Ухвала

29 вересня 2022 року

місто Київ

справа № 523/1352/15-ц

провадження № 61-9403ск22

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Усика Г. І., вирішуючи питання про відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 01 листопада 2019 року та постанову Одеського апеляційного суду від 15 лютого 2022 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Суворовської районної адміністрації Одеської міської ради, Комунального підприємства «Бюро технічної інвентаризації» Одеської міської ради про визнання недійсними свідоцтва на право власності на житловий будинок та свідоцтва про право на спадщину за заповітом, визнання права власності на 1/2 частку житлового будинку,

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2015 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, у 2017 році збільшила позовні вимоги, та просила суд:

- визнати незаконним та скасувати рішення виконкому Ленінської районної ради народних депутатів міста Одеси від 20 лютого 1980 року № 102/1 про затвердження прийомки в експлуатацію та оформлення права власності на домоволодіння АДРЕСА_1 , на ОСОБА_3 , який помер у 1978 році;

- визнати неправомірною видачу та недійсним свідоцтво про право особистої власності на зазначений житловий будинок від 20 березня 1980 року, видане житлово-комунальним відділом виконкому Ленінської районної ради народних депутатів міста Одеси на ім`я ОСОБА_3 , згідно рішення виконкому Ленінської районної ради народних депутатів міста Одеси від 20 лютого 1980 року № 102/1;

- визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за заповітом, складеного ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 , посвідченого Четвертою одеською державною нотаріальною конторою 19 червня 1980 року;

- визнати право власності на 1/2 частку житлового будинку АДРЕСА_1 .

Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 01 листопада 2019 року, залишеним без змін постановою Одеського апеляційного суду від 15 лютого 2022 року, позов залишено без задоволення.

24 вересня 2022 року ОСОБА_1 засобами поштового зв`язку звернулася до Верховного Суду із касаційною скаргою на рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 01 листопада 2019 року та постанову Одеського апеляційного суду від 15 лютого 2022 року, у якій заявник просила скасувати оскаржувані судові рішення, ухвалити нове судове рішення, яким позов задовольнити.

Касаційна скарга не може бути прийнята касаційним судом до розгляду та вирішено питання про відкриття касаційного провадження, з огляду на таке.

І. Відповідно до частини першої статті 390 ЦПК України касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Згідно з частиною другою статті 390 ЦПК України учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.

Строк на касаційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині третій статті 394 цього Кодексу (частина третя статті 390 ЦПК України).

Ураховуючи, що оскаржувану постанову апеляційного суду ухвалено

15 лютого 2022 року, повний текст складено 04 березня 2022 року, відповідно останнім днем на її касаційне оскарження, з урахуванням вихідного дня, було 05 квітня 2022 року, втім касаційна скарга подана 24 вересня 2022 року, отже із пропуском процесуального строку.

Касаційна скарга містить клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження мотивоване тим, що оскаржуване судове рішення апеляційного суду заявник лише 26 серпня 2022 року безпосередньо у суді першої інстанції, яке засобами поштового зв`язку вона до теперішнього часу не отримала.

Відповідно до частини п`ятої статті 272 ЦПК України учасникам справи, які не були присутні в судовому засіданні, або якщо судове рішення було ухвалено поза межами судового засідання чи без повідомлення (виклику) учасників справи, копія судового рішення надсилається протягом двох днів з дня його складення у повному обсязі в електронній формі у порядку, визначеному законом, - у випадку наявності у особи офіційної електронної адреси, або рекомендованим листом з повідомленням про вручення - якщо така адреса відсутня.

Проте, заявником не надано жодного доказу щодо недотримання апеляційним судом вимог статті 272 ЦПК України, а із доданих до касаційної скарги матеріалів неможливо встановити, чи був порушений апеляційним судом порядок вручення судового рішення. Серед іншого, за відсутності матеріалів справи Верховний Суд позбавлений можливості перевірити дотримання судом апеляційної інстанції вимоги наведеної норми процесуального права.

