Справа № 462/1948/22
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 вересня 2022 року головуючий суддя Залізничного районного суду м. Львова Бориславський Ю.Л. розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження в приміщенні суду у м. Львові цивільну справу за позовом Львівської міської ради до ОСОБА_1 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору - Управління комунальної власності департаменту економічного розвитку Львівської міської ради та ОСОБА_2 - про витребування майна з чужого незаконного володіння,

в с т а н о в и в :

Львівська міська рада звернулася до суду із позовом до ОСОБА_1 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору - Управління комунальної власності департаменту економічного розвитку Львівської міської ради та ОСОБА_2 , у якому просить витребувати з чужого незаконного володіння відповідача нежитлові приміщення на АДРЕСА_1 , загальною площею 46,1 кв.м на користь територіальної громади м. Львова в особі Львівської міської ради. Свої вимоги обгрунтовує тим, що будинок АДРЕСА_1 , у якому знаходить спірне нежитлове приміщення, в цілому перебуває у комунальній власності. 21.12.2019 р. проведено державну реєстрацію права приватної власності ОСОБА_2 на нежитлове приміщення площею 46,1 кв.м на АДРЕСА_1 на підставі свідоцтва про право власності від 07.05.1999 р., видавник департамент землеустрою та планування забудови Львівського міськвиконкому. В копії вказаного свідоцтва про право власності зазначено, що його видало Львівське обласне державне комунальне бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки. Однак, згідно відповіді ОКП ЛОР «БТІ та ЕО» від 11.01.2022 року, бюро не видавало свідоцтво про право власності від 07.05.1999 на нежитлові приміщення на АДРЕСА_1 , як і не видавало довідку № 2/4321 від 11.12.2019 про те, що вказані нежитлові приміщення зареєстровані на праві власності за ОСОБА_2 . Крім цього, станом на травень 1999 року оформлення права власності на об`єкти нерухомого майна регламентувалося Порядком оформлення права власності на об`єкти нерухомого майна, затвердженим рішенням виконавчого комітету від 05.02.1999 №032. Так, згідно з цим Порядком оформлення права власності на об`єкти нерухомого майна, що перебувають у власності юридичних та фізичних осіб, з видачею свідоцтва про право власності, проводиться районними адміністраціями за місцезнаходженням майна. Підготовка розпорядження голови районної адміністрації про оформлення права власності на об`єкти нерухомого майна проводиться районним відділом приватизації житла. Отже, реєстрація права власності не могла відбуватися на підставі наказу департаменту землеустрою та планування забудови міста, так як цей виконавчий орган не був уповноважений на оформлення права власності на об`єкти нерухомого майна. Відтак, реєстрація права власності на об`єкт проведена на підставі неіснуючих документів свідоцтва про право власності ОКП ЛОР БТІ та ЕО від 07.05.1999 та довідки від 11.12.2019 №2/4321, яке ОКП ЛОР «БТІ та ЕО» ніколи не видавало. В подальшому ОСОБА_2 відчужив зазначені приміщення на користь ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу від 16.03.2020 №532, посвідченого приватним нотаріусом Амбросійчук Л. В. Відтак, оскільки спірне нежитлове приміщення вибуло з комунальної власності неправомірно та поза волею власника майна, жодних дій на відчуження такого приміщення Львівська міська рада не вчиняла, таке слід витребувати з чужого незаконного володіння.

Ухвалою Залізничного районного суду м. Львова від 23.05.2022 відкрито провадження у справі, розгляд справи вирішено проводити в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення /виклику/ сторін. Відповідачу встановлено п`ятнадцятиденний строк для подання відзиву на позовну заяву. Третім особам роз`яснено зміст ст. 181 ЦПК України та встановлено строк для подання пояснень щодо позову або відзиву.

Ухвалою Залізничного районного суду м. Львова від 23.05.2022 року вжито заходи забезпечення позову, заборонено відповідачу та будь-яким іншим особам вчиняти будь-які дії щодо відчуження, здійснення інших юридичних правочинів, реєстрації речових прав щодо об`єкта нерухомого майна: нежитлових приміщень на АДРЕСА_1 , загальною площею 46,1 кв.м (реєстраційний номер майна: 101) до набрання законної сили судовим рішенням у справі

У зв`язку із відсутністю станом на 25.07.2022 року відомостей про вручення поштового відправлення відповідачу, ухвалою Залізничного районного суду м. Львова від 25.07.2022 року строк розгляду справи продовжено.

20.08.2022 року скеровані судом копія позовної заяви разом із ухвалою про відкриття провадження у справі відповідачу повернуто до суду відділом пошти за закінченням терміну зберігання.

