КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
провадження № 22-ц/824/8178/2022
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 вересня 2022 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів:

судді-доповідача Кирилюк Г.М.,

суддів: Борисової О. В., Семенюк Т. А.

при секретарі Полянчук І. А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа: Деснянський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про встановлення факту смерті, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Деснянського районного суду м. Києва від 18 травня 2022 року в складі судді Сенюти В. О.,

встановив:

13.10.2021 ОСОБА_1 звернулася до суду з заявою, в якій, з урахуванням доповнень від 20 грудня 2021 року та від 18 травня 2022 року, просила встановити факт смерті ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянки України, місце народження: м. Жашків Київської області, яка настала ІНФОРМАЦІЯ_2 на території Абхазії, Грузія.

Звернути судове рішення до виконання Деснянським відділом РАГС у м. Києві, оскільки останнє місце проживання та реєстрації ОСОБА_2 було АДРЕСА_1 , для здійснення реєстрації смерті ОСОБА_2 та видачі свідоцтва про смерть.

Посилалась на ті підстави, що її мати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , померла ІНФОРМАЦІЯ_2 на території Абхазії, Грузія.

На початку грудня 2020 року вона звернулась до Деснянського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) з питання реєстрації смерті її матері. Начальник відділу їй пояснила, що Абхазія є територією Грузії, а фактично - непідконтрольною Грузії самопроголошеною республікою і документи, видані нелегітимними установами Абхазії, не мають законного механізму щодо видачі свідоцтва про смерть особи, яка померла на вказаній території. Їй порадили звернутися до Посольства Грузії в Україні для вирішення цього питання.

Співробітник Посольства Грузії в Україні їй пояснив, що це питання не є компетенцією консульської служби. Також пояснив, що якщо смерть громадянина України настає за кордоном, то реєстрація смерті проводиться консулом України за останнім місцем проживання померлого, за місцем настання смерті, виявлення тіла померлого або за місцем поховання.

З Агентства з розвитку державних сервісів Міністерства юстиції Грузії (Будинок Юстиції Грузії) вона отримала відповідь, що факту смерті ОСОБА_2 , громадянки України, компетентними установами Грузії не зареєстровано.

Встановлення факту смерті необхідно для звернення до Деснянського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) для державної реєстрації факту смерті та вступу у спадщину.

Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 18 травня 2022 року в задоволенні вказаної заяви відмовлено.

14.06.2022 ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити її заяву в повному обсязі.

Вважає оскаржуване рішення суду необґрунтованим та таким, що суперечить чинному законодавству , оскільки судом першої інстанції неповно з`ясовано обставини, які мають значення для справи, необґрунтовано відмовлено у прийнятті доказів, неправильно досліджено наявні в матеріалах справи докази.

Зазначила, що її мати ОСОБА_2 , громадянка України, померла ІНФОРМАЦІЯ_2 на території Абхазії, Грузія.

Відповідно до п.п. 3.1 п. 3 спільного Наказу Міністерства юстиції України, Міністерства закордонних справ України від 23.05.2001 № 32/5/101 (в редакції від 25.08.2004 № 90/5/191) «Про затвердження Інструкції про порядок реєстрації актів громадянського стану в дипломатичних представництвах та консульських установах України», реєстрація смерті громадян України, померлих за кордоном, проводиться консулом за останнім місцем проживання померлого, за місцем настання смерті, виявлення тіла померлого або за місцем поховання.

Згідно з цим порядку вона звернулась із заявою про отримання свідоцтва про смерть матері до Посольства України в Грузії, надіславши її на офіційну електронну адресу Посольства 16.12.2020.

Правильність дій заявника підтверджено також й роз`ясненням на офіційному сайті Посольства України в Грузії https://georgia.mfa.gov.ua/konsulski-pitannya/reyestraciya-aktiv-civilnogo-stanu, а саме: «Консульська посадова особа провадить реєстрацію народження дитини, смерті, шлюбу, розірвання шлюбу, зміни імені громадян України».

Оскільки смерть її матері настала на території, яка Законом Грузії від 23.10.2008 №431-Пс «Про окуповані території» визнана окупованою внаслідок військової агресії Російської Федерації, і відповідно до ст.8 цього Закону на окупованих територіях можливість встановлення фактів, що мають цивільне значення, забезпечується відповідно до Закону Грузії «Про цивільні дії», Посольство України в Грузії надіслало запит до Агентства з розвитку державних сервісів Міністерства юстиції Грузії (надалі - Агентство) щодо отримання даних про перебування ОСОБА_2 на території Абхазії, Грузії, додавши до запиту копію медичної довідки про смерть ОСОБА_2 від 30.11.2020 № 51, видану Цандрипшською поліклінікою республіки Абхазія.

Агентство відповіло, що "оскільки медична довідка про смерть №51, яка додається до листа від 14.04.2020, видана нелегітимним, незаконним органом і в Агентстві відсутня інформація про ОСОБА_3 , Агентство позбавлене можливості здійснити реєстрацію смерті зазначеної громадянки на підставі представленої довідки". Тобто їй було відмовлено у видачі документів про смерть, про що їй було повідомлено Посольством України в Грузії.

Виходячи з викладеного, вона вичерпала законні шляхи для отримання свідоцтва про смерть в установах Грузії.

Висновок суду, що вона не дотрималась процедури щодо встановлення факту громадянського значення на окупованих територіях, не відповідає дійсності.

Одночасно зазначає, що в Агентстві не могло бути даних про ОСОБА_2 , оскільки на територію Абхазії, Грузія, вона в`їжджала з боку Російської Федерації, через КПП "Адлер"-"Псоу".

