Справа № 638/5895/21
Провадження № 2/638/2083/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 липня 2022 року м. Харків

Дзержинський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого судді Цвіри Д.М.

за участю секретаря судових засідань - Суркової М.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Дзержинського районного суду м. Харкова, в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: ОСОБА_3 про стягнення витрат по оплаті житлово-комунальних послуг, -

встановив:

Позивач ОСОБА_1 звернулась до Дзержинського районного суду м. Харкова з позовною заявою до ОСОБА_2 , третя особа: ОСОБА_3 про стягнення витрат по оплаті житлово-комунальних послуг, в якій просить суд стягнути з ОСОБА_2 на її користь витрати по оплаті житлово-комунальних послуг за період з травня 2018 року по квітень 2021 року в сумі 20328, 46 грн. та стягнути з відповідача сплачений нею за подання даної позовної заяви до суду судовий збір у розмірі 908,00 грн.

В обгрунтування позовних вимог посилається на те, що відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 10.01.2000 року, виданого Цетром (відділом) приватизації державного житлового фонду Управління комунального майна Виконавчого комітету Харківської міської ради р. № 1-00-202064, квартира АДРЕСА_1 на праві спільної сумісної власності належить трьом особам: позивачу - ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , які втрьох є співвласниками вказаного житлового приміщення, загальною площею 66,0 кв.м. За вказаною адресою зареєстровано 5 осіб: позивач - ОСОБА_1 , її сини - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , та 2 доньки сина позивача ОСОБА_2 - ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_1 (з 06.07.2007), ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (з 12.04.2013 р.), але з 2003 року по теперішнй час в квартирі проживає позивач з сином ОСОБА_3 удвох.

З 2003 року ОСОБА_2 переїхав до іншого місця мешкання, де й проживає по теперішній час з дружиною та дітьми, але реєстрація його місця проживання залишилася за адресою АДРЕСА_1 . Його доньки лише зареєстровані за вказаною вище адресою, жодного дня не проживали за місцем реєстрації. Після того, як відповідач переїхав до іншого місця проживання, він відмовився приймати участь в утриманні житла, як співвласник квартири та сплачувати вартість житлово-комунальних послуг, як за себе, так і за членів своєї родини (нормою статті 180 Сімейного кодексу України встановлено обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття). Протягом останніх вісімнадцяти років за житлово-комунальні послуги, що нараховуються за адресою: АДРЕСА_1 , сплачує сама позивач.

Позивач вважає, що оскільки домовленості між всіма свіввласниками щодо розміру часток не було, частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, та кожен зі співвласників квартири відповідно до своєї частки зобов`язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, оплаті житлово-комунальних послуг.

За період з травня 2018 року по квітень 2021 року позивачем сплачено вартість житлово-комунальних послуг у розмірі: за послуги КП «Жилкомсервіс» (квартплата) - 12 761,00 грн.; за послуги з теплопостачання КП «Харківські теплові мережі» (опалення) - 40 613,99 грн.; за послуги КП «Комплекс з вивозу побутових відходів» (вивіз ТБО) - 4228,00 грн., що підтверджено квитанціями про сплату за житлово-комунальні послуги та довідками про нарахування та оплату за житлово-комунальні послуги, що надані комунальними підприємствами. Усього за вказаний період позивачем оплачено комунальні послуги та частково погашено заборгованість на загальну суму 57 602,99 грн.

Т.я. кожен зі співвласників зобов`язаний брати участь у витратах на утримання майна відповідно до своєї частки у праві спільної власності та сплачувати житлово- комунальні послуги, а частки співвласників, згідно із чинним законодавством, у праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, вважаються рівними, то кожний із співвласників квартири повинен сплачувати по 1/3 частини витрат за житлові послуги (квартплата) та комунальні послуги (опалення).

Щодо оплати за послуги з поводження з побутовими відходами, що надаються КП «Комплекс з вивозу побутових відходів», відповідач повинен здійснювати оплату як за себе, так і за своїх дітей, оскільки нарахування за послугу здійснюється відповідно до кількості зареєстрованих у житлових приміщеннях осіб, а батьки, як зазначалось вище зобов`язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття. Отже, вартість житлово-комунальних послуг, що повинен сплатити відповідач складає: за послуги КП «Жилкомсервіс» (квартплата) - 4253,67 грн., що складає 1/3 частину загальної суми сплати; за послуги з теплопостачання КП «Харківські теплові мережі» (опалення) - 13 537,99 грн., що складає 1/3 частину загальної суми сплати; за послуги КП «Комплекс з вивозу побутових відходів» (вивіз ТБО) - 2536,80 грн. - сплата послуги за відповідача та його дітей, загальна сума яких складає 20 328,46 грн. На прохання позивача сплатити свою частину за житлово-комунальні послуги відповідач відмовився, в зв`язку з чим, провизач вимушена звернутись до суду з вказаним позовом.

Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 18 червня 2021 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження по справі, вирішено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

Позивач в судове засідання не з`явилась, через канцелярію суду подала заяву, в якій позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила розгляд справи проводити у її відсутності.

Відповідач в судове засідання не з`явився, своїм правом подати відзив на позовну заяву не скористався та відзив на позов до суду не надав, про дату, час і місце розгляду справи повідомлявся своєчасно та належним чином, про причини неявки суду не повідомив.

Третя особа в судове засідання не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлявся своєчасно та належним чином, про причини неявки суду не повідомив.

Враховуючи, що у справі є достатні докази про права і взаємовідносини сторін, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності сторін.

Фіксація судового процесу технічними засобами не здійснювалась згідно вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України.

Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що заявлені позовні вимоги підлягають задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав свобод чи законних інтересів.

Згідно із статтею 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Статтею 16 ЦК України встановлено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.

Особа вільна у виборі способу захисту цивільних прав судом.

Разом з тим, передбачені ст. ст. 12 і 13 ЦПК України засади змагальності та диспозитивності цивільного судочинства визначають основні правила, в межах яких мають діяти особи, що беруть участь у справі, та суд при вирішенні справи.

Згідно ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона у цивільному судочинстві повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, до яких дана справа не відноситься.

Суд, згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України, розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим законом випадках.

З огляду на вказані норми позивач, обравши певний спосіб захисту цивільного права перед судом, має довести, шляхом подання належних та допустимих доказів, що відповідачем порушено, не визнано або оспорено охоронювані законом її цивільні права та інтереси.

Відповідач, зі свого боку, зобов`язаний довести обставини, посилаючись на які він заперечує проти позову.

Статтями 78, 81 ЦПК України визначено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд, дослідивши наявні в матеріалах справи докази в їх сукупності, приходить до наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦК України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

Судом встановлено, що згідно свідоцтва про право власності на житло від 10 січня 2000 року, виданого Цетром (відділом) приватизації державного житлового фонду Управління комунального майна Виконавчого комітету Харківської міської ради, реєстраційний № 1-00-202064, квартира АДРЕСА_1 , загальною площею 66,0 кв.м., на праві спільної сумісної власності належить: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 (а.с. 9).

Згідно довідки про зареєстрованих у житловому приміщенні осіб від 19.03.2021 року, за адресою: АДРЕСА_1 зареєстрованими значаться: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_7 , ОСОБА_5 (а.с. 57).

Згідно квитанцій ПАТ «Мегабанк» ОСОБА_1 за період з травня 2018 року по квітень 2021 року сплачено вартість житлово-комунальних послуг у розмірі: за послуги КП «Жилкомсервіс» (квартплата) - 12761,00 грн.; за послуги з теплопостачання КП «Харківські теплові мережі» (опалення) - 40613,99 грн.; за послуги КП «Комплекс з вивозу побутових відходів» (вивіз ТБО) - 4228,00 грн., всього на загальну суму 57602,99 грн. (а.с. 11-56).

Відповідач є співвласником квартири за адресою: АДРЕСА_1 .

Як зазначено позивачем, з 2003 року по теперішнй час відповідач в квартирі не проживає.

Однак, суд зазначає, що непроживання відповідача за вказаною адресою не означає, що співвласник не повинен брати участі в утриманні належного йому майна.

Згідно зі статтею 13 Конституції України власність зобов`язує. Вказана норма кореспондується зі статтею 322 ЦК України, відповідно до якої власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно зі статтею 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Частиною першою статті 15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України (стаття 4 ЦПК України 2004 року, частина перша статті 5 ЦПК України).

Згідно з частиною першою статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Суд також може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.

У частині першій статті 322 ЦК України передбачено, що власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

Основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями, споживачами у процесі створення, надання та споживання житлово-комунальних послуг визначено Законом України «Про житлово-комунальні послуги» (в редакції, чинній станом на день виникнення спірних правовідносин).

Предметом регулювання цього Закону є правовідносини, що виникають між виробниками, виконавцями, споживачами у процесі створення, надання та споживання житлово-комунальних послуг.

Суб`єктами цього Закону є органи виконавчої влади, місцевого самоврядування, виробники, виконавці та споживачі житлово-комунальних послуг, а також власники приміщень або будинків та балансоутримувачі, які залежно від цивільно-правових угод можуть бути споживачем, виконавцем або виробником послуг.

Відповідно до частини першої статті 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» балансоутримувач будинку, споруди, житлового комплексу або комплексу будинків і споруд власник або юридична особа, яка за договором з власником утримує на балансі відповідне майно, а також веде бухгалтерську, статистичну та іншу передбачену законодавством звітність, здійснює розрахунки коштів, необхідних для своєчасного проведення капітального і поточного ремонтів та утримання, а також забезпечує управління цим майном і несе відповідальність за його експлуатацію згідно з законом.

Згідно з частинами другою, третьою, четвертою статті 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є: власник, споживач, виконавець, виробник. Виробник послуг може бути їх виконавцем. Особливими учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є балансоутримувач та управитель, які залежно від цивільно-правових угод можуть бути споживачем, виконавцем або виробником.

Відповідно до частини першої статті 8 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» регулювання у сфері житлово-комунальних послуг здійснюється на підставі стандартів, нормативів, норм і правил, які встановлюють комплекс якісних та кількісних показників і вимог, які регламентують вироблення та виконання житлово-комунальних послуг з урахуванням соціальних, економічних, природно-кліматичних та інших умов регіонів та населених пунктів.

Згідно ч. 1 ст. 5 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», до житлово-комунальних послуг належать: 1) житлова послуга - послуга з управління багатоквартирним будинком, яка включає в себе: утримання спільного майна багатоквартирного будинку, зокрема прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, виконання санітарно-технічних робіт, обслуговування внутрішньобудинкових систем (крім обслуговування внутрішньобудинкових систем, що використовуються для надання відповідної комунальної послуги у разі укладення індивідуальних договорів про надання такої послуги, за умовами яких обслуговування таких систем здійснюється виконавцем), утримання ліфтів тощо; купівлю електричної енергії для забезпечення функціонування спільного майна багатоквартирного будинку; поточний ремонт спільного майна багатоквартирного будинку; 2) комунальні послуги - послуги з постачання та розподілу природного газу, постачання та розподілу електричної енергії, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, поводження з побутовими відходами.

Статтею 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено, що споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором

Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору (частина 1).

За бажанням споживача оплата житлово-комунальних послуг може здійснюватися шляхом внесення авансових платежів згідно з умовами договору про надання відповідних житлово-комунальних послуг (частина 2).

Дієздатні особи, які проживають та/або зареєстровані у житлі споживача, користуються нарівні зі споживачем усіма житлово-комунальними послугами та несуть солідарну відповідальність за зобов`язаннями з оплати житлово-комунальних послуг (частина 3).

Структура плати виконавцю комунальної послуги визначається згідно з договором про надання відповідної комунальної послуги, укладеним за вимогами цього Закону.

Споживач щомісяця (або з іншою періодичністю, визначеною договором) вносить однією сумою плату виконавцю комунальної послуги (крім послуг з постачання та розподілу природного газу та електричної енергії), у тому числі якщо вона складається з окремих складових, передбачених відповідним договором, укладеним відповідно до цього Закону. При цьому виконавці комунальних послуг забезпечують деталізацію інформації щодо складових плати у рахунках споживачів (частина 4).

Відповідно до ст. 162 Житлового кодексу України «Плата за користування жилим приміщенням і за комунальні послуги в будинку (квартирі), що належить громадянинові», плата за користування жилим приміщенням в будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності, встановлюється угодою сторін. Плата за комунальні послуги береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами.

Статтею 360 ЦК України передбачено, що співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов`язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов`язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов`язаннями, пов`язаними із спільним майном.

Відповідно до ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до частини першої статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Боржник, який виконав солідарний обов`язок, має право на зворотну вимогу (регрес) до кожного з решти солідарних боржників у рівній частці, якщо інше не встановлено договором або законом, за вирахуванням частки, яка припадає на нього (частини четверта статті 544 ЦК України).

Тлумачення наведених норм права дає підстави зробити висновок, що кожен співвласник зобов`язаний брати участь у витратах щодо утримання майна, незалежно від того, хто здійснює фактичні дії, спрямовані на утримання спільного майна.

Співвласник, який виконав солідарний обов`язок щодо сплати необхідних витрат на утримання майна, має право вимагати від іншого співвласника їх відшкодування (право зворотної вимоги регрес).

Якщо хтось із співвласників відмовляється брати участь у витратах, інші співвласники можуть здійснити їх самостійно і вимагати від цього співвласника відшкодування понесених витрат у судовому порядку або ж безпосередньо звернутись до суду з позовом про примусове стягнення з співвласника, який відмовився нести тягар утримання спільного майна, коштів для цієї мети.

Такий правовий висновок викладено Верховним Судом у постанові від 13 березня 2019 року у справі N 521/3743/17-ц (провадження N 61-26462св18).

Судом встановлено, що сторони є співвласниками квартири за адресою: АДРЕСА_1 , і, відповідно до закону, зобов`язані оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

З копій квитанцій, на які позивач посилається в обґрунтування заявлених позовних вимог, вбачається, що ОСОБА_1 є особою, яка сплачує комунальні послуги з метою утримання вищевказаного об`єкта нерухомого майна.

Доказів, в розумінні статей 77, 78 ЦПК України щодо неправильності складеного позивачем розрахунку з оплати житлово-комунальних послуг відповідачем до суду не надано, іншого розрахунку, який би спростовував нараховані суми сплачених позивачем житлово-комунальних послуг, відповідачем суду також не надано, відтак, розрахунок наданий позивачем, та в обґрунтування його наданими копіями квитанцій, приймаються судом як доказ у вирішенні спору.

ОСОБА_1 за період з травня 2018 року по квітень 2021 року сплатила вартість житлово-комунальних послуг у загальному розмірі 57602,99 грн., а саме: за послуги КП «Жилкомсервіс» (квартплата) - 12761,00 грн.; за послуги з теплопостачання КП «Харківські теплові мережі» (опалення) - 40613,99 грн.; за послуги КП «Комплекс з вивозу побутових відходів» (вивіз ТБО) - 4228,00 грн.

Т.я. кожен зі співвласників зобов`язаний брати участь у витратах на утримання майна відповідно до своєї частки у праві спільної власності та сплачувати житлово- комунальні послуги, а частки співвласників, згідно із чинним законодавством, у праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, вважаються рівними, то кожний із співвласників квартири повинен сплачувати по 1/3 частини витрат за житлові послуги (квартплата) та комунальні послуги (опалення).

Оплату за послуги з поводження з побутовими відходами, що надаються КП «Комплекс з вивозу побутових відходів», відповідач повинен здійснювати оплату як за себе, так і за своїх дітей, оскільки нарахування за послугу здійснюється відповідно до кількості зареєстрованих у житлових приміщеннях осіб, а батьки, як зазначалось вище зобов`язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття,

Щодо оплати за послуги з поводження з побутовими відходами, що надаються КП «Комплекс з вивозу побутових відходів», відповідач повинен здійснювати оплату як за себе, так і за своїх дітей, оскільки нарахування за послугу здійснюється відповідно до кількості зареєстрованих у житлових приміщеннях осіб, а батьки, як зазначалось вище зобов`язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття. Отже, вартість житлово-комунальних послуг, що повинен сплатити відповідач складає: за послуги КП «Жилкомсервіс» (квартплата) - 4253,67 грн., що складає 1/3 частину загальної суми сплати; за послуги з теплопостачання КП «Харківські теплові мережі» (опалення) - 13 537,99 грн., що складає 1/3 частину загальної суми сплати; за послуги КП «Комплекс з вивозу побутових відходів» (вивіз ТБО) - 2536,80 грн. - сплата послуги за відповідача та його дітей, загальна сума яких складає 20 328,46 грн.

Отже, ОСОБА_1 сплатила замість відповідача за період з травня 2018 року по квітень 2021 року грошові кошти у розмірі 20328,46 грн. за надані комунальні послуги, а тому наявні підстави для стягнення з відповідача витрат за вказані послуги і вказана сума підлягає стягненню із ОСОБА_2 на користь позивача в повному обсязі.

Розв`язуючи питання розподілу судових витрат між сторонами суд виходить з вимог ч. 1 ст. 141 ЦПК України, за якими судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи, що позов судом задоволений у повному обсязі, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені нею витрати зі сплати судового збору у сумі - 908,00 грн.

Керуючись ст.ст. 4, 5, 12, 13, 76-81, 141, 206, 259, 263-265, 268, 273 ЦПК України, ст. ст. 322, 525, 526, 544 ЦК України, суд, -

у х в а л и в:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: ОСОБА_3 про стягнення витрат по оплаті житлово-комунальних послуг, - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП: НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП: НОМЕР_2 , зареєстроване місце проживання : АДРЕСА_1 ) витрати з оплати житлово-комунальних послуг за період з травня 2018 року по квітень 2021 року у сумі 20328 (двадцять тисяч триста двадцять вісім) грн. 46 коп.

Стягнути ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП: НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП: НОМЕР_2 , зареєстроване місце проживання : АДРЕСА_1 ) судовий збір в сумі - 908 (дев`ятсот вісім) грн. 00 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Харківського апеляційного суду через Дзержинський районний суд м. Харкова протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Текст рішення розміщений в Єдиному державному реєстрі судових рішень (веб-адреса сторінки: http://www.reyestr.court.gov.ua).

Інформація щодо учасників справи:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП: НОМЕР_2 , зареєстроване місце проживання : АДРЕСА_1 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП: НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 .

Третя особа: ОСОБА_3 , РНОКПП: невідомий, зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 .

Суддя Д.М. Цвіра