У зв`язку із наведеним, судом 09.09.2022 року розміщено оголошення на веб-сторінці Залізничного районного суду м. Львова в мережі Інтернет на офіційному веб-порталі судової влади України, яким суд повідомив учасників справи про те, що у провадженні суду перебуває дана справа та роз`яснено зміст ст. 178, 193 ЦПК України.

У вказаний строк відповідач та треті особи не подали суду відзив на позовну заяву, пояснень щодо позову, інших заяв по суті справи, поважних причин такого не повідомили.

У матеріалах справи відсутні клопотання сторін про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням /викликом/ сторін.

Враховуючи наведене, відповідно до ч.8 ст. 178 та ч.5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

У відповідності до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Розглянувши справу в порядку спрощеного провадження без повідомлення /виклику/ сторін, вивчивши зібрані у справі докази, з`ясувавши дійсні обставини справи, суд приходить до переконання, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав.

Згідно ч. 1, 2 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах.

Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання іншою особою.

Згідно з ч. 1 ст. 12 ЦПК України, учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.

Частиною 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно ст. 16 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», матеріальною і фінансовою основою місцевого самоврядування є рухоме і нерухоме майно, доходи місцевих бюджетів, інші кошти, земля, природні ресурси, що є у комунальній власності територіальних громад сіл, селищ, міст, районів у містах, а також об`єкти їхньої спільної власності, що перебувають в управлінні районних і обласних рад. Від імені та в інтересах територіальних громад права суб`єкта комунальної власності здійснюють відповідні ради.

Відповідно до ч. 8 ст. 60 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» право комунальної власності територіальної громади захищається законом на рівних умовах з правами власності інших суб`єктів. Об`єкти права комунальної власності не можуть бути вилучені у територіальних громад і передані іншим суб`єктам права власності без згоди безпосередньо територіальної громади або відповідного рішення ради чи уповноваженого нею органу, за винятком випадків, передбачених законом.

Згідно п. 30 ч. 1 ст. 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» виключно на пленарних засіданнях сесії вирішуються питання відчуження об`єктів комунальної власності.

Згідно із частиною першою статті 1 Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Статтею 41 Конституції України та пункту 2 частини першої статті 3, статті 321 ЦК України передбачено, що ніхто не може бути позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні, крім випадків, встановлених Конституцією та законом.

Відповідно до ч.2 ст. 327 ЦК України управління майном, що є у комунальній власності, здійснюють безпосередньо територіальна громада та утворені нею органи місцевого самоврядування.

Львівська міська рада, у відповідності до ст. 10 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», є органом місцевого самоврядування в Україні, що представляє територіальну громаду міста Львова та здійснює від її імені та в її інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування визначені Конституцією України та іншими законами України. Згідно ст. 80 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» територіальні громади, які реалізують право власності через органи місцевого самоврядування, є суб`єктами права комунальної власності.

Відповідно до ст. 317, 319 Цивільного кодексу України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Судом встановлено, що будинок за адресою АДРЕСА_1 належить на праві комунальної власності територіальній громаді м. Львова в особі Львівської міської ради на підставі ухвали Львівської міської ради № 60 від 26.09.2002 року «Про зарахування об`єктів нерухомого майна до комунальної власності територіальної громади м. Львова» /а.с.8/.

Згідно ч. 2, 5 ст. 11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду.

Згідно матеріалів справи, ОСОБА_1 набув право власності на нежитлове приміщення загальною площею 46,1 кв.м. у будинку АДРЕСА_1 на підставі договору купівлі-продажу нежитлового приміщення від 16.03.2020 року, посвідченого приватним нотаріусом ЛМНО Амбросійчук Л.В. /а.с. 5,7/.

Згідно нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу нежитлового приміщення від 16.03.2020 року, такий укладений між ОСОБА_2 продавець та ОСОБА_1 покупець. Право власності продавця на приміщення підтверджується свідоцтвом про право власності на нежитлове приміщення, видане Департаментом землеустрою та планування забудови Львівського міськвиконкому згідно наказу Департаменту землеустрою та планування забудови міста №720/432-08 від 07.05.1999 року, зареєстрованого у Львівському обласному державному комунальному бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки та записано в реєстрову книгу №16 за реєстровим №38793. Інформація про внесення відомостей до Державного реєстру прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності підтверджується витягом: індексний номер 194959424, виданим Управлінням державної реєстрації юридичного департаменту Львівської міської ради, 26.12.2019 року, номер запису про власності:34879532, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 101 /а.с.7/.

