Постанова

Іменем України

20 вересня 2022 року

м. Київ

провадження № 22-ц/824/7071/2022

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Мазурик О.Ф. (суддя-доповідач),

суддів: Желепи О.В., Кравець В.А.,

за участю секретаря Ратушного А.В.,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1

на рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області

від 22 листопада 2021 року

в складі судді Кравченко Л.М.

у цивільній справі №362/1717/21 Васильківського міськрайонного суду Київської області

за позовом ОСОБА_1

до Військової частини НОМЕР_1 , в особі об`єднаної житлової комісії військової частини НОМЕР_1 та військової частини НОМЕР_2 ,

про визнання протиправним та скасування протокольного рішення житлової комісії,

В С Т А Н О В И В:

В квітні 2021 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Військової частини НОМЕР_1 , в особі об`єднаної житлової комісії військової частини НОМЕР_1 та військової частини НОМЕР_2 (далі - в/ч НОМЕР_1 ), в якому просила визнати протиправним та скасувати протокольне рішення об`єднаної житлової комісії в/ч НОМЕР_1 та в/ч НОМЕР_3 від 02.03.2021 №3, в частині відмови ОСОБА_1 у зміні дати зарахування на квартирний облік на постійне житло при військовій частині НОМЕР_1 зі складом три особи у загальній черзі з 24.02.2017 на 25.05.1995.

Позов ОСОБА_1 мотивувала тим, що з 01.08.1990 по 04.09.2010 її чоловік ОСОБА_2 був військовослужбовцем, проходив військову службу у Збройних Силах України (далі - ЗСУ), а з 25.05.1995 перебував на квартирному обліку у в/ч НОМЕР_4 . Після звільнення із служби у 2010 році ОСОБА_2 продовжував перебувати на квартирному обліку з 25.05.1995, як військовослужбовець, що має вислугу двадцять років та не був забезпечений житлом.

Зазначила, що з квітня 2003 року вона також є військовослужбовцем, проте на квартирний облік окремо не приймалась, оскільки як дружина військовослужбовця з 1995 року перебувала на квартирному обліку в складі родини чоловіка.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 помер, після чого вона 11.11.2016 за місцем служби звернулась із рапортом до командування в/ч НОМЕР_5 та просила внести зміни до квартирної справи, у зв`язку зі смертю чоловіка. Згодом протокольним рішенням житлової комісії в/ч НОМЕР_6 від 25.11.2016 внесено зміни до складу сім`ї в квартирну справу майора запису ОСОБА_2 та замінено на квартирному обліку молодшого лейтенанта ОСОБА_1 , як дружину загиблого з складом сім`ї три особи, з 25 травня 1995 року.

В грудні 2016 після переведення за місцем служби до в/ч НОМЕР_1 вона звернулася до командування з рапортом, в якому просила зарахувати з родиною в складі трьох осіб на квартирний облік до в/ч НОМЕР_1 з 25.05.1995, як таку, що вже перебуває на квартирному обліку з цієї дати.

Згодом їй стало відомо, що на підставі поданого нею рапорту на засіданні житлової комісії в/ч НОМЕР_1 від 24.02.2016 було прийнято протокольне рішення № 136, на підставі якого її разом з дітьми було зараховано на квартирний облік не з 25.05.1995, а з 24.02.2017. А рішенням №3 від 02.03.2021 (далі - оскаржуване рішення) їй відмовлено у клопотання та залишено без змін дату зарахування на квартирний облік на постійне житло при в/ч НОМЕР_1 з родиною у загальній черзі з 24.02.2017 р.

Рішенням Васильківського міськрайонного суду Київської області від 22 листопада 2021 року позов задоволено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій посилався на те, що рішення ухвалено без повного з`ясування обставин, що мають значення для справи та з порушенням норм процесуального права.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначив, що суд першої інстанції допустив порушення правил загальної юрисдикції, визначені ст. 19-22 ЦПК України, оскільки даний спір підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства.

За наведених обставин просив скасувати рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 22.11.2021та ухвалити нове судове рішення, яким закрити провадження у справі з тих підстав, що справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Заперечуючи проти апеляційної скарги, позивачка подала відзив, в якому, посилаючись на те, що даний спір у відповідності до вимог ст. 19 ЦПК України підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, про що в судовій практиці склалась стала правова позиція та підтверджується постановами Верховного Суду в справах з аналогічними правовідносинами, просила відмовити в задоволенні апеляційної скарги, а рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 22.11.2021 залишити без змін.

Представник відповідача - Шумило Н.М. в судовому засіданні апеляційну скаргу підтримав та просив задовольнити з підстав, викладених в ній.

Представник позивачки - ОСОБА_3 в судовому засіданні проти задоволення апеляційної скарги заперечувала, просила залишити без задоволення.

