Єдиний унікальний номер 719/272/22
Номер провадження 2-з/722/5/22
У Х В А Л А

про забезпечення позову

03 жовтня 2022 року м.Сокиряни

Суддя Сокирянського районного суду Чернівецької області Cуський О.І., розглянувши в порядку ст.ст. 149-153 ЦПК України заяву подану ОСОБА_1 про забезпечення позову, -

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 , звернувся до суду з позовною заявою до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за розпискою. Просить стягнути з відповідача ОСОБА_3 на користь позивача ОСОБА_1 заборгованість за договором позики в сумі 35000 доларів США, що еквівалентно 1372000 грн. та 3% річних, що становить 460,27 доларів США, що еквівалентно 18180,66 грн. Крім цього, стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати на правничу допомогу.

Одночасно з позовною заявою до суду подана заява про забезпечення позову, в якій заявник зазначає, що представником ОСОБА_1 подано позов до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за розпискою. Предметом позовної заяви є стягнення з ОСОБА_3 заборгованості за розпискою у розмірі 35000 доларів США. 10.06.2021 року між позивачем та відповідачем укладено договір позики коштів. ОСОБА_1 взяті на себе зобов`язання виконав в повному обсязі та передав ОСОБА_3 готівкою кошти в сумі 35 000 доларів СІІІА, визначені договором позики. Розпискою встановлено строк, протягом якого відповідач був зобов`язаний повернути позивачу борг, а саме до 10.03.2022 року. Однак, відповідач вказане зобов`язання не виконав, у встановлений строк кошти не повернув, а тому починаючи з 11.03.2022 року у позивача з`явилось право звернутись до суду із позовом про стягнення боргу. Однак, впродовж останніх 4 місяців ОСОБА_3 неодноразово обіцяв повернути ОСОБА_1 борг, але незважаючи на це, ухиляється від виконання зобов`язання. Із розписки від 10.06.2021 року вбачається, що «в якості поручителя виступає ОСОБА_4 ». Проте, з огляду на недійсність договору поруки в силу закону (про що зазначено в позові) позивач позбавлений можливості звернутись до поручителя з метою виконання зобов`язання. При цьому, як вбачається з свідоцтва про реєстрацію машини серії НОМЕР_1 , виданого 03.07.2017 року ГУ Держспоживслужби в Чернівецькій області, зазначено, власником трактора колісного, реєстраційний номер НОМЕР_2 , марки LOVOL FT505, рік випуску 2017, заводський номер НОМЕР_3 , двигун № НОМЕР_4 є відповідач ОСОБА_3 . Крім цього, відповідач ОСОБА_3 є власником транспортного засобу марки «Audi A8», д.н.з. НОМЕР_5 , рік випуску 2004, vin код НОМЕР_6 , що підтверджується відповідю на запит.

Тобто єдиним цінним майном на праві приватної власності відповідача, на яке може бути звернено стягнення є вказаний вище трактор та автомобіль. Однак, йому стало відомо про те, що відповідач має намір реалізувати вказане майно з метою ухилення від виконання зобов`язання перед мною за договором позики.

Відтак, враховуючи ризик невиконання судового рішення внаслідок продажу єдиного рухомого майна, яке є у власності відповідача, вважаю за необхідне заявити про забезпечення позову шляхом заборони ОСОБА_3 відчужувати об`єкти рухомого майна.

Що стосується співмірності заходів забезпечення позову з позовними вимогами позивача хочу зазначити наступне.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі N 381/4019/18 (провадження N 14-729цс19) вказано, що: "співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. [...] Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд повинен співвідносити негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів. [...] Необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову".

Схожого правового висновку дійшла і Велика Палата Верховного Сулу у постанові від 15 вересня 2020 року в справі N 753/22860/17 (провадження N 14- 88цс20) зазначено, що "умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обгрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача. Конкретний захід забезпечення позову буде домірним позовній вимозі, якщо при його застосуванні забезпечується: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору; можливість ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження прав та охоронюваних інтересів інших учасників справи чи осіб, що не є її учасниками; можливість виконання судового рішення у разі задоволення вимог, які є ефективними способами захисту порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача".

У вартісному аспекті позовні вимоги та накладення заборони відчуження на вищезазначене рухоме майно, а саме трактор та автомобіль є цілком співвмірними та в майбутньому уможливлять повне виконання рішення суду про стягнення заборгованості.