Як вбачається з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, 21.12.2019 проведено державну реєстрацію права приватної власності ОСОБА_2 на нежитлове приміщення площею 46,1 кв. м на АДРЕСА_1 . Підстава для державної реєстрації - свідоцтво про право власності від 07.05.1999, видавник - департамент землеустрою та планування забудови Львівського міськвиконкому /а.с.5/.

Згідно копії вказаного свідоцтва про право власності від 07.05.1999 рокузазначено, що його видало Львівське обласне державне комунальне бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки./а.с.9/

Разом з тим, згідно відповіді Обласного комунального підприємства Львівської обласної ради «Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки» від 11.01.2022 року № 5790, свідоцтво про право власності від 07.05.1999 р. на нежитлові приміщення на АДРЕСА_1 бюро не видавало, як і довідку від 11.12.2019р. за №2/4321, а замовлення за №2/4321 оформлялось щодо виготовлення технічного паспорта на будинок за адресою: АДРЕСА_2 .

Як ствердив позивач та таке підтверджується матеріалами справи /а.с.12/, станом на травень 1999 року оформлення права власності на об`єкти нерухомого майна регламентувалося Порядком оформлення права власності на об`єкти нерухомого майна, затвердженим рішенням виконавчого комітету від 05.02.1999 №032. Так, згідно з цим Порядком оформлення права власності на об`єкти нерухомого майна, що перебувають у власності юридичних та фізичних осіб, з видачею свідоцтва про право власності, проводиться районними адміністраціями за місцезнаходженням майна. Підготовка розпорядження голови районної адміністрації про оформлення права власності на об`єкти нерухомого майна проводиться районним відділом приватизації житла. Отже, реєстрація права власності не могла відбуватися на підставі наказу департаменту землеустрою та планування забудови міста, так як цей виконавчий орган не був уповноважений на оформлення права власності на об`єкти нерухомого майна.

Відтак, суд приймає до уваги твердження позивача, що ОСОБА_2 набув право власності на об`єкт на підставі неіснуючих документів, а, відтак, не став належним власником нежитлового приміщення на АДРЕСА_1 і не мав права ним розпоряджатися.

Таким чином, судом встановлено, що спірне нежитлове приміщення за адресою АДРЕСА_1 вибуло з володіння територіальної громади м. Львова без згоди Львівської міської ради, тобто поза волею власника майна, а відтак, ОСОБА_2 не набув права власності на вказане приміщення, а тому не мав права відчужувати таке іншим особам.

Відповідно до частини першої статті 388 ЦК України якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: 1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; 2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; 3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.

У даному випадку воля це рішення (дозвіл) місцевої ради на відчуження комунального майна конкретно визначеній особі.

Відповідно до висновку Верховного Суду України, викладеного у постанові від 17 грудня 2014 року у справі № 6-140цс14, власник майна може витребувати належне йому майно від будь якої особи, яка є останнім набувачем майна та яка набула майно з незаконних підстав, незалежно від того, скільки разів це майно було відчужене попередніми набувачами, та без визнання попередніх угод щодо спірного майна недійсними. При цьому норма частини першої статті 216 ЦК України не може застосовуватись як підстава позову про повернення майна, переданого на виконання недійсного правочину, яке було в наступному набувачем відчужене третій особі, оскільки надає право повернення майна лише стороні правочину, який визнано недійсним. Захист порушених прав особи, що вважає себе власником майна, яке було неодноразово відчужене, можливий шляхом пред`явлення віндикаційного позову до останнього набувача цього майна з підстав, передбачених статтями 387 та 388 ЦК України.

Право власника згідно з частиною першою статті 388 ЦК України на витребування майна від добросовісного набувача пов`язане з тим, в який спосіб майно вибуло з його володіння. Коло підстав, коли за власником зберігається право на витребування майна від добросовісного набувача, є вичерпним. Однією з таких підстав є вибуття майна з володіння власника або особи, якій він передав майно, не з їхньої волі іншим шляхом (пункт 3 частини першої статті 388).

Віндикація застосовується до відносин речово-правового характеру, зокрема якщо між власником і володільцем майна немає договірних відносин і майно перебуває у володільця не на підставі укладеного з власником договору. У цьому разі майно може бути витребуване від особи, яка не є стороною недійсного правочину, шляхом подання віндикаційного позову, зокрема від добросовісного набувача, з підстав, передбачених частиною першою статті 388 ЦК України (висновок Верховного Суду України, сформульований у постанові від 17 лютого 2016 року у справі № 6-2407цс15).

