печерський районний суд міста києва
21 вересня 2022 року Печерський районний суд м. Києва в складі:
головуючого судді: Соколова О.М.,
при секретарі: Матвійчуку В.П.
У серпні 2021 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом про стягнення заборгованості по заробітній платі у розмірі 19 335 грн. 41 коп. з відповідача Акціонерного товариства «Київський завод «Радар». Обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги вказує, що у період з 26.01.1988 року по 17.08.2020 року перебувала у трудових відносинах з Акціонерним товариством «Київський завод «РАДАР» відповідно до Наказу №4-к від 01.02.1988 року. Наказом № 47-к від 17.08.2020 року була звільнений з роботи з посади транспортувальника 4 розряду 2 сітки в Складальному виробництві цех № 10 за власним бажанням. Проте, у день звільнення з позивачем не було проведено повного розрахунку. Згідно довідки за серпень 2020 року заборгованість по заробітній платі складає 19 335 грн. 41 коп. У серпні 2020 року позивач звернулася до суду з позовом і просить стягнути заборгованість по заробітній платі.
Ухвалою Печерського районного суду м.Києва від 02.09.2021 року, відкрито провадження у справі, та призначено розгляд справи за правилами спрощеного провадження, з повідомленням сторін.
Позивач в судове засідання не з`явилася, про день та час розгляду справи повідомлялася належним чином, про причини неявки суд не повідомила, проте подала до суду заяву, в якій позов підтримала, просила його задовольнити в повному обсязі, проти розгляду справи в заочному порядку не заперечувала.
Відповідач в судове засідання не з`явився, про день та час розгляду справи повідомлявся належним чином, шляхом розміщення повідомлення на офіційному веб-порталі «Судова влада України», про причини неявки суд не повідомив.
Згідно з ч. 1 ст. 174 ЦПК України при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом, що є правом учасників справи. Як встановлено, ч. 4 вказаної статті Кодексу, у разі ненадання учасником розгляду заяви по суті справи у встановлений судом або законом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.
У встановлений судом строк відповідач відзив на позовну заяву не подав.
У відповідності до п.2 ч.1 ст. 280 ЦПК України, суд вважає можливим розглянути справу на підставі наявних в ній даних та доказів в порядку заочного розгляду.
Суд, дослідивши та оцінивши письмові докази по справі у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.
Так, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч.1 ст. 15 ЦК України).
Правом звернення до суду за захистом наділена особа, права якої порушені, невизнані або оспорені (ст. 3 ЦПК України).
Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч.1 ст. 4 ЦПК України).
Згідно принципу диспозитивності суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч.1 ст. 13 ЦПК України).
Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (ст. 5 ЦПК України).
Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.
Трудові права працівника гарантовані Конституцією України та законами, іншими підзаконними актами.
Права і свободи людини і громадянина захищаються судом (ст. 55 Конституції України). Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків.
Судом встановлено, що позивач з 01.02.1988 року по 17.08.2020 року перебувала у трудових відносинах з Акціонерним товариством «Київський завод «РАДАР» відповідно до Наказу №4-к від 01.02.1988 року. Наказом № 47-к від 17.08.2020 року була звільнена за власним бажанням.
В день звільнення з позивачем не було проведено повного розрахунку.
Встановлено, що на час розгляду справи існує заборгованість по заробітній платі за серпень 2020р. в сумі 19 335 грн. 41 коп.
Відповідно до ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, визначені в статті 116 цього Кодексу.
При звільненні працівника, згідно до ст. 116 КЗпП України, виплати всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівникові перед виплатою зазначених сум.
Таким чином, відповідач зобов`язаний був в день звільнення позивача, але не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок, провести з ним розрахунок та виплатити всі суми, що належать йому, які на сьогодні відповідачем не виплачені, що не спростовується останнім.
З вини відповідача позивачу не виплачено при звільнені всіх сум у строки, визначені ст. 116 КЗпП України.
Відповідно до ч.1, 2 ст. 117 КЗпП України у разі невиплати з вини власника, або уповноваженого ним органу належних працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Такий розмір визначає орган, який виносить рішення по суті спору.
Згідно п.20 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 13 від 24 грудня 1999 року «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» при розгляду справи про стягнення заробітної плати у зв`язку із затриманням розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного для після пред`явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при непроведенні його до розгляду справи - по дань постановлення рішення.
Згідно п.21 взаканої Постанови при визначенні середньої заробітної плати слід виходити з того, що в усіх випадках, коли за чинним законодавством вона зберігається за працівниками підприємств, установ, організацій, це слід робити відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 100 від 8 лютого 1995 року. Обчислення середньої заробітної плати у випадку її збереження, остання обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана виплата, включаючи усі виплати у тому розмірі, в якому вони нараховані, без виключення сум відрахування на податки, стягнення аліментів тощо, та проводиться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців роботі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.
Порушення термінів виплати позивачу середньої заробітної плати за час затримки розрахунку при звільненні складає 19 335 грн. 41 коп., відповідно, суд вважає за необхідне поновити порушене право позивача шляхом стягнення з Акціонерного товариства «Київський завод «Радар» на користь позивача 19 335 грн. 41 коп. заборгованість по заробітній платі.
Згідно із ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Аналізуючи зібрані докази в сукупності суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню.
Враховуючи положення п. 1 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», в силу яких позивач був звільнений від сплати судового збору при зверненні до суду із позовом в частині позовної вимоги про стягнення заборгованості по заробітній платі, приймаючи до уваги положення ст. 4 Закону України «Про судовий збір», ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2021 рік», в порядку ст. 141 ЦПК України, з відповідача в дохід держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 908,00 грн.
Враховуючи вищенаведене та керуючись ст.ст.116,117 КЗпП України, ст.ст. 12,13,77,79, 81,263,264,27,354, ЦПК України, суд,-
Позов ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Київський завод «Радар» про стягнення заборгованості по заробітній платі - задовольнити.
Стягнути з Акціонерного товариства «Київський завод «РАДАР» на користь ОСОБА_1 заборгованість по заробітній платі у розмірі 19 335 (дев`ятнадцять тисяч триста тридцять п`ять) грн. 41 коп.
Стягнути з Акціонерного товариства «Київський завод «РАДАР» в дохід держави судовий збір у розмірі 908 (дев`ятсот вісім) грн. 00 коп.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. В такому випадку рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не були вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Повторне заочне рішення позивач та відповідач можуть оскаржити в загальному порядку, встановленому цим Кодексом.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Апеляційні скарги подаються учасниками справи до Київського апеляційного суду або через Печерський районний суд м. Києва, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності ЦПК України в редакції від 15 грудня 2017 року.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Позивач: ОСОБА_1 : АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 .
Повний текст рішення складено 21.09.2022 року.
Суддя О.М.Соколов