Крім того, як вбачається із відомостей розміщених у Єдиному державному реєстрі відповідач припинив здійснення господарської діяльності в статусі фізичпої- особи-підприємця, що свідчить про відсутність у нього на даний момент стабільного регулярного доходу, що у подальшому утруднить виконання рішення суду.

Таким чином, застосування такого заходу забезпечення як заборона відчуження вищезазначеного рухомого майна є співмірним із позовними вимогами, оскільки у такому випадку буде дотриманий баланс інтересів сторін, тобто вжиття такого заходу не перешкоджатиме у користуванні та володінні відповідачем його майном та членами його сім`ї, а також буде забезпечено належне виконання рішення суду з метою відновлення порушеного права позивача.

Враховуючи викладене вище, а саме ціну позову, те, що відповідач прострочив виконання свого зобов`язання за договором позики більше ніж на шість місяців, а також те, що відповідач відмовляється добровільно повертати борг, існує ризик, що у випадку задоволення позову наявне єдине цінне у відповідача майно може бути відчужено на користь третіх осіб з метою унеможливлення виконання рішення суду, що в свою чергу свідчить про те, що у разі невжиття заходів забезпечення позову зазначене може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Просить забезпечити позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за договором позики, шляхом заборони ОСОБА_3 відчужувати рухоме майно: трактор колісний, реєстраційний номер НОМЕР_2 , марки LOVOL FT505, рік випуску 2017, заводський номер НОМЕР_3 , двигун № НОМЕР_4 , автомобіль марки «Audi A8», д.н.з. НОМЕР_5 , рік випуску 2004, vin код НОМЕР_6 , що належать відповідачу ОСОБА_3 .

Ознайомившись із заявою, доданими до неї документами та матеріалами позовної заяви вважаю, що заява позивача ОСОБА_1 про забезпечення позову є обґрунтованою та підлягає задоволенню з огляду на таке.

Відповідно до вимог ч.ч. 1 та 2 ст. 149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду, а також з інших підстав, визначених законом.

Забезпечення позову це вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача проти несумлінних дій відповідача (який може сховати майно, продати знищити або знецінити його), що гарантує реальне виконання позитивно прийнятого рішення. Забезпечення позову спрямоване, перш за все, проти несумлінних дій відповідача, який за час розгляду справи може приховати майно, продати, знищити чи знецінити його тощо.

Види забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду, а таке рішення може бути постановлено тільки відповідно до заявлених позовних вимог.

Заходи забезпечення позову повинні застосовуватись лише у разі необхідності та бути співмірними із заявленими вимогами, оскільки безпідставне забезпечення позову може привести до порушення прав і законних інтересів інших осіб.

Підставою забезпечення позову є обґрунтоване припущення заявника, що невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Адекватність заходу забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, та інтересів сторін та інших учасників судового процесу.

Підстави для забезпечення позову є оціночними та враховуються судом в залежності від обставин справи у конкретному випадку.

При вжитті заходів забезпечення позову повинна бути наявність зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову.

Пленум Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» № 9 від 22 грудня 2006 року у п. 4 роз`яснив, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам; належність майна відповідачу на праві власності.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Так, із змісту позовної заяви вбачається, що 10.06.2021 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 було укладено договір позики коштів. ОСОБА_1 взяті на себе зобов`язання виконав в повному обсязі та передав ОСОБА_3 готівкою кошти в сумі 35 000 доларів СІІІА, визначені договором позики. Розпискою встановлено строк, протягом якого відповідач був зобов`язаний повернути позивачу борг, а саме до 10.03.2022 року. Однак, відповідач вказане зобов`язання не виконав, у встановлений строк кошти не повернув, а тому починаючи з 11.03.2022 року у позивача з`явилось право звернутись до суду із позовом про стягнення боргу. Однак, впродовж останніх 4 місяців ОСОБА_3 неодноразово обіцяв повернути ОСОБА_1 борг, але незважаючи на це, ухиляється від виконання зобов`язання.

В додатках до позовної заяви міститься також копія боргової розписки, від імені ОСОБА_3 про позику коштів в сумі 35000 дол. США у ОСОБА_1 .

Враховуючи викладене слід зробити висновок, що між сторонами дійсно існує спір, предметом якого є грошові кошти, передані ОСОБА_1 . ОСОБА_3 на виконання умов договору позики.