Вислухавши доповідь судді-доповідача, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, що заявлялися у суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до вимог ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права та із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтвердженими тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

У статті 124 Конституції України закріплено, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

За статтею 125 Конституції України судоустрій в Україні будується за принципами територіальності та спеціалізації і визначається законом.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Поняття «суд, встановлений законом» включає в себе, зокрема, таку складову, як дотримання усіх правил юрисдикції та підсудності.

Важливість визначення юрисдикції підтверджується як закріпленням у Конституції України принципу верховенства права, окремими елементами якого є законність, правова визначеність та доступ до правосуддя, так і прецедентною практикою Європейського суду з прав людини.

Судова юрисдикція - це інститут права, який покликаний розмежувати між собою компетенцію як різних ланок судової системи, так і різних видів судочинства: цивільного, кримінального, господарського та адміністративного.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.

З метою якісної та чіткої роботи судової системи міжнародним і національним законодавством передбачено принцип спеціалізації судів, а тому при визначенні предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі, правового статусу суб`єкта звернення та відповідний статус учасників справи.

Таким чином, судова юрисдикція - це компетенція спеціально уповноважених органів судової влади здійснювати правосуддя у формі встановленого законом виду судочинства щодо визначеного кола правовідносин.

Відповідно до вимог статті 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають із цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ здійснюється в порядку іншого судочинства.

Отже, в порядку цивільного судочинства можуть розглядатися будь-які справи, у яких хоча б однією зі сторін є фізична особа, якщо їх вирішення не віднесено до інших видів судочинства.

Законодавцем визначено, що до справ адміністративної юрисдикції процесуальний закон відніс публічно-правові спори, ознакою яких є не лише особливий суб'єктний склад, але і їх виникнення з приводу виконання чи не виконання суб'єктом владних повноважень владних управлінських функцій, крім спорів, для яких закон установив інший порядок судового вирішення.

У справі, що переглядається, ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Військової частини НОМЕР_1 в особі об`єднаної житлової комісії військової частини НОМЕР_1 та військової частини НОМЕР_2 за захистом порушеного права щодо реалізації військовослужбовцем соціальних гарантій забезпечення його та членів його сім`ї житловими приміщеннями, а ці гарантії було отримано, у зв`язку з проходженням військової служби.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 08 червня 2022 року у справі №362/643/21 в аналогічних правовідносинах зроблено висновок про те, що спори щодо оскарження особами з числа військовослужбовців рішень, дій чи бездіяльності відомчих житлових (житлово-побутових, з контролю за розподілом житла) комісій є спорами з приводу проходження позивачами військової служби як різновиду публічної служби. Такі спори належать до юрисдикції адміністративних судів.

Ураховуючи викладене, колегія суддів вважає, що наявні правові підстави для закриття провадження у справі, оскільки даний спір не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, а належить до компетенції адміністративних судів України.

За вказаних обставин, колегія суддів приходить до висновку, що даний позов підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства.

Згідно вимог п. 1 ч. 1 ст. 255 ЦПК України, суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

За таких обставин колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції помилково розглянув дану справу в порядку цивільного судочинства, оскільки застосуванню підлягали норми статті 19, пункту 1 частини першої статті 255 ЦПК України.

Відповідно до ст. 377 ЦПК України, судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню в апеляційному порядку повністю або частково з закриттям провадження у справі або залишенням позову без розгляду у відповідній частині з підстав, передбачених статтями 255 та 257 цього Кодексу. Порушення правил юрисдикції загальних судів, визначених статтями 19 - 22 цього Кодексу, є обов`язковою підставою для скасування рішення незалежно від доводів апеляційної скарги.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню, а провадження у справі закриттю.

Також, відповідно до частини першої статті 256 ЦПК України, якщо провадження у справі закривається з підстави, визначеної пунктом 1 частини першої статті 255 цього Кодексу, суд повинен роз`яснити позивачеві, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд справи. Суд апеляційної інстанції повинен також роз`яснити позивачеві про наявність у нього права протягом десяти днів з дня отримання ним відповідної постанови звернутися до суду із заявою про направлення справи за встановленою юрисдикцією. Заява подається до суду, який прийняв постанову про закриття провадження у справі.

На підставі викладеного та керуючись ст. 19, 255, 256, 367, 368, 374, 377, 381-384 ЦПК України, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 - задовольнити.

Рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 22 листопада 2021 року

- скасувати.

Провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 в особі об`єднаної житлової комісії військової частини НОМЕР_1 та військової частини НОМЕР_2 про визнання протиправним та скасування протокольного рішення житлової комісії - закрити.

Роз`яснити позивачу наявність у нього права протягом десяти днів з дня отримання ним цієї постанови звернутися до Київського апеляційного суду із заявою про направлення справи за встановленою юрисдикцією.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня проголошення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до цього суду.

Повний текст постанови складено 22 вересня 2022 року.

Головуючий О.Ф. Мазурик

Судді О.В. Желепа

В.А. Кравець