ЄУН № 336/488/22
пр. № 2/336/2506/2022
РІШЕННЯ

Іменем України

08 вересня 2022 року м. Запоріжжя

Шевченківський районний суд м. Запоріжжя, у складі:

головуючого судді Дацюк О.І.

при секретарі Пустовіт В.О.

за участі представника позивача адвоката Коломоєць І.В., представника відповідача адвоката Олексенко Т.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Державного підприємства «Запорізьке машинобудівне конструкторське бюро «Прогрес» імені академіка О.Г. Івченка» про визнання незаконним та скасування наказу про відсторонення та поновлення на роботі, стягнення невиплаченої заробітної плати за час відсторонення,

ВСТАНОВИВ:

18.01.2022 року ОСОБА_2 звернувся з позовом до ДП «Запорізьке машинобудівне конструкторське бюро «Прогрес» ім. Академіка О.Г. Івченка (далі по тексту ДП «Івченко-Прогрес»), вказавши, що працює в ДП «Івченко-Прогрес» на посаді електромонтера з ремонту та обслуговування електроустаткування 5 розряду. Наказом директора підприємства № 303-к/тр від 15.12.2021 року позивача відсторонено від роботи на час відсутності щеплення від Covid -19 без збереження заробітної плати. Вказуючи, що вакцинація від Covid -19 від не являється обов`язковою, внаслідок відсторонення від роботи були грубо порушені його права, позивач просив визнати незаконним та скасувати наказ № 303-к/тр від 15.12.2021 року про відсторонення ОСОБА_2 від роботи та поновити його на роботі, стягнути з відповідача середній заробіток за час вимушеного прогулу.

Ухвалою суду від 20.01.2022 року позовну заяву було залишено без руху у зв`язку з невідповідністю вимогам ст. 175 ЦПРК України, несплатою судового збору.

26.01.2022 року представником позивача подано уточнену позовну заяву разом із платіжними документами на підтвердження сплати судового збору.

Ухвалою суду від 10.02.2022 року відкрите провадження у справі та справу призначено до розгляду в порядку загального позовного провадження.

22.03.2022 року представником відповідача подано відзив на позовну заяву.

Судом не враховано заяву представника позивача, подану 14.04.2022 року, в якості уточнення позовних вимог, адже позивачем не подавалось уточненої позовної заяви, оформленої у відповідності до положень ст. ст. 175, 177 ЦПК України.

Ухвалою суду від 14.04.2022 року закрите підготовче провадження у справі та призначено справу до розгляду.

21.06.2022 року представником позивача подано заяву про перенесення судового засідання, яка судом відхилена у зв?язку з відсутністю поважних причин неявки позивача в судове засідання, ненадання представником позивача документів на підтвердження наявності поважних причин неявки представника. Судовий розгляд відкладено з інших підстав.

Інших заяв чи клопотань сторонами не подавалось та судом не вирішувалось.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала, вказавши, що керівництво підприємства почало вживати заходів для примушування працівників до щеплення від Covid -19, а оскільки позивач відмовився від щеплення, його було відсторонено від роботи з припиненням виплати заробітної плати. Також представник позивача вказувала, що відповідачем передчасно прийнято рішення про відсторонення від роботи, адже працівникам було встановлено строк для проведення щеплення до 16.12.2021 року, натомість як наказ видано 15.12.2021 року. з 01.03.2022 року позивача знову допущено до роботи, тож наразі він працює.

Представник відповідача проти позову в судовому засіданні заперечувала, вказуючи, що в діях керівника в даному випадку немає порушень, адже ним виконувались відповідні рекомендації органів державної влади.

При вивченні письмових доказів судом встановлено наступне.

Відповідно до копії трудової книжки ОСОБА_2 з 01.03.2020 року працює на посаді електромонтера з ремонту та обслуговування електроустаткування 5 розряду в ДП «Запорізьке машинобудівне конструкторське бюро «Прогрес» ім. Академіка О.Г. Івченка.

Наказом директора підприємства № 1157 від 12.11.2021 року керівникам структурних підрозділів ДП «Івченка-Прогрес» наказано ознайомити усіх працівників підрозділів із Повідомленням про обов?язкове профілактичне щеплення проти Covid-19 строком до 23.11.2021 року. Згідно із Повідомленням запропоновано надати документи про вакцинацію або довідку про наявність протипоказань до вакцинації. Також зазначено про відсторонення від роботи з 09.12.2021 року тих працівників, які не нададуть таких документів до 01.12.2021 року.

ОСОБА_2 був ознайомлений з Повідомленням 16.11.2021 року.

29.11.2021 року був складений акт про відмову від проведення та надання документу обов?язкового профілактичного щеплення проти Covid-19, який підписаний ОСОБА_2 з поміткою про незгоду.

Наказом т.в.о. директора підприємства № 1247 від 09.12.2021 року Повідомлення викладено в новій редакції. Зокрема, змінено кінцеву дату надання документу про вакцинацію або довідки про наявність протипоказань до вакцинації до 16.12.2021 року.

Наказом директора підприємства № 303-к/тр від 15.12.2021 року ОСОБА_2 відсторонено від роботи з 20.12.2021 року без збереження заробітної плати на час відсутності щеплення проти Covid -19. Підставою відсторонення від роботи зазначено ч. 2 ст. 12 Профілактичне щеплення Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб», ст. 46 КЗпП України, та наказ МОЗ «Про затвердження переліку професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов?язковим профілактичним щепленням» № 2393 від 01.11.2021 року.

Наказом директора підприємства № 54-к/тр від 01.03.2022 року дію наказу про відсторонення від роботи ОСОБА_2 зупинено до завершення воєнного стану в Україні.

При вирішенні справи суд виходить з наступного.

Відповідно до положень ст. 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Як вказує ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Європейський суд з прав людини у п. 23 рішення у справі "Проніна проти України" (Заява N 63566/00) від 18 липня 2006 року нагадав, що п. 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень.

Оцінюючи доводи позивача щодо незаконності наказу про відсторонення позивача від роботи, суд виходить з наступного.

Підставами для відсторонення позивача від роботи відповідно до наказу № 143 к/тр вказано ст. 46 КЗпп та ч. 2 ст. 12 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб».

У відповідності до положень ст. 46 КЗпП відсторонення працівників від роботи власником або уповноваженим ним органом допускається у разі: появи на роботі в нетверезому стані, у стані наркотичного або токсичного сп`яніння; відмови або ухилення від обов`язкових медичних оглядів, навчання, інструктажу і перевірки знань з охорони праці та протипожежної охорони; інші випадки, передбачені законодавством.

Статтею 12 ч. 1, 2 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб» визначено, що профілактичні щеплення проти дифтерії, кашлюка, кору, поліомієліту, правця, туберкульозу є обов`язковими і включаються до календаря щеплень.

Працівники окремих професій, виробництв та організацій, діяльність яких може призвести до зараження цих працівників та (або) поширення ними інфекційних хвороб, підлягають обов`язковим профілактичним щепленням також проти інших відповідних інфекційних хвороб. У разі відмови або ухилення від обов`язкових профілактичних щеплень у порядку, встановленому законом, ці працівники відсторонюються від виконання зазначених видів робіт. Перелік професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням проти інших відповідних інфекційних хвороб, встановлюється центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров`я.

Таким чином, вищезазначеними положеннями чинного законодавства, на які відповідач посилався як на підстави відсторонення позивача від роботи, не встановлено обов`язку позивача проходити обов?язкову вакцинацію від Covid-19, адже обов?язковими є щеплення від дифтерії, кашлюка, кору, поліомієліту, правця, туберкульозу.

При цьому в самому тексті наказу не міститься вказівки на те, яке саме щеплення має, на переконання відповідача, здійснити позивач, а вказано лише про відсторонення її від роботи до здійснення нею «відповідного щеплення».

Відповідно до Переліку професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням, затвердженим Наказом Міністерства охорони здоров`я України від 04 жовтня 2021 року № 2153 в редакції, яка діяла на дату видачі наказу № 1157 від 12.11.2021 року та вручення повідомлення про обов?язкове профілактичне щеплення, обов`язковим профілактичним щепленням проти гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, на період дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, підлягають працівники:

1. Центральних органів виконавчої влади та їх територіальних органів;

2. Місцевих державних адміністрацій та їх структурних підрозділів;

3. Закладів вищої, післядипломної, фахової передвищої, професійної (професійно-технічної), загальної середньої, у тому числі спеціальних, дошкільної, позашкільної освіти, закладів спеціалізованої освіти та наукових установ незалежно від типу та форми власності.

В подальшому Наказом МОЗ України № 2393 від 01.11.2021 року «Про затвердження Змін до Переліку професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням» Перелік доповнено пунктом 4, яким до переліку включено працівників, зокрема, Підприємств, установ та організацій, включених до Переліку об`єктів державної власності, що мають стратегічне значення для економіки і безпеки держави, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 04 березня 2015 року № 83.»

Водночас зазначені зміни набрали законної сили лише 09.12.2021 року (через місяць після офіційного опублікування, що передбачено п. 4 Наказу № 2393.

Таким чином, станом на час винесення наказу від 12.11.2021 року, вручення повідомлення ОСОБА_2 про обов?язкове профілактичне щеплення 16.11.2021 року та складення акту про відмову ОСОБА_2 від проведення та надання документу обов?язкового профілактичного щеплення проти Covid-19 29.11.2021 року, вакцинація працівників даної категорії не була обов?язковою.

Повідомлення про обов?язкове профілактичне щеплення від 09.12.2021 року ОСОБА_2 не вручалось.

Водночас, зазначеним повідомленням від 09.12.2021 року працівникам надано строк до 16 грудня 2021 року надати або діючий сертифікат про щеплення або довідку про тимчасові або постійні протипоказання до вакцинації проти Covid-19.

До спливу вказаного строку ОСОБА_2 наказом від 15.12.2021 року було відсторонено від роботи, тобто фактично позбавлено можливості надати такі документи у строк, який визначив сам працедавець.

Суд враховує, що щеплення є обов?язковим в разі відсутності абсолютних протипоказань до проведення профілактичних щеплень, відповідно до Переліку медичних протипоказань та застережень до проведення профілактичних щеплень, затвердженого наказом Міністерства охорони здоров`я України від 16 вересня 2011 року № 595, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 10 жовтня 2011 року за № 1161/19899 (у редакції наказу Міністерства охорони здоров`я України від 11 жовтня 2019 року № 2070).

Натомість відповідачем в період часу від моменту набрання законної сили норми чинного законодавства щодо обов?язкового щеплення працівників відповідної категорії та до прийняття рішення про відсторонення позивача від роботи не з?ясовано причин відмови його від щеплення, відсутності у нього протипоказань, не запропоновано надати пояснення з приводу відмови від щеплення, тощо.

Відсторонення від роботи на невизначений строк істотно порушує права позивача на працю та отримання заробітної плати.

При цьому суд враховує і те, що у відповідності до заяви міністра охорони здоров`я України В. Ляшка, яка опублікована на сайті Кабінету міністрів України https://www.kmu.gov.ua/news/moz-zatverdilo-perelik-profesij-dlya-yakih-shcheplennya-proti-covid-19-ye-obovyazkovim, освітяни та працівники органів влади кожен день взаємодіють із великою кількістю людей, а тому ризикують інфікуватися на коронавірусну хворобу. Майже всі, хто потрапляє в лікарню з COVID-19 невакциновані. Це рішення покликане захистити життя і здоров`я українців та їхніх близьких, створивши безпечне середовище в закладах освіти та державних установах.

З цієї заяви та інших чисельних заяв працівників Міністерства охорони здоров`я України вбачається, що сама по собі вакцинація від Covid-19 не здатна убезпечити особу від зараження на Covid-19 та захворювання, а рівно і не може убезпечити оточуючих від передання захворювання від носія, а теоретично може зменшити ризик тяжкого протікання хвороби.

Таким чином, в даному випадку ризики відмови від вакцинації покладаються виключно на саму позивача, який, як особа повністю дієздатна, може сам їх оцінити та взяти на себе відповідальність за можливі наслідки.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що наказ № 303- к/тр від 15.12.2021 року про відсторонення від роботи ОСОБА_3 вимогам чинного законодавства не відповідає, отже в цій частині права позивача підлягають захисту шляхом визнання вказаного наказу незаконним та скасування, адже такий спосіб захисту права є ефективним та може бути застосований судом у відповідності до положень ст. 5 ЦПК України.

Вирішуючи позовні вимоги в частині поновлення позивача на роботі, суд виходить з наступного.

Позивача не було звільнено, а лише відсторонено від роботи, тому в даному випадку підстав для поновлення її на роботі немає.

Вимоги позивача про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу суд не має можливості вирішити у спосіб, який передбачений чинним законодавством, у зв?язку з ненаданням позивачем усіх необхідних для того документів.

Так, як пояснила представник відповідача працівники ДП «Івченка-Прогрес» працювали або чотири або п?ять днів на тиждень та який саме графік роботи був у позивача їй не відомо. Позивачем та його представником відповідних документів суду не надавалось, позовні вимоги в установленому порядку не уточнювались, тож в даному випадку, виходячи з наявних у справі документів, суд вважає, що заявлена позивачем сума заробітної плати не доведена належними та достатніми доказами, а суд самостійно позбавлений можливості перевірити та визначити суму заробітної плати позивача.

При вирішенні питання про розподіл судових витрат, суд виходить з того, що одна вимога, яка позивачем при звернені до суду оплачена судовим збором, судом задоволена, тож з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума судового збору у 992,40 гривень.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 258, 259, 263, 264, 265, 268, 273, 352, 354, 355 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до Державного підприємства «Запорізьке машинобудівне конструкторське бюро «Прогрес» імені академіка О.Г. Івченка» про визнання незаконним та скасування наказу про відсторонення та поновлення на роботі, стягнення невиплаченої заробітної плати за час відсторонення задовольнити частково.

Визнати незаконним та скасувати наказ директора Державного підприємства «Запорізьке машинобудівне конструкторське бюро «Прогрес» імені академіка О.Г. Івченка» № 303 к/тр від 15.12.2021 року про відсторонення від роботи ОСОБА_2 .

В іншій частині у задоволенні позовних вимог відмовити.

Стягнути з Державного підприємства «Запорізьке машинобудівне конструкторське бюро «Прогрес» імені академіка О.Г. Івченка» на користь ОСОБА_2 судовий збір в сумі 992,40 гривні (дев?ятсот дев`яносто дві гривні 40 коп).

Відповідно до ст. 265 ч. 5 ЦПК України зазначаються наступні відомості:

Позивач ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 .

Відповідач Державне підприємство «Запорізьке машинобудівне конструкторське бюро «Прогрес» імені академіка О.Г. Івченка», знаходиться за адресою: м. Запоріжжя, вул. Іванова, 2, код ЄДРЮО 14312921.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення може бути оскаржене до Запорізького апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя О.І. Дацюк