Згідно свідоцтва про реєстрацію свідоцтва про реєстрацію машини серії НОМЕР_1 , виданого 03.07.2017 року ГУ Держспоживслужби в Чернівецькій області, зазначено, що власником трактора колісного, реєстраційний номер НОМЕР_2 , марки LOVOL FT505, рік випуску 2017, заводський номер НОМЕР_3 , двигун № НОМЕР_4 є відповідач ОСОБА_3 .

Згідно відповіді на запит №145137801 від 19.09.2022 року до міністерства внутрішніх справ України, зазначено, що ОСОБА_3 є власником транспортного засобу марки «Audi A8», д.н.з. НОМЕР_5 , рік випуску 2004, vin, номер кузова НОМЕР_6 , колір чорний, категорія транспортного засобу легковий.

Із змісту позовної заяви та заяви про забезпечення позову також вбачається, що ОСОБА_3 ухиляється від виконання взятих на себе обов`язків щодо повернення боргу.

У відповідності до п.1 ч.1 ст.150 ЦПК України одним із видів забезпечення позову є накладення арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.

Європейський суд з прав людини в п. 43 Рішення по справі «Шмалько проти України» від 20.07.2004 року, заява №60750/00 зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції гарантує кожному право на звернення до суду або арбітражу з позовом стосовно будь-яких його цивільних прав та обов`язків. Таким чином, ця стаття проголошує «право на суд», одним з аспектів якого є право на доступ, тобто право подати позов з приводу цивільно-правових питань до суду. Однак це право було б ілюзорним, якби правова система держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося на шкоду одній зі сторін. Було б незрозуміло, якби стаття 6 детально описувала процесуальні гарантії, які надаються сторонам у спорі, а саме: справедливий, публічний і швидкий розгляд, - і, водночас, не передбачала виконання судових рішень. Якщо тлумачити статтю 6 як таку, що стосується виключно доступу до судового органу та судового провадження, то це могло б призводити до ситуацій, що суперечать принципу верховенства права, який договірні держави зобов`язалися поважати, ратифікуючи Конвенцію.

У рішенні від 19 березня 1997 року у справі «Горнсбі проти Греції» Європейський суд з прав людини зазначив, що «право на звернення до суду було б ілюзорним, якби національна правова система Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду одній зі сторін».

Виконання рішення, винесеного будь-яким судом, має розглядатися як невід`ємна частина «судового процесу» для цілей статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Враховуючи предмет спору, співмірність заходу забезпечення позову, а також те, що заходи забезпечення позову мають тимчасовий характер і діють до виконання рішення суду, яким закінчується розгляд справи по суті, вважаю, що подана позивачем ОСОБА_1 заява підлягає задоволенню в повному обсязі.

При цьому слід зазначити, що невжиття заходів забезпечення позову в даній цивільній справі, призведе до утруднення виконання рішення суду, а відтак й до порушення права позивача на до доступ до правосуддя, в аспекті ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Керуючись ст.ст. 149-153, 260, 353 ЦПК України, суддя

у х в а л и в :

Заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову задовольнити.

Накласти арешт на рухоме майно, що належить ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а саме:

- автомобіль марки «Audi» модель А8, категорія транспортного засобу легковий, номерний знак НОМЕР_5 , рік виробництва транспортного засобу 2004, vin, номер кузова НОМЕР_6 , колір чорний;

- трактор колісний, реєстраційний номер НОМЕР_2 , марки LOVOL FT505, рік випуску 2017, заводський номер НОМЕР_7 , двигун № НОМЕР_4 , об`єм двигуна 1532 см.куб., потужність двигуна 36,00 кВт, маса машини 2670 кг, особливі відмітки: ДКП №ФЧЦ-Тр-020/17-18 від 24.03.2017 року.

Копію даної ухвали направити для виконання начальнику Новодністровського відділу ДВС у Дністровському районі Чернівецької області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Івано-Франківськ) (м.Новодністровськ, мікрорайон "Діброва", гуртожиток 1-В Чернівецької області) та ОСОБА_1 для відома.

Ухвала підлягає негайному виконанню.

Апеляційна скарга на ухвалу може бути подана до Чернівецького апеляційного суду через Сокирянський районний суд Чернівецької області протягом п`ятнадцяти днів з дня отримання її копії.

Оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання.

Суддя: