справа № 489/6180/20 провадження №2/489/134/22
РІШЕННЯ

Іменем України

22 вересня 2022 року м. Миколаїв

Ленінський районний суд міста Миколаєва у складі:

головуючого судді Коваленка І.В.,

при секретарі судового засідання Нірши Ю.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Миколаєва в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до держави в особі Державної казначейської служби України та Головного управління Державної казначейської служби України у Миколаївській області (далі ГУ ДКСУ у Миколаївській області), Миколаївської обласної прокуратури

встановив:

У грудні 2020 року позивач ОСОБА_2 , через свого представника адвоката Гриненко Т.В., звернулася до суду з позовом в якому просить стягнути з Державної казначейської служби України за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом списання коштів в безспірному порядку з єдиного казначейського рахунку на відшкодування моральної шкоди 500000,00 грн.

Як на підставу позовних вимог в позові вказано, що 17.03.2016 в Інгульському (Ленінському) відділ поліції ГУНП в Миколаївській області були внесені до ЄРДР відомості про вчинення кримінального правопорушення за № 0001442 за правовою кваліфікацією частини другої статті 186 КК України.

В ході кримінального провадження 18.05.2016 слідчий, на підставі ухвали слідчого судді від 12.05.2016, провів обшук за місцем проживання ОСОБА_1 та його батьків ( АДРЕСА_1 ), з метою відшукування викраденого золотого ланцюжка, де було знайдено коробку з канабісом та у садку біля будинку виявили 43 куща коноплі.

28.05.2016 відомості були внесені до ЄРДР за № 0002820 за частиною першою статті 309 КК України та за № 0002819 за частиною першою статті 310 КК України.

26.07.2016 винесено постанову про об`єднання матеріалів досудового розслідування та 31.05.2016 слідчий повідомив ОСОБА_1 про підозру за частиною другою статті 309, частиною першою статті 310 КК України. Запобіжний захід не обирався.

27.07.2016 слідчий вручив затверджений прокурором обвинувальний акт, який 15.08.2016 ухвалою судді Ленінського районного суду міста Миколаєва був повернутий прокурору для усунення недоліків.

02.09.2016 слідчий повторно вручив ОСОБА_1 обвинувальний акт.

За клопотанням судді Ленінського районного суду міста Миколаєва кримінальне провадження Апеляційним судом Миколаївської області було передане для розгляду до Жовтневого районного суду Миколаївської області, який ухвалою від 05.12.2016 повернув обвинувальний акт прокурору.

Ухвала Жовтневого районного суду Миколаївської області була скасована ухвалою Апеляційного суд Миколаївської області від 10.01.2017 та 20.01.2017 кримінальне провадження надійшло до суду першої інстанції.

09.01.2018 вироком Жовтневого районного суду Миколаївської області ОСОБА_1 за висунутим обвинуваченням у скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених частино. Другою статті 309, частиною першою статті 310 КК України виправдано.

Вирок суду ухвалою Миколаївського апеляційного суду від 27.02.2020 залишено без змін, а апеляційну скаргу прокурора без задоволення.

12.11.2020 постановою Верховного Суду ухвалу Миколаївського апеляційного суду від 27.02.2020 залишено без змін, а касаційну скаргу прокурора без задоволення.

ОСОБА_1 виправдано в зв`язку з недоведеністю його причетності у скоєнні кримінальних правопорушень, а тому його незаконно притягнуто як підозрюваного і як обвинуваченого у кримінальному провадженні. Незаконно підозрювали у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених частиною другою статті 186, частиною другою статті 309 та частиною першою статі 310 КК України. Незаконно проводили обшук за місцем проживання його та батьків.

Крім того, станом на 11.10.2016 дружина ОСОБА_1 перебувала на обліку з терміном вагітності 9 місяців та ІНФОРМАЦІЯ_1 у ОСОБА_1 і ОСОБА_2 народився син.

Тому перенесення страждань та хвилювань кожного разу, коли викликають до відділу поліції, до суду на засідання, торкнулося не тільки ОСОБА_1 , а й членів його сім`ї.

Отже протягом 4 років і 8 місяців ОСОБА_1 знаходився під слідством та судом, доводячи свою невинність. Внаслідок цього ОСОБА_1 спричинені нестерпні душевні хвилювання, коли він бачив ігнорування зі сторони органів влади законами, його правами та правами власників майна. За весь час розгляду кримінального провадження в судах прокурори не бажали бачити жодного свого порушення. Доводили та стверджували в суді, що обшук проведено згідно вимог кримінального закону і в порядку, передбаченому КПК України, та вина ОСОБА_1 повністю доведена і він потребує покарання.