Пояснила, що її мати ОСОБА_2 з 1959 року мешкала в Абхазії, Грузія, разом з чоловіком ОСОБА_4 , шлюб між якими було розірвано у 1996 році. Мати 19.12.1996 отримала статус біженки відповідно до Закону України "Про біженців" та була постійно зареєстрована в м. Києві. У 2008 році її батьки знову зареєстрували шлюб, після чого мати більшу частину року мешкала в Абхазії, Грузія. В лютому 2016 року мати поїхала в Абхазію, Грузія , до чоловіка і більше в Україну не поверталась.

Вказує, що до суду та до Агентства вона додавала фото поховання ОСОБА_2 в Абхазії, Грузія, та відео свідоцтво двох свідків з місця поховання, але ці матеріли не були прийняті як достовірні та достатні для підтвердження вимог її заяви.

Заявляє, що факт смерті можуть підтвердити її батько ОСОБА_4 , а також ОСОБА_5 , ОСОБА_6 .

Правом надання відзиву на апеляційну скаргу заінтересована особа не скористалась.

В судовому засіданні ОСОБА_1 апеляційну скаргу підтримала та просила її задовольнити.

Представник Деснянського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) в судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений судом належним чином.

Переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно з частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до частини першої статті 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Згідно з частинами першою, другою статті 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту: 1) родинних відносин між фізичними особами; 2) перебування фізичної особи на утриманні; 3) каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню; 4) реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення; 5) проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу; 6) належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті; 7) народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження; 8) смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті; 9) смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру.

У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Отже, в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, зокрема, якщо: згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; встановлення факту не пов`язується із наступним вирішенням спору про право.

Юридичні факти можуть бути встановлені для захисту, виникнення, зміни або припинення особистих чи майнових прав самого заявника, за умови, що вони не стосуються прав чи законних інтереси інших осіб. У випадку останнього між цими особами виникає спір про право.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 10 квітня 2019 року у справі № 320/948/18 (провадження № 14-567цс18) зроблено висновок, що у порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, за наявності певних умов. А саме, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Чинне цивільне процесуальне законодавство відносить до юрисдикції суду справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення суб`єктивних прав громадян. Проте не завжди той чи інший факт, що має юридичне значення, може бути підтверджений відповідним документом через його втрату, знищення архівів тощо. Тому закон у певних випадках передбачає судовий порядок встановлення таких фактів.

Справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, належать до юрисдикції суду за таких умов:

- факти, що підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них мають залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. Для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету встановлення;

- встановлення факту не пов`язується з подальшим вирішенням спору про право. Якщо під час розгляду справи про встановлення факту заінтересованими особами буде заявлений спір про право або суд сам дійде висновку, що у цій справі встановлення факту пов`язане з необхідністю вирішення в судовому порядку спору про право, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює цим особам, що вони вправі подати позов на загальних підставах;

- заявник не має іншої можливості одержати чи відновити документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення. Для цього заявник разом із заявою про встановлення факту подає докази на підтвердження того, що до її пред`явлення він звертався до відповідних організацій за одержанням документа, який посвідчував би такий факт, але йому в цьому було відмовлено із зазначенням причин відмови (відсутність архіву, відсутність запису в актах цивільного стану тощо);

- чинним законодавством не передбачено іншого позасудового порядку встановлення юридичних фактів.

Відповідно до п.13 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», заяви про встановлення факту смерті особи в певний час приймаються до провадження суду і розглядаються за умови подання заявниками документів про відмову органів реєстрації актів громадянського стану в реєстрації події смерті. Заявник зобов`язаний обґрунтувати свою заяву посиланнями на докази, що достовірно свідчать про смерть особи у певний час і за певних обставин.

Суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні заяви про встановлення факту смерті ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянки України, яка настала ІНФОРМАЦІЯ_2 на окупованій території Абхазії, Грузія, де остання проживала з 1959 року та була похована з тих підстав, що заявницею не дотримано процедури щодо встановлення факту громадянського значення на окупованих територіях.

Відповідно до пункту 3 статті 8 Закону Грузії «Про окуповані території» , можливість встановлення факту громадянського значення на окупованих територіях забезпечується відповідно до Закону Грузії «Про реєстрацію актів громадянського стану», а відповідно до статті 90 зазначеного Закону, орган реєстрації актів громадянського стану має право встановити юридичних факт смерті особи на території Грузії у певний час та за певних обставин, якщо неможливо отримати документи, що підтверджують цей факт іншим способом, або повернути втрачений документ, або якщо це пов`язано з непомірними витратами та зусиллями».

Належних доказів того, що заявниця зверталась до уповноваженого органу реєстрації актів громадянського стану Грузії для встановлення юридичного факту смерті особи на її окупованій території та отримала відмову у видачі відповідного свідоцтва по смерть з зазначенням причин відмови заявницею надано не було.

Звернення до Посольства Грузії в Україні щодо реєстрації смерті громадянки України ОСОБА_2 таким доказом не є.

Заявниця не позбавлена можливості звернутись до уповноваженого органу Грузії та вирішити питання про встановлення юридичного факту смерті особи на території Грузії у певний час, можливість встановлення якого на підставі Закону Грузії «Про окуповані території» забезпечується в порядку, передбаченому Законом Грузії «Про реєстрацію актів громадянського стану».

З огляду на викладене, апеляційний суд дійшов висновку, що доводи апеляційної скарги належним чином не підтверджені та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, що призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись статтями 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Деснянського районного суду м. Києва від 18 травня 2022 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 03 жовтня 2022 року.

Суддя-доповідач Г. М. Кирилюк

Судді: О. В. Борисова

Т. А. Семенюк