг.

Також суд першої інстанції дійшов висновку, що строк позовної давності переривався, вчиненням відповідачами дій по оплаті послуг з централізованого опалення, що мали регулярний щорічний характер і остання оплата була здійснена у липні 2021 року, тому строк позовної давності станом на час подання позову до суду у жовтні 2021 року позивачем не пропущено.

Колегія суддів не може повністю погодитись з такими висновками суду першої інстанції, а саме в частині наявності правових підстав для повного задоволення позовних вимог позивача про стягнення з відповідачів на користь позивача заборгованості за послуги центрального опалення за період з 01 листопада 2014 року по 31 серпня 2021 року, та відповідно із розміром стягнутих судом 3% річних та інфляційних втрат, з огляду на наступне.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», споживач має право одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг.

Такому праву споживача кореспондує визначений п. 5 ч.3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» його обов`язок оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Обов`язок споживача оплатити надані послуги встановлено й ст. 19 Закону України «Про теплопостачання».

Частиною 1 ст. 32 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» встановлено, що плата за послуги нараховується щомісячно.

Пунктом 18 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених Постановою Кабінету Міістрів України № 630 від 21 липня 2005 року передбачено, що розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць. Плата за послуги вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим, якщо договором не встановлено іншого строку.

Відповідно до частини першої статті 714 ЦК України, за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов`язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов`язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання. Тлумачення як положень частини першої статті 714, так і інших норм глави 54 ЦК України дозволяє стверджувати, що по своїй суті договір, на підставі якого відбувається постачання теплової енергії споживачу, є видом договору купівлі-продажу.

Такий же висновок можливо зробити й при тлумаченні норм, закріплених в Законі України «Про теплопостачання» (в редакції, чинній на час виникнення боргу). У тексті Закону України «Про теплопостачання» (в редакції, чинній на час виникнення боргу) неодноразово вживається словосполучення «договір купівлі-продажу» (зокрема: стаття 1, частина четверта статті 19, частина перша статті 25, пункти б, 7, 8 частини першої статті 31).

Як свідчить тлумачення статті 526 ЦК України, цивільне законодавство містить загальні умови виконання зобов`язання, що полягають у його виконанні належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Це правило є універсальним і підлягає застосуванню як до виконання договірних, так і недоговірних зобов`язань. Недотримання умов виконання призводить до порушення зобов`язання.

Судом встановлено, що АТ «Криворізька теплоцентраль» є постачальником послуг централізованого опалення у період виникнення заборгованості: за адресою: АДРЕСА_1 ., а відповідачі є споживачами послуг з централізованого опалення, які надаються АТ «Криворізька теплоцентраль».

Отже, між позивачем та відповідачами виникли правовідносини по наданню, з одного боку, та споживанню, з іншого боку, комунальних послуг по централізованому опаленню, які врегульовано Законом України «Про житлово-комунальні послуги» від 09 листопада 2017 року, Законом України «Про теплопостачання» від 02.06.2005 року №2633-IV та Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року №630.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 5 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», до житлово-комунальних послуг належать: комунальні послуги - послуги з постачання та розподілу природного газу, постачання та розподілу електричної енергії, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, поводження з побутовими відходами.

Індивідуальний споживач - фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги.

Пунктом 5 частини другої статті 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» встановлено, що індивідуальний споживач зобов`язаний: оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами.

Відповідно до частини шостої статті 19 Закону України «Про теплопостачання», споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію.

Пунктом 18 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення передбачено, що розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць. Плата за послуги вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим, якщо договором не встановлено іншого строку.

Відповідно до статті 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Статтею 525 ЦК України передбачено що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Акціонерним товариством «Криворізька теплоцентраль», відповідно до тарифів на теплову енергію, постачається централізоване опалення до житла відповідачів, однак відповідачами зобов`язання по оплаті за надані послуги здійснюється неналежним чином.

Так, згідно з наданим до суду розрахунком заборгованості, сума боргу по оплаті за централізоване опалення квартири за адресою: АДРЕСА_1 за період з 01.11.2014 року по 31.08.2021 року становить 35 686,87 грн.(а.с.5).

При цьому, визначаючи період та розмір заборгованості за послуги з централізованого опалення, суд першої інстанції помилково дійшов висновку про те, що цей період буде становити з 01.11.2014 року по 31.08.2028 року, так як відповідачами було перервано строк позовної давності, шляхом часткової сплати в період з листопада 2014 року по липень 2021 року комунальних послуг з централізованого опалення, останній платіж був здійснений відповідачами у липні 2021 року на суму 200 грн., з огляду на наступне.

Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції), наголошує, що «позовна давність це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Термін позовної давності, що є звичайним явищем у національних законодавствах держав учасників Конвенції, виконує кілька завдань, у тому числі забезпечує юридичну визначеність та остаточність, запобігаючи порушенню прав відповідачів, які можуть трапитись у разі прийняття судом рішення на підставі доказів, що стали неповними через сплив часу» (пункт 570 рішення від 20 вересня 2011 року за заявою № 14902/04 у справі ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії»; пункт 51 рішення від 22 жовтня 1996 року за заявами № 22083/93, 22095/93 у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства»).

Відповідно до статті 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Частиною четвертою статті 267 ЦК України передбачено, що сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Частинами першою, п`ятою статті 261 ЦК України встановлено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права. За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

Позовна давність відповідно до частини першої статті 260 ЦК України обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановленими статтями 253-255 цього кодексу.

Перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Позовна давність переривається у разі пред`явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач (частини перша та друга статті 264 ЦК України). Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується (частина третя вказаної статті).

Частиною 1 ст. 32 Закону "Про житлово-комунальні послуги" встановлено, що плата за послуги нараховується щомісячно.

Крім того, обов`язок споживача оплатити надані послуги встановлено ст. 19 Закону України "Про теплопостачання".

Аналіз зазначених норм цивільного права визначає, що за щомісячними платежами перебіг позовної давності щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу.

А відтак, перебіг позовної давності стосовно кожного щомісячного платежу починається після невиконання чи неналежного виконання (зокрема, прострочення виконання) відповідачем обов`язку з внесення щомісячного платежу й обчислюється окремо щодо кожного простроченого платежу не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим, оскільки позивачем не надано доказів погодження між сторонами іншого строку.

Позивач звернувся до суду з позовом 12 жовтня 2021 року, тобто після спливу позовної давності щодо щомісячних платежів по вересень 2018 року включно.

До дій, що свідчать про визнання боргу або іншого обов`язку, з урахуванням конкретних обставин справи, можуть належати: визнання пред`явленої претензії; зміна договору, з якої вбачається, що боржник визнає існування боргу, а так само прохання боржника про таку зміну договору; письмове прохання відстрочити сплату боргу; підписання уповноваженою на це посадовою особою боржника разом з кредитором акта звірки взаєморозрахунків, який підтверджує наявність заборгованості в сумі, щодо якої виник спір; письмове звернення боржника до кредитора щодо гарантування сплати суми боргу; часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу та/або сум санкцій, такий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 27 квітня 2020 року у справі № 3-269гс16.

У Постанові Верховного Суду від 08 листопада 2020 року у справі № 6-2891цс18 вказано, що відповідно до частин першої, третьої статті 264 ЦК України, перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку; після переривання перебіг позовної давності починається заново. Правила переривання перебігу позовної давності застосовуються судом незалежно від наявності чи відсутності відповідного клопотання сторін у справі, якщо в останніх є докази, що підтверджують факт такого переривання. До дій, що свідчать про визнання боргу або іншого обов`язку, можуть з урахуванням конкретних обставин справи належати, зокрема, часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу та/або сум санкцій. Вчинення боржником дій з виконання зобов`язання вважається таким, що перериває перебіг позовної давності лише за умови, якщо такі дії здійснено самим боржником або за його згодою чи дорученням уповноваженою на це особою».

Матеріали справи свідчать про те, що відповідачі, у період з 2014 року по серпень 2021 року, частково виконували свої обов`язки по оплаті послуг з централізованого опалення, які фактично їм були надані АТ «Криворізька теплоцентраль» (а.с.5), однак, сплачені відповідачами суми не перевищували суми нарахування за поточний місяць за надану послугу, що не може свідчити про визнання відповідачами боргу перед позивачем, в силу вимог ст.264 ч.1 ЦК України.

Здійснені відповідачами оплати, зокрема: оплата в жовтні 2019 року 10 грн. при нарахуванні позивачем 92,68 грн., оплата у листопаді 2019 року 50 грн., при нарахуванні вартості послуги 1035,58 грн.; оплата у грудні 2019 року 100 грн., при нарахуванні вартості послуги 1101,81 грн.; оплата у січні 2020 року 100 грн., при нарахуванні вартості послуги 1077,24 грн.; оплата у листопаді 2020 року 100 грн., при нарахуванні вартості послуги 754,32 грн., не переривають перебіг позовної давності.

На підставі зазначеного, колегія суддів прийшла до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог АТ «Криворізька теплоцентраль» про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 за період по вересень 2018 року включно, у зв`язку зі спливом позовної давності, оскільки позивач звернувся до суду із позовом про захист свого порушеного права поза межами строку позовної давності.

Разом з тим, позивачем не пропущено позовну давність щодо позовних вимог про стягнення заборгованості за щомісячними платежами за період з вересня 2018 року по 31 серпня 2021 року, у зв`язку з чим в цій частині позовні вимоги підлягають задоволенню.