Досудове розслідування тривало з 17.03.2016 до 27.07.2016 4 місяці. Судове слідство в суді першої інстанції з 27.07.2016 по 09.01.2020 1 рік 5 місяців 9 днів (ухвалено виправдувальний вирок). Апеляційний розгляд з 23.02.2018 по 27.02.2020 майже 2 роки. Касаційний розгляд з 19.06.2020 по 12.11.20220 5 місяців.

Посилаючись на наведені обставини та положення Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» представник ОСОБА_3 , в інтересах позивача ОСОБА_1 , звернулася до суду з вказаним позовом.

29.11.2021 представника позивача адвоката Гриненко Т.В. надала до суду уточнення до позовної заяви, в яких з посиланням на законодавчу зміну розміру мінімальної заробітної плати просила стягнути моральну шкоду в розмірі 672000,00 грн., виходячи з подвійного розміру мінімальної заробітної плати за кожен місяць перебування позивача під слідством та обвинуваченням (56 місяців).

У відзиві на позові від 10.03.2021 № 15/2-178вих-21 Миколаївська обласна прокуратура вказала, що право особи на відшкодування шкоди здійснюється в розмірах і порядку, передбаченому Законом України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» у випадках постановлення виправдувального вироку суду. Тому наведені в позові обставини свідчать, що у позивача виникло право на відшкодування моральної шкоди на підставі вказаного Закону.

Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більш, аніж достатнім для розумного задоволення потреб потерпілої особи і не повинен призводити до її збагачення.

Водночас, в супереч статті 81 ЦПК України позивач не наводить жодних доказів на підтвердження своїх доводів. Відсутнє обґрунтування характеру моральних страждань, які зазнав позивач, та розрахунок суми моральної шкоди.

ОСОБА_1 перебував під слідством та судом з 31.05.2016 (повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення) по 27.02.2020 (постановлення ухвали Миколаївським апеляційним судом), що складає 45 місяців.

Враховуючи, що позивач має право на відшкодування моральної шкоди, завданої йому внаслідок незаконного притягнення як обвинуваченого, при визначенні такого розміру слід виходити з часу незаконного перебування його під слідством та судом, а також розміру мінімальної заробітної плати, встановленої на час розгляду справи в суді, яка відповідно до Закону України «Про Державний бюджет України на 2021 рік» з 01.01.2021 складає 6000 гривень, а тому відшкодуванню підлягає 270000,00 грн. (45х6000). При цьому, обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.

Тому позивач не звільняється від обов`язку доказування неправомірності дій посадових осіб органів досудового розслідування як підстави для відшкодування моральної шкоди.

Відповідач ГУ ДКСУ у Миколаївській області в відзиві на позов від 11.03.2021 № 04-10/1391 в задоволенні позовних вимог просило відмовити.

У відзиві вказано, що відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місць перебування під слідством чи судом (стаття 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду»).

В свою чергу, пунктом третім Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 06.12.2016 № 1774-VІІІ, який набрав чинності 01.01.2017, установлено, що мінімальна заробітна плата після набрання чинності цим Законом не застосовується як розрахункова величина до визначення посадових окладів та заробітної плати працівників та інших виплат.

Тому, дане відшкодування має визначатися з урахуванням доведеності позивачем завданої шкоди та виходячи із засад розумності, виваженості і справедливості.

Крім того, період перебування під слідством та судом у спірних правовідносинах має бути обрахований за час, починаючи з моменту вручення особі письмового повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення до набрання остаточного рішення суду у справі законної сили.

Тому, враховуючи положення пункту третього Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 06.12.2016 № 1774-VІІІ, розмір моральної шкоди з урахуванням обставин справи становить 120310,00 грн. (53 місяці х 2270 гривень).

Щодо стягнення шкоди з Державної казначейської служби України то наділення органів Казначейства повноваженнями щодо виконання судових рішень про стягнення коштів з Державного бюджету України, не вказує на безумовний обов`язок останніх нести юридичну відповідальність за діяння держави та створених нею органів.

Ухвалою Ленінського районного суду міста Миколаєва від 09.12.2020 відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання по справі.

Ухвалою Ленінського районного суду міста Миколаєва від 12.07.2021 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.

У судове засідання, призначене на 22.09.2022, сторони не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.

Представник позивача надала до суду письмову заяву в якій просила розгляд справи провести за її відсутності та відсутності позивача, позовні вимоги підтримала та просила задовольнити.

Прокуратура Миколаївської області свого представника в судове засідання не направила, що не перешкоджає розгляду справи. Крім того, в судовому засіданні, яке відбулося 22.02.2022 та за результатами якого були дослідженні наявні у справі докази, представник прокуратури погодилася з тим, що позивач має право на відшкодування моральної шкоди, але виходячи з періоду в 42 місяці перебування під слідством та судом.

Відповідач ГУ ДКСУ у Миколаївській області у заявах від 22.03.2021, 09.07.2021 розгляд справи просило здійснити за відсутності представника та в задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

Відповідач Державна казначейська служба України представника в судове засідання не направила, правом на надання відзиву не скористалася.

За таких обставин, з урахуванням положень статті 280 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності сторін та ухвалити заочне рішення.

Згідно вимог статті 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

За положеннями частини п`ятої статті 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення є дата його складання.

Суд, дослідивши наявні в матеріалах справи письмові докази та встановивши фактичні обставини справи, суд дійшов наступного.

Із наявних у справ судових рішень по кримінальному провадженню № 489/3757/16-К встановлено, що органами досудового розслідування ОСОБА_1 обвинувачувався в тому, що наприкінці березня 2016 року за місцем свого мешкання на території будинку місця проживання своїх батьків ( АДРЕСА_1 ), незаконно посіяв та вирощував 49 кущів коноплі, з метою подальшого виробництва та вживання наркотичного засобу - канабісу. 18.05.2016 під час обшуку за вищевказаною адресою було виявлено та вилучено насадження рослини коноплі у кількості 43 штуки.

Крім того, ОСОБА_1 у невстановлений досудовим розслідуванням день та час, після незаконного посіву рослин роду коноплі, шляхом перетирання через металеве сито сухого листя рослин конопель, які він виростив, виготовив особливо небезпечний наркотичний засіб - канабіс, масою в перерахунку на суху речовину 500,4 г, який зберігав за місцем свого проживання ( АДРЕСА_1 ) для особливого вживання без мети збуту.

За вироком Жовтневого районного суду Миколаївської області від 09.01.2018 ОСОБА_1 виправдано за частиною другою статті 309 та частиною першою статті 310 КК на підставі пункту 2 частини першої статті 373 КПК, у зв`язку із недоведеністю, що кримінальне правопорушення вчинено обвинуваченим.

Апеляційний суд Миколаївської області ухвалою від 27.02.2020 апеляційну скаргу прокурора залишив без задоволення, а вирок суду - без зміни.

Постановою Верховного суду від 12.11.2020 ухвалу Апеляціного суду Миколаївської області від 27.02.2020 залишено без змін, а касаційну скаргу прокурора - без задоволення.

У частинах першій, другій та п`ятій статті 263 ЦПК України встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Обов`язком суду при розгляді справи є дотримання вимог щодо всебічності, повноти й об`єктивності з`ясування обставин справи та оцінки доказів.

Усебічність та повнота розгляду передбачає з`ясування усіх юридично значущих обставин та наданих доказів з усіма притаманними їм властивостями, якостями та ознаками, їх зв`язків, відносин і залежностей. Усебічне, повне та об`єктивне з`ясування обставин справи забезпечує, як наслідок, постановлення законного й обґрунтованого рішення.

Відповідно до статті 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Загальні підстави відповідальності за завдану майнову та моральну шкоду передбачені статтями 1166, 1167 ЦК України, відповідно до яких шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини.

Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені статтею 1176 ЦК України. Ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу.

Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою статті 1176 ЦК України, а саме: у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт.

Порядок відшкодування такої шкоди встановлюється законом (частина сьома статті 1176 ЦК України).

Таким спеціальним нормативно-правовим актом є Закон України від 01.12.1994 № 266/94-ВР «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» .

Статтею 1 наведеного Закону передбачено, що відповідно до положень цього закону підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок:

1) незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян;

2) незаконного застосування адміністративного арешту чи виправних робіт, незаконної конфіскації майна, незаконного накладення штрафу;

3) незаконного проведення оперативно-розшукових заходів, передбачених законами України «Про оперативно-розшукову діяльність», «;Про організаційно-правові основи боротьби з організованою злочинністю» та іншими актами законодавства. У випадках, зазначених у частині першій цієї статті, завдана шкода відшкодовується в повному обсязі незалежно від вини посадових осіб органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду.

Право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених Законом України від 01.12.1994 № 266/94-ВР, виникає, зокрема, у випадках постановлення виправдувального вироку суду (пункт 1 частини першої статті 2 цього Закону).

Суд вважає, що унаслідок незаконного притягнення до кримінальної відповідальності позивачу завдано моральної шкоди, оскільки вироком суду ОСОБА_1 визнаний невинуватим у пред`явленому йому обвинувачені та виправданий за недоведеністю в його діяннях складу кримінальних правопорушень.

Статтею 4 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» визначено, що відшкодування шкоди у випадках, передбачених пунктами 1, 3, 4 і 5 статті 3 цього Закону, провадиться за рахунок коштів державного бюджету. Відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру.

Відповідно до частини третьої статті 23 ЦК України моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Відповідно до частини третьої статті 13 Закону України Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом проводиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць на момент перебування під слідством чи судом.

Тобто Законом передбачено, що розмір відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом повинен визначатися судом із врахуванням мінімального розміру заробітної плати.

Викладене дає підстави для висновку, що у випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні до мінімального розміру заробітної плати, суд при вирішенні питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати, що є чинним на час розгляду справи, при цьому визначений законом розмір відшкодування є тим мінімальним розміром, що гарантований державою, а суд, враховуючи обставини конкретної справи, вправі застосувати й більший розмір відшкодування.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

У постанові Верховного Суду від 04.03.2020 у справі № 686/23731/15-ц (провадження № 61-12026св19) зазначено, що «розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Вказані правові висновки наведені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 31 жовтня 2018 року у справі № 383/596/15 (провадження № 14-342цс18)».

У постанові Верховного Суду від 23.09.2021 у справі № 295/13971/20 (провадження №61-10849св21) зазначено, що «законом передбачено, що розмір відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом повинен визначатися судом із врахуванням мінімального розміру заробітної плати».

Аналогічний висновок викладений Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 22.04.2019 у справі № 236/893/17 (провадження № 14-4цс19), Верховним Судом у постановах від 21.10.2020 у справі № 754/8730/19 (провадження № 61-9673св20), від 03.03.2021 у справі № 638/509/19 (провадження № 61-7643св20).

Відповідно до правового висновку, викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20.09.2018 у справі № 686/23731/15 (провадження № 14-298цс18) розмір моральної шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду, необхідно визначати виходячи з мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством і судом, починаючи з часу пред`явлення обвинувачення до набрання виправдувальним вироком законної сили або ухвалою про закриття кримінального провадження.

З посиланням на наведений висновок Великої Палати Верховного суду, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у своїй постанові від 14.09.2022 у справі № 415/1009/21 (провадження № 61-18055св21) вказав, що «Вирішуючи даний спір суд першої інстанції у повній мірі наведеного не врахував та дійшов помилкового висновку, що строк розгляду справи судом касаційної інстанції входить у період перебування особи під слідством та судом.»

Визначаючи строк перебування ОСОБА_1 під судом і слідством, суд вважає, що його початком є 18.05.2016, оскільки саме цього дня на підставі ухвали слідчого судді Ленінського районного суду міста Миколаєва від 12.05.2016 у справі № 489/2336/16-к (провадження № 1-кс/489/384/16) було проведено обшук за місцем його проживання ( АДРЕСА_1 ), де виявлено та вилучено насадження рослин коноплі у кількості 43 штуки, що стало підставою для внесення відомостей до ЄРДР за № 0002820 за частиною першою статті 309 КК України та № 0002819 за частиною першою статті 310 КК України.

У зв`язку із цим, суд відхиляє доводи представника позивача про те, що початок перебігу вказаного строку слід рахувати з 17.03.2016, тобто внесення відомостей до ЄРДР за № 0001442 за правовою кваліфікацією частини другої статті 186 КК України, оскільки виправдувальний вирок не стосується такого кримінального провадження та відсутні докази його порушення відносно ОСОБА_1 і вчинення відносно нього процесуальних дій, що порушували права останнього.

Одночасно, суд відхиляє доводи і представників прокуратури та казначейства про те, що строк має раховуватися з дня пред`явлення ОСОБА_1 підозри (31.05.2016), так як обшук хоча і був пов`язаний із здійсненням кримінального провадження № 0001442, але його проведено за місцем проживання позивача, а результати обшуку стали наслідком порушення кримінальних проваджень №№ 0002820, 0002819, які в подальшому були об`єднані в одне провадження, в якому ОСОБА_1 пред`явлено підозру та обвинувачення, за яким його виправдано судом.

Щодо останнього дня перебування позивача під слідством і судом, таким днем є 27.02.2020 (винесення ухвали Миколаївським апеляційним судом), тобто набрання вироком законної сили.

Тому, з огляду на наведені вище норми Закону та висновок Верховного Суду, суд відхиляє доводи представника позивача, що останнім днем перебування позивача під слідством та судом є дата прийняття постанови касаційною інстанцією (12.11.2020).

Таким чином, позивач перебував під слідством та судом з 18.05.2016 по 27.02.2020, що становить 3 роки 9 місяців 10 днів.

Як вказано вище, відповідно до положень статті 13 Закону України Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом проводиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством та судом. При цьому, суд має застосовувати розмір мінімальної заробітної плати, встановлений законом на час розгляду справи.

Також суд зазначає, що визначення розміру моральної шкоди не в мінімальному розмірі є правом суду.

Тому, встановивши, що ОСОБА_1 незаконно перебував під слідством та судом, а також враховуючи моральні страждання, яких зазнав позивач при проведенні обшуку за місцем його проживання, пред`явленням не обґрунтованої підозри та обвинувачення, необхідністю доводити свою невинність в суді, суд вважає справедливим, розумним, достатнім та співмірним із тривалістю та інтенсивністю перенесених душевних страждань розміром моральної шкоди 294667,00 грн. (6500 грн.х 45міс.+(6500 грн./30 дн. х 10 дн.)), який відповідає розміру мінімальної заробітної плати, встановленої Законом України «Про Державний бюджет України на 2022 рік», на момент розгляду справи судом.

Щодо способу стягнення моральної шкоди, зазначеного у позовній заяві, суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 2 ЦК України учасником спірних правовідносин у справі про відшкодування шкоди за рахунок держави на підставі статті 1174 ЦК України є держава Україна, а тому вона має бути відповідачем.

Відповідно до пункту 4 Положення про Державну казначейську службу України, затвердженого указом Президента України від 13.04.2011 № 460/2011, центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, є Державна казначейська служба України (Казначейство України), яка, зокрема, здійснює безспірне списання коштів державного бюджету та місцевих бюджетів на підставі рішення суду.

Кошти державного бюджету належать на праві власності державі. Отже боржником у зобов`язанні зі сплати коштів державного бюджету є держава Україна як учасник цивільних відносин (частина друга статті 2 ЦК України). Відповідно до частини першої статті 170 ЦК України держава набуває і здійснює права та обов`язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом.

Таким чином, відповідачем у справі є держава, яка бере участь у справі через відповідний орган державної влади. Державна казначейська служба України відповідно до законодавства є органом, який здійснює повернення коштів з державного бюджету. Тому кошти на відшкодування шкоди державою підлягають стягненню з Державного бюджету України. У таких справах резолютивна частина судового рішення не повинна містити відомостей про суб`єкта його виконання, номери та види рахунків, з яких буде здійснено безспірне списання коштів.

Вказане відповідає висновку Великої Палати Верховного Суду, наведеного у постанові від 19.06.2018 року у справі № 910/23967/16 (провадження № 12-110гс18), та висновку Верховного Суду у постанові від 14.09.2022 у справі № 759/7630/20 (провадження № 61-1063св22).

Відповідно до частини першої статті 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Таким чином, позовні вимоги підлягають частковому зваленню шляхом стягнення з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 294667,00 грн. компенсації моральної шкоди.

Так як позивач звільнений від сплати судового збору, то його розподіл судом не здійснюється.

Керуючись статтями 4, 19, 141, 263-265 ЦПК України, суд

вирішив:

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити частково.

Стягнути з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 294667,00 грн. (двісті дев`яносто чотири тисячі шістсот шістдесят сім гривень 00 коп.) компенсації моральної шкоди.

У іншій частині позовних вимог відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається через Ленінський районний суд м. Миколаєва або безпосередньо до Миколаївського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення або з дня складання повного тексту рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Відомості про учасників справи:

позивач: ОСОБА_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_2 , адреса для листування: АДРЕСА_3 ;

відповідач: держава в особі Державної казначейської служби України, , місцезнаходження: м. Київ, вул.Бастіонна,6;

відповідач: держава в особі Головного управління Державної казначейської служби України у Миколаївській області, місцезнаходження: м.Миколаїв,пр.Центральний,141-В;

відповідач: Миколаївська обласна прокуратура, місцезнаходження: м. Миколаїв, вул.Спаська, 28.

Повний текст судового рішення складено 22.09.2022.

Суддя І.В.Коваленко