Відповідно до правового висновку, викладеного Великою Палатою Верховного Суду в постанову від 17.10.2018 у справі №362/44/17 відсутність спрямованого на відчуження рішення відповідного органу місцевого самоврядування (зокрема, його підроблення) означає, що власник волю на відчуження не виявляв.

Згідно до п. 2.6 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» від 07.02.2014 р., відповідно до положень частини першої статті 388 ЦК власник має право витребувати своє майно із чужого незаконного володіння незалежно від заперечення відповідача про те, що він є добросовісним набувачем, якщо доведе факт вибуття майна з його володіння чи володіння особи, якій він передав майно, не з їхньої волі. При цьому суди повинні мати на увазі, що власник має право витребувати майно у добросовісного набувача лише у випадках, вичерпний перелік яких наведено в частині першій статті 388 ЦК.

Відповідно до п.21 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» у разі коли між особами відсутні договірні відносини або відносини, пов`язані із застосуванням наслідків недійсності правочину, спір про повернення майна власнику підлягає вирішенню за правилами статей 387, 388 ЦК України.

Якщо власник вимагає повернення свого майна з володіння особи, яка незаконно ним заволоділа, така позовна вимога підлягає розгляду та вирішенню також за правилами статей 387, 388 ЦК.

Пунктом 22 зазначеної постанови пленуму передбачено, що якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, власник має право витребувати це майно з незаконного володіння набувача (статті 387, 388 ЦК). Якщо в такій ситуації (саме так обґрунтовано підставу позову) пред`явлений позов про визнання недійсними договорів про відчуження майна, суду під час розгляду справи слід мати на увазі правила, встановлені статтями 387, 388 ЦК.

У зв`язку із цим суди повинні розмежовувати, що коли майно придбано за договором в особи, яка не мала права його відчужувати, то власник має право на підставі статті 388 ЦК звернутися до суду з позовом про витребування майна у добросовісного набувача, а не з позовом про визнання договору про відчуження майна недійсним. Це стосується не лише випадків, коли укладено один договір із порушенням закону, а й випадків, коли спірне майно відчужено на підставі наступних договорів.

Згідно правової позиції висловленої у постановах Верховного Суду України № 6-1цс15 від 11.02.2015 р. та № 6-2069цс16 від 30.11.2016 р., дійсний власник, який не був стороною правочину, не був учасником судового розгляду і майно відчужене поза волею власника, то право власності на майно не набувається добросовісним набувачем, оскільки це майно може бути у нього витребуване. Право власності дійсного власника в такому випадку презюмується і не припиняється із втратою ним цього майна.

Враховуючи наведене, суд приходить до переконання, що спірне нежитлове приміщення вибуло з володіння власника територіальної громади м. Львова в особі Львівської міської ради поза його волею, а відтак наявні підстави для витребування майна з чужого незаконного володіння, у зв`язку з чим підставними є заявлені вимоги про витребування майна з володіння ОСОБА_1 на користь територіальної громади м Львова в особі Львівської міської ради, а тому позов підлягає задоволенню.

Статтею 141 ЦПК України визначено, що у разі задоволення позову судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на відповідача.

Згідно ч. 7 ст. 158 ЦПК України у разі ухвалення судом рішення про задоволення позову заходи забезпечення позову продовжують діяти протягом дев`яноста днів з дня набрання вказаним рішенням законної сили або можуть бути скасовані за вмотивованим клопотанням учасника справи.

Керуючись ст. 4, 12, 13, 76-81, 89, 141, 263, 265 ЦПК України, ст. 16, 386-388 ЦК України,суд

у х в а л и в :

позов Львівської міської ради до ОСОБА_1 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору - Управління комунальної власності департаменту економічного розвитку Львівської міської ради та ОСОБА_2 - про витребування майна з чужого незаконного володіння - задовольнити.

Витребувати з чужого незаконного володіння ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 ) на користь територіальної громади м. Львова в особі Львівської міської ради (, місцезнаходження: м. Львів, пл. Ринок, 1) нежитлові приміщення загальною площею 46,1 кв.м на АДРЕСА_1 , реєстраційний номер майна 101.

Стягнути із ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 ) на користь Львівської міської ради (, місцезнаходження: м. Львів, пл. Ринок, 1) понесені судові витрати у розмірі 4125,00 /чотири тисячі сто двадцять п`ять/ гривень.

Рішення суду може бути оскаржене до Львівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення, або в строки та порядку, передбачені ст. 354, 355 ЦПК України.

Текст рішення суду складений 21 вересня 2022 року.

Суддя: Бориславський Ю. Л.