У зв`язку з наведеним вище колегія суддів вважає такими, що заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги відповідача ОСОБА_1 про те, що судом першої інстанції не було застосовано до спірних правовідносин строк позовної давності, про застосування якого відповідач наполягала у поданому нею 16 грудня 2021 року відзиві на позовну заяву та окремій заяві про застосування строку позовної давності, яка була долучена до відзиву на позов з іншими документами (а.с.37-40; 53).

При цьому колегія суддів вважає, що згідно з наданим до суду розрахунком заборгованості, сума боргу по оплаті за централізоване опалення квартири відповідачів має бути стягнута в межах строків позовної давності за період з листопада 2018 року (вересень та жовтень 2018 року заборгованість не нараховувалась) по 31.08.2021 року, яка, згідно проведеного колегією суддів розрахунку, становить 17 866,20 грн., відповідно розрахунку (35686,87 грн. - заявлена сума боргу - 17 820,67 грн. - борг, який існував на період березня 2018 року = 17 866,20 гр.), в іншій частині в задоволенні позовних вимог позивача слід відмовити (а.с.5).

У позовній заяві позивач вказав, що, окрім повернення боргу за надані ним послуги, відповідач має сплатити позивачеві три проценти річних й інфляційні втрати.

Так, згідно з частиною другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За змістом частини першої статті 901, частини першої статті 903 ЦК України, за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Беручи до уваги зазначене, правовідносини, які склалися на підставі договору про надання послуг, є грошовим зобов`язанням і, зважаючи на таку юридичну природу правовідносин сторін, на них поширюється дія частини другої статті 625 ЦК України, як спеціальний вид цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов`язання.

Отже, вирішуючи спори цієї категорії, судам слід враховувати, що правовідносини, які склалися між сторонами на підставі договору про надання житлово-комунальних послуг, є грошовими зобов`язаннями, у яких, серед інших прав і обов`язків сторін, на боржника покладено виключно певний цивільно-правовий обов`язок з оплати отриманих житлово-комунальних послуг, якому кореспондує право вимоги кредитора (ч.1 ст.509 ЦК), - вимагати сплату грошей за надані послуги. Таким чином, з огляду на юридичну природу правовідносин, як грошових зобов`язань, на них поширюється дія частини другої статті 625 ЦК України, як спеціальний вид цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов`язання.

Вказаний висновок колегії суддів узгоджується з висновком, викладеним в Постанові Верховного Суду від 17 січня 2020 року у справі № 369/88/17, провадження №61-4924св18.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач заявляв вимоги про стягнення з відповідачів на його користь 3% річних від простроченої суми в сумі 3 246,67 грн. та інфляційних втрат в сумі 9 523,06 грн., нарахованих на суму несплаченої заборгованості. Тобто, між сторонами склалися правовідносини, що виникають у зв`язку із завданням шкоди, на які відповідно до частини другої статті 625 ЦК України нараховується індекс інфляції за час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми.

Оскільки неправомірними діями відповідачів позивачеві було завдано збитків, по суті матеріальної шкоди, яка виражена в грошовому еквіваленті, а відтак є грошовим зобов`язанням, суд вважає, що позовні вимоги позивача про стягнення індексу інфляції та трьох відсотків річних узгоджуються з положеннями частини другої статті 625 ЦК України.

З розрахунку суми компенсації за інфляцію надану позивачем встановлено, що інфляційні втрати у період, який відповідає строку позовної давності (у листопаді та грудні 2018 інфляційні втрати позивачем не нараховувались, відновідно розрахунку позивача на а.с.6) складають 1582,60 грн., а саме: січень 2019 року - 92,27 грн.; лютий 2019 року - 187,93 грн.; березень 2019 року - 173,24; квітень 2019 року - 168,41 грн.; травень 2019 року - 153,34 грн.; червень 2019 року - 17,84 грн.; грудень 2019 року - 9,43 грн.; січень 2020 року -114,33 грн.; лютий 2020 року - 114,21 грн.; березень 2020 року - 115,31 грн.; квітень 2020 року - 104,44 грн.; травень 2020 року - 52,02 грн.; червень 2020 року - 21,76 грн.; грудень 2020 року - не нараховано; січень 2021 року - 53,82 грн. лютий 2021 року - 84,80 грн.; березень 2021 року - 61,05 грн.; квітень 2021 року - 34,96 грн.; травень 2021 року - 23,27 грн.; червень 2021 року - 0,21 грн., що разом складає 1582,60 грн.