Верховним Судом також враховано, що касаційна скарга подана із тривалим пропуском строку, понад п`ять місяців з дня складання повного тексту судового рішення апеляційного суду, тому заявник має належно обґрунтувати пропуск такого строку та подати докази на підтвердження поважних причин його пропуску.

Відповідно до частини третьої статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави. Однією із таких підстав може бути, наприклад, неповідомлення сторін органами влади про прийняті рішення у їхній справі. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервалу часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження (§ 27 рішення ЄСПЛ від 26 квітня 2007 року у справі «Олександр Шевченко проти України», та «Трух проти України» (ухвала) від 14 жовтня 2003 року).

Ураховуючи наведене, заявнику необхідно подати докази на підтвердження наведених нею причин тривалого пропуску строку на касаційне оскарження судового рішення апеляційного суду.

ІІ. Як на підставу касаційного оскарження судових рішень заявник посилається на:

- (1) неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права;

- (2) пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України - суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні не урахував висновків, викладених у рішення Верховного Суду України від 01 лютого 2012 року у справі № 6-15932сво09, у постанові Верховного Суду від 12 липня 2022 року у справі № 334/3963/17;

- (3) пункт 1 частини третьої статті 411 ЦПК України - суд першої інстанції не дослідив письмові докази у справі;

- (4) пункт 4 частини третьої статті 411 ЦПК України - суди першої інстанції встановив обставини, що мають суттєве значення, на підставі недопустимих доказів.

Верховний Суд, вивчивши наведені заявником підстави касаційного оскарження судових рішень судів попередніх інстанцій дійшов висновку, що наведені заявником підстави касаційного оскарження, а саме пункти 1, 4 частини третьої статті 411 ЦПК України, викладено формально без належного обґрунтування, з огляду на таке.

Відповідно до пункту 5 частини другої статті 392 ЦПК України у касаційній скарзі повинно бути зазначено підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 389 цього Кодексу підстави (підстав).

Проте, посилаючись на пункт 1 частини третьої статті 411 ЦПК України не конкретизує, які саме письмових доказів не дослідив суд першої інстанції.

Серед іншого, посилаючись на пункт 4 частини третьої статті 411 ЦПК України ОСОБА_1 не конкретизує, на підставі яких саме недопустимих доказів суди першої інстанції встановили обставини, що мають суттєве значення, не вказано, які саме обставини встановлено на підставі цих доказів.

За наведених обставин заявнику необхідно подати касаційну скаргу у новій редакції із наведенням належних підстав касаційного оскарження рішень судів попередніх інстанцій, долучити копії касаційних скарги відповідно до кількості учасників справи.

ІІІ. Всупереч пункту 3 частини четвертої статті 392 ЦПК України до касаційної скарги долучено докази на підтвердження сплати судового збору за подання касаційної скарги без належного обґрунтування.

Згідно із статтею 3 Закону України «Про судовий збір» судовий збір справляється за подання до суду апеляційної і касаційної скарг на судові рішення, заяви про перегляд судового рішення у зв`язку з нововиявленими обставинами, заяви про скасування рішення третейського суду, заяви про видачу виконавчого документа на примусове виконання рішення третейського суду та заяви про перегляд судових рішень Верховним Судом України.

Відповідно до статті 4 Закону України «Про судовий збір» за подання касаційної скарги справляється судовий збір, який відповідно до підпункту 7 пункту 1 частини другої цієї статті становить 200 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви, іншої заяви і скарги в розмірі оспорюваної суми.

ОСОБА_1 оскаржує судові рішення попередніх інстанцій повністю.

Відповідно до змісту оскаржуваних судових рішень ОСОБА_1 у лютому 2015 року звернулася до суду із двома вимогами немайнового характеру та однією вимогою майнового характеру, у червні 2017 року - із однією вимогою немайнового характеру.

До касаційної скарги долучено докази на підтвердження сплати судового збору у розмірі 4 924, 00 грн.

Згідно зі статтею 8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2015 рік» установлено на 2015 рік мінімальну заробітну плату у місячному розмірі - 1 218 гривень.

Відповідно до підпунктів 1, 2 пункту 1 частини другої статті 4 Закону України «Про судовий збір» ставки судового збору за подання до суду позовної заяви майнового характеру, з якою звернувся у 2015 році позивач у цій справі, становить 1 відсоток ціни позову, але не менше 0, 2 розміру мінімальної заробітної плати (243,60 грн) та не більше 3 розмірів мінімальної заробітної плати (3 654,00 грн); немайнового характеру - 0, 2 розміру мінімальної заробітної плати (243,60 грн).

Також, за подання до суду позовної заяви немайнового характеру, з якою звернулася у 2017 році фізична особа у цій справі, становить 0, 4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб (640,00 грн).

За правилом частини третьої статті 6 Закону України «Про судовий збір», за подання позовної заяви, що має одночасно майновий і немайновий характер, судовий збір сплачується за ставками, встановленими для позовних заяв майнового та немайнового характеру.

Отже, за подання позову підлягав сплаті судовий збір щодо вимог немайнового характеру у розмірі 1 127,20 грн (243,60 + 243,60 +640,00).

Щодо вимоги майнового характеру, а саме визнання права власності на 1/2 частку житлового будинку, яка заявлена у 2015 році, для визначення розміру судового збору за подання позову та касаційної скарги підлягають застосуванню вимоги статті 176 ЦПК України.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 176 ЦПК України ціна позову визначається у позовах про визнання права власності на майно або його витребування - вартістю майна.

Проте, оскільки зміст рішень судів попередніх інстанцій не містить відомостей про вартість 1/2 частки житлового будинку АДРЕСА_1 , так само як і розрахунок, долучений до касаційної скарги, ОСОБА_1 має самостійно визначити ціну позову та навести обґрунтування сплаченого судового збору за подання касаційної скарги в частині вимог майнового характеру, у разі необхідності здійснити його доплату.

Судовий збір за подання касаційної скарги до Верховного Суду має бути перераховано або внесено до ГУК у м. Києві/Печерс. р-н/22030102, , банк отримувача: Казначейство України (ЕАП), рахунок отримувача UA0026007, ККДБ: 22030102, «Судовий збір (Верховний Суд, 055)».

Порядок сплати судового збору визначено статтею 6 Закону України «Про судовий збір». На підтвердження сплати судового збору потрібно суду надати документ, що підтверджує його сплату або документи, що підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

Відповідно до вимог частини другої статті 393 ЦПК України у разі, якщо касаційна скарга оформлена з порушенням вимог, визначених статтею 392 цього Кодексу, застосовуються положення статті 185 цього Кодексу, про що суддею постановляється відповідна ухвала.

Суд роз`яснює, що якщо позивач (тут - заявник) не усуне недоліки позовної заяви (касаційної скарги) у строк, встановлений судом, заява (скарга) вважається неподаною і повертається позивачеві (заявникові) (частина третя статті 185 ЦПК України).

Керуючись статтями 185, 390, 392, 393 ЦПК України, Верховний Суд

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 01 листопада 2019 року та постанову Одеського апеляційного суду від 15 лютого 2022 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Суворовської районної адміністрації Одеської міської ради, Комунального підприємства «Бюро технічної інвентаризації» Одеської міської ради про визнання недійсними свідоцтва на право власності на житловий будинок та свідоцтва про право на спадщину за заповітом, визнання права власності на 1/2 частку житлового будинку, залишити без руху.

Надати для усунення зазначених вище недоліків строк який не може перевищувати десяти днів з дня вручення цієї ухвали.

У разі невиконання у встановлений строк цієї ухвали касаційна скарга вважатиметься неподаною та буде повернута заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Г. І. Усик