ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 вересня 2022 року м. Чернівці

справа № 723/21/22

Чернівецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Владичан А. І.

суддів: Литвинюк І.М., Височанської Н.К.

секретар Скрипка С.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Ропчанської сільської ради Чернівецького району Чернівецької області, треті особи без самостійних вимог неповнолітні ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , від імені та в інтересах яких діє ОСОБА_4 про визнання права власності на спадкове майно, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , на рішення Сторожинецького районного суду Чернівецької області від 08 липня 2022 року, та додаткове рішення Сторожинецького районного суду Чернівецької області від 15 липня 2022 року (головуючий у першій інстанції Дячук О.О.),-

В С Т А Н О В И В:

В січні 2022 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом про визнання права власності на майно в порядку спадкування.

Свої вимоги обґрунтовувала тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її брат ОСОБА_5 , вона єдина із всієї родини займалася організацією та похованням брата та оплатила поховання.

На момент смерті ОСОБА_5 користувався домогосподарством, яке розташоване в АДРЕСА_1 ; земельною ділянкою площею 0,1563га. для будівництва та обслуговування житлового будинку, що була оформлена на маму ОСОБА_6 ; земельною ділянкою площею 0,4881га. для ведення особистого селянського господарства, що була оформлена на маму ОСОБА_6 ; земельною ділянкою (паєм) площею 0.83га, яка була оформлена на ОСОБА_5 ..

Зазначала, що фактичне прийняття спадщини ОСОБА_7 після смерті їх матері ОСОБА_6 відбулося в порядку ст. 1268 ЦК України.

________________________________________________________________________

Провадження 22ц/822/682/22

Також брату ОСОБА_5 належав автомобіль марки «Hundai Tucson», 2006 року випуску, номерний знак НОМЕР_1 .

23.06.2021 року приватним нотаріусом Коржан В.Д. було відкрито спадкову справу. У зв`язку із розбіжністю у прізвищах її та брата, рішенням Першотравневого районного суду міста Чернівці від 27.09.2021 року було встановлено факт родинних відносин між ОСОБА_1 (дошлюбне ОСОБА_8 ) та ОСОБА_7 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , а саме, що ОСОБА_1 (дошлюбне прізвище ОСОБА_8 ) ІНФОРМАЦІЯ_2 є рідною сестрою ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

24 грудня 2021 року постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії №139/02-31 приватним нотаріусом Коржан В.Д., ОСОБА_1 відмовлено у оформленні спадщини у зв`язку із тим, що між спадкоємцями є спірне питання і частково немає право установчих документів.

Вказувала, що їй стало відомо про наявність рішення Шевченківського районного суду міста Чернівці від 13.10.2021 року яким було встановлено, що брат ОСОБА_7 (який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 ) є батьком ОСОБА_9 (який помер ІНФОРМАЦІЯ_4 ) та ОСОБА_10 (яка померла ІНФОРМАЦІЯ_5 ), а також дідом ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_6 та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_7 .

Постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії №132/02-31 від 14.12.2021 року приватним нотаріусом Коржан В.Д. було відмовлено ОСОБА_4 , яка діяла від імені та в інтересах малолітніх ОСОБА_3 та ОСОБА_2 у видачі свідоцтва про право на спадщину на майно у зв`язку із тим, що нею не подано приватному нотаріусу правовстановлюючих документів про належність майна, які є необхідними для вчинення нотаріальної дії.

Посилалася на те, що на день відкриття спадщини ані донька ОСОБА_10 (яка померла ІНФОРМАЦІЯ_5 ), ані син, ОСОБА_11 (який помер ІНФОРМАЦІЯ_4 ) не перебували в живих та не прийняли спадщину, тому відповідно спадкоємці першої черги на момент відкриття спадщини відсутні.

Просила ухвалити рішення, яким визнати її право власності в порядку спадкування за законом після смерті брата ОСОБА_7 , а саме на: житловий будинок в АДРЕСА_1 ; земельну ділянку площею 0.1563га для будівництва та обслуговування житлового будинку в АДРЕСА_1 ; земельну ділянку площею 0.4881га для ведення особистого селянського господарства; земельну ділянку (пай) площею 0.83га, яка була оформлена на ОСОБА_5 ; автомобіль марки «Hundai Tucson», 2006 року випуску, номерний знак НОМЕР_1 .

Рішенням Сторожинецького районного суду Чернівецької області від 08 липня 2022 року в задоволенні позовних вимог відмовлено.

Додатковим рішенням Сторожинецького районного суду Чернівецької області від 15 липня 2022 року стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , від імені та в інтересах яких виступає ОСОБА_4 витрати на правничу допомогу в розмірі 6000 гривень.

Не погоджуючись з вказаними судовими рішеннями ОСОБА_1 подано апеляційну скаргу, в якій вважає оскаржувані рішення незаконними та необґрунтованими, ухваленими з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Доводи скарги мотивує тим, що за загальними положеннями про спадкування право на спадщину виникає в день відкриття спадщини, днем відкриття спадщини є день смерті її брата ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_8 . На день відкриття спадщини, ані його донька, ОСОБА_10 (яка померла ІНФОРМАЦІЯ_5 ), ані його син, ОСОБА_11 (який помер ІНФОРМАЦІЯ_4 ), не перебували в живих та не прийняли спадщину, тому відповідно спадкоємці першої черги за законом відсутні. Вона як спадкоємиця другої черги повинна спадкувати майно згідно ч.2 ст.1258 ЦК України.

Посилається на те, що у даному випадку важливе значення має місце відкриття спадщини, і судом першої встановлено, що місцем відкриття спадщини є територія Ропчанської сільської ради, тому саме Ропчанська сільська рада Чернівецького району Чернівецької області була визначена в якості відповідача.

При винесенні оскаржуваного рішення судом першої інстанції не було прийнято до уваги джерела формування спадкового майна, а це зокрема, її і брата батьківська хата та має належати їй як спадкоємиці другої черги, та здійснила фактичне прийняття спадщини в обумовлений законом термін.

Крім того, судом першої інстанції не було враховано різниці між виникненням права на спадщину і виникненням права власності на нерухоме майно, що входить до складу спадщини. Законодавець розмежовує поняття виникнення права на спадщину та виникнення права власності на нерухоме майно, що входить до складу спадщини. Виникнення у спадкоємця права на спадщину, яке пов`язане із її прийняттям, як майнового права зумовлює входження права на неї до складу спадщини після смерті спадкодавця, який не одержав свідоцтва про право на спадщину та не здійснив державну реєстрацію права. Частина спадкового майна, якою спадкодавець користувався після смерті своїх батьків, не була ним належним чином оформлена. Склад спадкового майна не був належним чином досліджений судом першої інстанції, що призвело до прийняття неправомірного рішення.

Просить скасувати оскаржувані рішення та постановити нове судове рішення, яким задовольнити її позовні вимоги в повному обсязі. Обов`язок по відшкодуванню судових витрат покласти на відповідача.

У відзиві на апеляційну скаргу представник ОСОБА_4 - адвокат Бартусевич В.М. посилається на те, що аргументи викладені в апеляційній скарзі ґрунтуються на помилковому тлумаченні ст.1266 ЦК України, а склад спадкового майна або джерело формування спадкового майна в даному випадку не мають юридичного значення для правильного вирішення справи, оскільки позивач як спадкоємець за законом другої черги взагалі не закликається до спадкування, оскільки спадщину прийняли ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , які є спадкоємцями за законом першої черги за правом представлення.

Зазначає, що спадкове майно, яке є предметом спору не є відумерлим, тому Ропчанська сільська рада Чернівецького району Чернівецької області є неналежним відповідачем у цій справі, що є самостійною підставою для відмови в задоволенні позову.

Просить залишити апеляційну скаргу ОСОБА_1 без задоволення а рішення Сторожинецького районного суду Чернівецької області від 08 липня 2022 року та додаткове рішення Сторожинецького районного суду Чернівецької області від 15 липня 2022 року без змін.

Заслухавши доповідача про суть оскаржуваних рішень, доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Звертаючись до суду з вказаним позовом до Ропчанської сільської ради Чернівецького району Чернівецької області, треті особи без самостійних вимог неповнолітні ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , від імені та в інтересах яких діє ОСОБА_4 про визнання права власності на спадкове майно, позивач зазначала, що після смерті її брата ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_8 , відкрилася спадщина. На момент відкриття спадщини спадкоємці першої черги були відсутні, тому вона як спадкоємець другої черги має право на спадкове майно після смерті брата ОСОБА_7 ..

Суд першої інстанції, відмовляючи в задоволенні позовних вимог, виходив із того, що позивачка, як сестра спадкодавця, є спадкоємцем за законом другої черги, тому не одержує право на спадкування після смерті ОСОБА_7 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_8 , у зв`язку із наявністю спадкоємців першої черги за законом за правом представлення, які прийняли спадщину.

Колегія суддів вважає, що такий висновок суду зроблений з порушенням норм процесуального права, без повного з`ясування обставин, що мають значення для справи, судом ухвалено рішення про права та інтереси осіб, які не були залучені до участі у справі.

Розглянуті судом вимоги не можуть бути вирішені у спорі позивача з третіми особами неповнолітніми ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , від імені та в інтересах яких діє ОСОБА_4 , які у такій ситуації мають бути залучені до такого спору відповідачами.

Згідно ч.ч.1,3 ст.13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбаченому цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Згідно з вимогами до форми та змісту позовної заяви вона повинна, зокрема, містити ім`я (найменування) інших учасників справи, а також зміст позовних вимог: спосіб (способи) захисту прав або інтересів, передбачених законом чи договором, або інший спосіб (способи) захисту прав та інтересів, який не суперечить закону і який позивач просить суд визначити у рішенні; якщо позов подано до кількох відповідачів - зміст позовних вимог щодо кожного з них (пункти 2 і 3 частини другої статті 175 ЦПК України).

Позивачем і відповідачем можуть бути, зокрема, фізичні і юридичні особи (частина 2статті 48 ЦПК України).

Визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи.

Такий висновок узгоджується з правовою позицією, яка викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц.

Вирішення питання щодо заміни належного відповідача, залучення до участі у справі співвідповідача здійснюється лише під час розгляду справи в суді першої інстанції до початку розгляду справи по суті.

На стадії апеляційного провадження, суд апеляційної інстанції позбавлений можливості залучити до участі в справі іншу особу, як співвідповідача, або замінити неналежного відповідача належним відповідачем.

Так, суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача. Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі. Після спливу строків, зазначених у частинах першій та другій цієї статті, суд може залучити до участі у справі співвідповідача або замінює первісного відповідача належним відповідачем виключно у разі, якщо позивач доведе, що не знав та не міг знати до подання позову у справі про підставу залучення такого співвідповідача чи заміну неналежного відповідача. (частина перша, друга та третя статті 51 ЦПК України).

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 , звертаючись до суду із позовом, просила визнати за нею право власності на спадкове майно після смерті свого брата ОСОБА_7 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_8 , де відповідачем є Ропчанська сільська рада Чернівецького району Чернівецької області.

Із матеріалів справи вбачається, що спадкова справа №51/2021 у спадковому реєстрі за №67863638, після смерті ОСОБА_7 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_8 , відкрита приватним нотаріусом Чернівецького районного нотаріального округу Чернівецької області Коржан В.Д. за заявою ОСОБА_4 . ОСОБА_7 заповіт за життя не складав, із заявами до нотаріуса про прийняття спадщини за законом звернулися 23 червня 2021 року онука ОСОБА_2 , від імені та в інтересах якої діяла ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_9 сестра ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_10 онук ОСОБА_3 , від імені та в інтересах якого діяла ОСОБА_4 .

Неповнолітні ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , від імені та в інтересах яких діє ОСОБА_4 , як спадкоємці першої черги за законом за правом представлення після смерті ОСОБА_7 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_8 , оскільки їх батьки померли до відкриття спадщини, які виступають третіми особами у даній справі, не залучені до участі у розгляді справи як відповідачі, тоді як рішення суду у спірних правовідносинах безпосередньо впливає на їхні права та обов`язки, що і є самостійною підставою для відмови в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 .

Разом з тим, колегія суддів констатує, що процесуальний статус відповідача і третьої особи за своїм змістом, процесуальними правами та обов`язками є різними, суд першої інстанції не виконав свій обов`язок, і не сприяв всебічному і повному з`ясуванню обставин справи, а саме: не роз`яснив позивачу його права щодо залучення до участі у справі належного відповідача, не попередив його про наслідки вчинення або не вчинення вказаної процесуальної дії і не сприяв позивачу у здійсненні його процесуальних прав. Натомість, суд розглянув справу по суті у неналежному суб`єктному складі осіб, які повинні брати участь у спірних правовідносинах.

Отже, суд першої інстанції, вирішуючи спір по суті, не врахував, що належне вирішення такого спору, без залучення в якості відповідачів неповнолітніх ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , від імені та в інтересах яких діє ОСОБА_4 , які є спадкоємці першої черги за законом за правом представлення, тому вирішенням даного спору безпосередньо зачіпаються їхні права, тому висновок суду про безпідставність по суті позовних вимог не може вважатися обґрунтованим.

У силу наданих процесуальним законом повноважень апеляційний суд позбавлений можливості на стадії перегляду справи в апеляційному порядку вирішувати питання щодо залучення, до участі у справі осіб, оскільки по суті справа вирішується судом першої інстанції, а на стадії апеляційного провадження здійснюється лише перевірка законності і обґрунтованості ухваленого судом першої інстанції рішення в межах, встановлених ст.367 ЦПК України.

Крім того, апеляційний суд не робить висновку про обґрунтованість та доведеність позову, оскільки суд може зробити такий висновок лише за наявності всіх належних відповідачів у справі.

Додаткове рішення Сторожинецького районного суду Чернівецької області від 15 липня 2022 року, відповідає вимогам ст.263 ЦПК України, виходячи з наступного.

Положеннями ст.59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Згідно зі ст.15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. Безоплатна правнича допомога надається в порядку, встановленому законом, що регулює надання безоплатної правничої допомоги.

Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 ЦПК України).

Відповідно до ст.1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (ст.30 ЗУ «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).

Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини.

Разом із тим, законом визначено критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу.

Відповідно до положень ч.1, п.1 ч.3 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

За змістом ст.137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Згідно із ч.3 ст.137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Відповідно до частин 4 та 5 ст.137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Частиною 8 ст.141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та інше), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Отже, якщо стороною документально доведено, що нею понесено витрати на правову допомогу, а саме: надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення. 08 липня 2022 року представником ОСОБА_4 адвокатом Бартусевич В.М. подано до суду заяву про ухвалення додаткового рішення, якою остання просила стягнути на користь свого довірителя понесені нею витрати на правничу допомогу в розмірі 6000 гривень, оскільки при ухваленні рішення, суд першої інстанції не вирішив питання про розподіл між сторонами судових витрат. В силу ч.9 ст.83 ЦПК України копії доказів (крім речових доказів), що подаються до суду, заздалегідь надсилаються або надаються особою, яка їх подає, іншим учасникам справи. Суд не бере до уваги відповідні докази у разі відсутності підтвердження надсилання (надання) їх копій іншим учасникам справи, крім випадку, якщо такі докази є у відповідного учасника справи або обсяг доказів є надмірним, або вони подані до суду в електронній формі, або є публічно доступними. У відповідності до ч.6 ст.137 ЦПК України обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Отже, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та її адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони, тощо. Тобто у застосуванні критерію співмірності витрат на оплату послуг адвоката, суд користується досить широким розсудом, який, тим не менш, повинен ґрунтуватися на критеріях, визначених у частині 4 статті 137 ЦПК України. Ці критерії суд застосовує за наявності наданих стороною, яка вказує на неспівмірність витрат, доказів та обґрунтування невідповідності заявлених витрат цим критеріям. Саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог. Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 19 лютого 2020 року у справі №755/9215/15-ц вказала на виключення ініціативи суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони.

Зазначений підхід до вирішення питання зменшення витрат на правничу допомогу знайшов своє відображення і в постановах Верховного Суду від 02 жовтня 2019 року (справа №815/1479/18), від 15 липня 2020 року (справа №640/10548/19), від 21 січня 2021 року (справа № 280/2635/20).

Проте всупереч вищенаведеним нормам права та правовим висновкам касаційного суду, апелянтом не надано жодного доказу на підтвердження неспівмірності витрат на правничу допомогу, понесених позивачем у даній справі.

В постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19) зроблено такі висновки: «розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини. Із запровадженням з 15 грудня 2017 року змін до ЦПК України законодавцем принципово по новому визначено роль суду у позовному провадженні, а саме: як арбітра, що надає оцінку тим доказам та доводам, що наводяться сторонами у справі, та не може діяти на користь будь-якої із сторін, що не відповідатиме основним принципам цивільного судочинства, саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони. Принцип змагальності знайшов свої втілення, зокрема, у положеннях частин п`ятої та шостої статті 137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявність підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності».

Дослідивши матеріали справи колегією суддів встановлено, що 22 лютого 2022 року разом із поясненням третьої особи щодо позову або відзиву, зокрема було заявлено клопотання про стягнення витрат на правничу допомогу адвоката та надано ордер на надання правничої (правової) допомоги (а.с.125), договір про надання правової допомоги від 14.12.2021 року (а.с.136), додаткову угоду №2 до договору про надання правової допомоги від 14.12.2021 року, від 16 лютого 2022 року та акт приймання-передачі наданих послуг до вказаного договору від 18 лютого 2022 року (а.с.137).

Під час розгляду справи у суді першої інстанції, жодних заяв чи клопотань від позивача про зменшення розміру витрат третьої особи на правничу допомогу у зв`язку з їх неспівмірністю не надходило.

Враховуючи вищевикладене колегія суддів зазначає, що вирішуючи питання про стягнення витрат на правничу допомогу, судом першої інстанції враховано відсутність заперечення з боку позивача щодо не співмірності заявленого третьою особою розміру витрат на правничу допомогу, та за наявності належних достовірних та достатніх доказів, дійшов правомірного висновку про стягнення з позивача на користь третьої особи 6 000 гривень витрат на професійну правничу допомогу.

Встановлено, що адвокатом Бартусевич В.М. надано всі необхідні для надання правничої допомоги документи, що підтверджується належними та допустимими доказами.

На підставі наведеного, апеляційний суд, враховуючи вказані норми права, оцінивши належні та допустимі докази, подані сторонами, встановивши, що третьою особою при поданні заяви про ухвалення додаткового рішення про розподіл судових витрат були дотримані приписи частини восьмої статті 141 ЦПК України, приходить до висновку про законність та обґрунтованість оскаржуваного додаткового рішення суду першої інстанції, і жодних підстав по доводам апеляційної скарги, для його скасування немає.

Враховуючи вищевикладене колегія суддів приходить до висновку, що слід змінити мотивувальну частину рішення Сторожинецького районного суду Чернівецької області від 08 липня 2022 року, виклавши її в редакції цієї постанови, а додаткове рішення Сторожинецького районного суду Чернівецької області від 15 липня 2022 року залишити без змін.

Разом з тим адвокатом Бартусевич В.М. дано розрахунок витрат на правову допомогу в суді апеляційної інстанції, та додано ордер на надання правничої (правової) допомоги, договір про надання правової допомоги від 14.12.2021 року, додаткову угоду №3 до договору про надання правової допомоги від 14.12.2021 року, від 16 серпня 2022 року та акт приймання-передачі наданих послуг до вказаного договору від 19 серпня 2022 року, розмір гонорару якого визначений у фіксованій сумі 8000 гривень.

В судовому засіданні апелянт ОСОБА_1 підтвердила, що отримала відзив на апеляційну скаргу та клопотання про стягнення судових витрат, однак жодних заяв про зменшення або не співмірність понесених третьою особою витрат на правничу допомогу заявлено не було.

Витрати пов`язані із розглядом справи на правову допомогу документально підтверджені, та доведені, клопотань про зменшення їх розміру не заявлено, тому суд приходить до висновку про їх стягнення.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 19 лютого 2020 року у справі №755/9215/15-ц вказала на виключення ініціативи суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони.

Із врахуванням вищенаведеного, колегія суддів вважає за необхідне стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , від імені та в інтересах яких виступає ОСОБА_4 , витрати на правничу допомогу в суді апеляційної інстанції, в розмірі 8000 гривень.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення («Серявін та інші проти України» (Seryavin and Others v. Ukraine) від 10 лютого 2010 року, заява № 4909/04).

На підставі наведеного та керуючись ст.ст.141, 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Змінити мотивувальну частину рішення Сторожинецького районного суду Чернівецької області від 08 липня 2022 року, виклавши її в редакції цієї постанови.

Додаткове рішення Сторожинецького районного суду Чернівецької області від 15 липня 2022 року залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , від імені та в інтересах яких виступає ОСОБА_4 , витрати на правничу допомогу в суді апеляційної інстанції, в розмірі 8000 гривень.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення.

Дата складання повного тексту постанови 28 вересня 2022 року.

Головуючий: А.І. Владичан

Судді: І.М. Литвинюк

Н.К. Височанська