З розрахунку суми 3% річних наданих позивачем встановлено, що 3% річних у період, який відповідає строку позовної давності (у листопаді 2018 3%річних позивачем не нараховувались, відновідно розрахунку позивача на а.с.6- зворот) складають 768,35 грн., а саме: грудень 2018 року - 49,80 грн.; січень 2019 року - 100,24 грн.; лютий 2019 року - 91,27 грн.; березень 2019 року - 92,45 грн.; квітень 2019 року - 88,53 грн.; травень 2019 року - 10,63 грн.; листопад 2019 року - 4,42 грн.; грудень 2019 року - 50,22 грн.; січень 2020 року - 48,50 грн.; лютий 2020 року - 44,82 грн.; березень 2020 року - 44,66 грн.; квітень 2020 року - 21,29 грн.; травень 2020 року - 8,63 грн.; листопад 2020 - не нараховано; грудень 2020 року - 17,84 грн.; січень 2021 року -31,08 грн.; лютий 2021 року 24,70 грн.; березень 2021 року - 21,42 грн.; квітень 2021 року - 16,96 грн.; травень 2021 року- 0,89 грн., що разом складає 768,35 грн.

Відповідно до норм ст.317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Згідно вимог ч.1, 4 ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власність зобов`язує.

За приписами ст. 322 ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Утримання майна власників квартир (будинку та прибудинкової території) здійснюється ними шляхом оплати всіх витрат по утриманню експлуатуючій організації.

Відповідно до ст.360 ЦК України співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов`язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів, а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов`язаннями, пов`язаними із спільним майном. Власники несуть відповідальність за своєчасність здійснення платежів на рахунок управителя незалежно від використання приміщень особисто чи надання належних їм приміщень в оренду, якщо інше не передбачено договором.

Оскільки, відповідачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є співвласниками квартири за адресою: АДРЕСА_1 , вони несуть солідарну відповідальність за зобов`язаннями з оплати житлово-комунальних послуг, оскільки за квартирою відповідачів відкрито єдиний особовий рахунок на послуги з централізованого опалення за № НОМЕР_1 , і розподілу особового рахунку не здійснювалось, тому колегія суддів стягує солідарно з відповідачів ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь позивача АТ «Криворізька теплоцентраль» заборгованість по оплаті за надані житлово-комунальні послуги за період з 01 листопада 2018 року по 31 серпня 2021 року у розмірі 17 866,20 грн., інфляційні втрати в сумі 1 582,60 грн. та 3% річних в розмірі 768,35 грн., що разом складає 20 217,15 грн.

На підставі наведених вище розрахунків, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга відповідача ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню, а рішення суду на підставі ст.376 ЦПК України, скасування з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позовних вимог.

Згідно положення ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, у разі задоволення позову - на відповідача.

Згідно ч.13 ст.141 ЦПК України якщо суд апеляційної інстанції, не передаючи справу на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Як видно з матеріалів справи, при зверненні до суду із позовом АТ «Криворізька теплоцентраль» сплачено судовий збір у сумі 2270 грн. (а.с.1)

У зв`язку із тим, що позовні вимоги АТ «Криворізька теплоцентраль» задоволені частково, в загальному розмірі на суму 20 217,15 грн., (42% від заявленої у позові суми боргу - 48 456,60 грн.) тому з відповідачів на користь позивача за розгляд справи в суді першої інстанції підлягає стягненню судовий збір пропорційно задоволеним вимогам в сумі по 476,70 грн. з кожної (2270х42% = 953,40/2=476,70).

Керуючись ст.ст.367, 374, 376, 381-383 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Жовтневого районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 14 червня 2022 року скасувати, ухвалити нове рішення.

Позовні вимоги Акціонерного товариства «Криворізька теплоцентраль» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за послугу з централізованого опалення задовольнити частково.

Стягнути солідарно зі ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ), ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_3 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 .) на користь Акціонерного товариства «Криворізька теплоцентраль» заборгованість за послуги з централізованого опалення за період з 01.11.2018 року по 31.08.2021 року в сумі 17 866,20 грн. (сімнадцять тисяч вісімсот шістдесят шість гривень двадцять копійок), 3% річних в сумі 768,35 грн. (сімсот шістдесят вісім гривень тридцять п`ять копійок) та інфляційні втрати в сумі 1582,60 грн. (одна тисяча п`ятсот вісімдесят дві гривні шістдесят копійок), що разом складає 20 217, 15 грн. (двадцять тисяч двісті сімнадцять гривень п`ятнадцять копійок).

Стягнути зі ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ), ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_3 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 .) на користь Акціонерного товариства «Криворізька теплоцентраль» судовий збір за подачу позову до суду першої інстанції в сумі 476,70 грн. (чотириста сімдесят шість гривень сімдесят копійок), з кожної.

В іншій частині в задоволенні позовних вимог відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повне рішення суду складено 22 вересня 2022 року.

Головуючий:

Судді: