КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
апеляційне провадження №22-ц/824/7007/2022
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 вересня 2022 року м.Київ

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Поліщук Н.В.

суддів Андрієнко А.М., Невідомої Т.О.

розглянувши у письмовому провадженні справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 25 січня 2022 року, ухваленого під головуванням судді Оксюти Т.Г.,

у справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Альфа-Банк» про стягнення грошових коштів за вкладом, процентів, пені та відшкодування моральної шкоди,-

встановив:

У липні 2021 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до Акціонерного товариства «Альфа-Банк» про стягнення грошових коштів за вкладом, річних, пені та відшкодування моральної шкоди.

Позовні вимоги мотивує тим, що 31 травня 2021 року позивач звернувся до Солом`янського відділення Акціонерного товариства «Альфа-Банк» у зв`язку із закінченням строку депозитного договору. Сума вкладу в розмірі 50 000 грн та нараховані проценти в розмірі 2847,56 грн, а всього 52847,56 грн, по закінченню строку депозиту 31 травня 2021 року були зараховані відповідачем на поточний рахунок позивача.

По пред`явленню вимоги про виплату грошових коштів у зв`язку із закінченням строку дії депозитного договору, працівниками банку повідомлено позивача, що при виплаті коштів він має сплатити банку комісію в розмірі 1 % згідно встановлених банком тарифів. Відповідно було видано два платіжні документи: заяву на видачу готівки № 296554696 від 31 травня 2021 року на суму 52847,60 грн і заяву на переказ готівки № 296554697 від 31 травня 2021 року на суму 528,00 грн з призначенням платежу: комісія за видачу готівки згідно заяви № 296554696.

Позивач відмовився платити комісію, у зв`язку із чим банк відмовив позивачу у поверненні його коштів. Позивач неодноразово звертався до відділення банку із заявами та скаргами, проте кошти до теперішнього часу не повернуті.

Вказує, що рішенням Солом`янського районного суду міста Києва від 18 жовтня 2018 року у справі № 760/16007/18 визнано недійсними встановлені відповідачем в односторонньому порядку умови договору банківського рахунку № 7602 від 19 серпня 2016 року в частині встановлення комісії за виплату готівкових коштів при поверненні вкладу та нарахованих процентів. Вказане рішення набрало законної сили 21 лютого 2019 року.

Зазначає також, що неправомірними діями відповідача йому завдано моральну шкоду, що полягає у неможливості використати кошти на задоволення власних потреб, зокрема відпочинок сім`ї. Моральну шкоду оцінює в 5000 грн.

Мотивуючи наведеним, просить суд стягнути з Акціонерного товариства «Альфа-Банк» на його суму вкладу і нараховані проценти розмірі 52 847 грн 56 коп; річні в розмірі 139 грн 00 коп; пеню в розмірі 50 733 грн 66 коп; моральну шкоду в розмірі 5000,00 грн, а всього 108 720 грн 22 коп.

Рішенням Солом`янського районного суду міста Києва від 25 січня 2022 року у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з ухваленим рішенням, ОСОБА_1 подано апеляційну скаргу.

Вказує, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про відмову в задоволенні позову.

Зазначає, що суд першої інстанції не врахував обставини, встановлені судовим рішенням у справі №760/16007/18 від 18 жовтня 2018 року, яким визнано недійсними встановлені відповідачем в односторонньому порядку умови договору банківського рахунку від 19 серпня 2016 року в частині встановлення комісії за виплату готівкових коштів при поверненні вкладу та нарахованих відсотків.

Вказує, що висновки суду про підписання позивачем акцепту 19 серпня 2018 року не відповідають обставинам справи. Зазначає, що акцепт на укладення банківського рахунку №7602 підписано 19 серпня 2016 року, а тому до правовідносин не може бути застосована публічна пропозиція ПАТ "Альфа-Банк" на укладення договору на комплексне банківське обслуговування фізичних осіб", затверджена Розпорядженням ПАТ "Альфа-Банк" №2810 від 08 серпня 2018 року.

Зазначає, що після ухвалення рішення у цій справі позивач 27 січня 2022 року звернувся до відділення банку з проханням виплатити йому грошові кошти з поточного рахунку і у зв`язку з цим закрити поточний рахунок, відкритий у 2016 році. Однак позивачу повідомили, що згідно із встановленим лімітом може бути видано лише 50000,00 грн. Для отримання залишку коштів в розмірі 2847,56 грн і закриття рахунку позивач змушений був ще раз звернутися до банку 01 лютого 2022 року. Кошти позивача було видано з відрахуванням комісії в розмірі 1 %.

Відтак, ОСОБА_1 оскаржує рішення суду першої інстанції в частині відмови у стягненні річних, пені та моральної шкоди.

Мотивуючи наведеним, просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 25 січня 2022 року в частині відмови про стягнення річних у розмірі 139,00 гривень, пені в розмірі 50 733,66 гривень та моральної шкоди у розмірі 5 000,00 гривень та ухвалити нове рішення про задоволення вимог.

02 червня 2022 року до Київського апеляційного суду надійшов відзив Акціонерного товариства "Альфа-Банк".

Вказує, що не погоджується з доводами апеляційної скарги, та вважає її такою, що не підлягає задоволенню.

Вказує, що 30 листопада 2020 року AT «Альфа-Банк» (надалі - «Банк») було акцептовано Угоду на розміщення вкладу №ДФЛ-832737/224 (далі за текстом - «Акцепт 1») відповідно до якого, Банк приймає пропозицію ОСОБА_1 , що вказана в Анкеті-заяві на укладання Угоди на розміщення вкладу в рамках Договору про банківське обслуговування фізичних осіб в AT «Альфа-Банк». Відповідно до пункту 1 Акцепту 1, рахунок повернення вкладу та процентів №UA6527602, рахунок з якого буде здійснено розміщення вкладу №UA6527602. Тобто вклад має бути повернуто на той рахунок, з якого було здійснено розміщення вкладу.

Пунктом 5 Акцепту встановлено, що пролонгація Договору допускається необмежену кількість разів.

Відповідно до пункту 7 встановлено, що всі відносини між Банком та вкладником врегульовуються Договором про банківське обслуговування фізичних осіб в AT «Альфа- Банк», діюча редакція якого розміщена на офіційному сайті AT «Альфа-Банк» у мережі Інтернет за електронною адресою: www.alfabank.ua та є невід`ємною частиною угоди.

AT «Альфа - Банк» повернуло кошти вкладнику в розмірі 52 847,56 гривень (вклад та нараховані відсотки) на поточний рахунок Позивача № НОМЕР_1 .

19 серпня 2016 року AT «Альфа-Банк» акцептовано Угоду банківського рахунку №7602, відповідно до якого Банк відкрив клієнту Поточний рахунок № НОМЕР_2 у валюті гривня. Пунктом 6 Акцепту встановлено, що операції з поповнення Клієнтом Поточного рахунку та/або повного повернення/часткового повернення Клієнту грошових коштів з Поточного рахунку, в тому числі за допомогою Системи Інтернет-сервісу «Му Alfa-Bank», здійснюється в порядку, передбаченому Договором про комплексне банківське обслуговування

Відповідно до умов пункту 2.4 Додатку 4 до Договору нових тарифів Банку за видачу грошових коштів з поточного рахунку клієнта сплачується комісія в розмірі 1% під час проведення операції.

Вказує, що Банк виконав взяті на себе зобов`язання з повернення депозиту шляхом перерахування всіх депозитних коштів на поточний рахунок позивача. Позивач з власної ініціативи не подавав до каси документи для отримання свого вкладу 31 травня 2021 року та 04 червня 2021 року, а тому AT "Альфа-Банк" не порушував права позивача шляхом утримання комісії та невиплати грошових коштів позивачу, оскільки сам позивач не пред`являв касові документи до виконання.

Оскільки банк не порушував права позивача, відтак відповідно і нарахування штрафних санкцій уважає безпідставним та необгрунтованим.

Вказує, що позовна заява по справі №760/16007/18 подана до суду до 20 червня 2018 року, а відтак позивач у даній справі захищав свої права які були порушені до 20 червня 2018 року. Отже рішення суду від 18 жовтня 2018 року не може впливати на права і обов`язки сторін, які виникли після 20 червня 2018 року, оскільки 30 листопада 2020 року укладено новий депозитний договір №ДФЛ-832737/224, який не був предметом розгляду справи №760/16007/18.

Мотивуючи наведеним, AT "Альфа-Банк" просить суд апеляційної інстанції відмовити в задоволенні апеляційної скарги в повному обсязі.

Відповідно до частини 1 статті 369 ЦПК України справа розглядається без повідомлення учасників справи.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого по справі судового рішення, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на таке.

Відповідно до частин 1 та 2 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обгрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції вказав на те, що судом не встановлено, а позивачем не надано доказів на підтвердження порушень прав ОСОБА_1 відповідачем Акціонерним товариством "Альфа-Банк". При цьому, суд вказав, що позивач не надавав касові документи до виконання в касу АТ "Альфа-Банк". Окрім того, рішення Солом`янського районного суду м.Києва від 18 жовтня 2018 року по справі №760/16007/18 стосувалось Тарифів банку, які існували на 20 червня 2018 року, в подальшому 14 вересня 2020 року на офіційному сайті АТ "Альфа-Банк" в мережі Інтернет були розміщені нові Тарифи, які діяли на час укладення депозитного договору 30 листопада 2020 року.

Колегія суддів не погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на таке.

Статтею 1058 ЦК України визначено, що за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов`язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. Договір банківського вкладу, в якому вкладником є фізична особа, є публічним договором (стаття 633 цього Кодексу). До відносин банку та вкладника за рахунком, на який внесений вклад, застосовуються положення про договір банківського рахунка (глава 72 цього Кодексу), якщо інше не встановлено цією главою або не випливає із суті договору банківського вкладу.

Частиною 1 статті 1060 ЦК України визначено, що договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад).

Згідно вимогчастини 1 статті 1061 ЦК України банк виплачує вкладникові проценти на суму вкладу в розмірі, встановленому договором банківського вкладу.

Проценти на банківський вклад нараховуються від дня, наступного за днем надходження вкладу у банк, до дня, який передує його поверненню вкладникові або списанню з рахунка вкладника з інших підстав ( частина 5 статті 1061 ЦК України).

Згідно частини першої статті 1066 ЦК України за договором банківського рахунка банк зобов`язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком.

Частиною 1 статті 628 ЦК України передбачено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Установлено, що 19 серпня 2016 року ОСОБА_1 підписав акцепт на укладання угоди банківського рахунку № НОМЕР_2 , відповідно до даних якого банк відкриває клієнту поточний рахунок № НОМЕР_2 у валюті гривня (поточний рахунок) (а.с.9).

Згідно пункту 8 вказаного акцепту всі відносини між клієнтом і банком щодо відкриття поточного рахунку та виконання операції за цим поточним рахунком, що не вказані в угоді банківського рахунку, регулюються умовами договору про комплексне банківське обслуговування, що затверджений розпорядженням банку із усіма змінами, доповненнями та усіма додатками до нього, діюча редакція якого розміщена на Інтернет- сторінці Банку за електронною адресою www.alfabank.com.ua, на підставі якого укладено Угоду банківського рахунку та чинним законодавством України. ^ Клієнт ознайомлений зі змістом Довідки про систему гарантування вкладів фізичних осіб, згідно з Рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладу фізичних осіб від 26 травня 2016 року №825 "Про затвердження положення про здійснення Фондом гарантування вкладів фізичних осіб захисту прав та охоронюваних інтересів", з усіма змінами та доповненнями, про що свідчить його підпис.

30 листопада 2020 року позивач підписав Акцепт на укладення Угоди на розміщення вкладу № ДФЛ-83273 7/224. З даних акцепту убачається, що банк прийняв пропозицію ОСОБА_1 на укладання Угоди на розміщення вкладу в рамках договору про банківське обслуговування фізичних осіб в AT "Альфа-банк" на наступних умовах: Вид вкладу/номер депозитного рахунку: "Прибутковий" UA0309689; сума вкладу/валюта: 50000,00 грн.; строк вкладу: 6 місяців з дати зарахування вкладу, строк вкладу може бути продовжено на новий строк в порядку і на умовах згідно Додатку № 6 до Договору; процентна ставка 9% річних.

Відповідно до пункту 5 акцепту пролонгація допускається необмежену кількість разів. Відповідно до пункту 7 всі відносини між Банком та Вкладником, врегульовуються договором, діяюча редакція якого розміщена на офіційному сайті Банку у мережі Інтернет за електронною адресою www.alfabank.ua та невід`ємною частиною якого є Угода.

Пунктом 9.1 передбачено, що строк дії договору і Угоди, права та обов`язки сторін, відповідальність сторін за невиконання або неналежне виконання умов договору наведені у Договорі та Додатку №6 (а.с.7).

З даних меморіального ордеру №20515502 від 30 листопада 2020 року убачається, що ОСОБА_1 перерахував на рахунок AT "Альфа-Банк" грошові кошти у розмірі 50 000,00 гривень У графі призначення платежу вказано "залучення коштів на депозит, угода ДФЛ- 832737/224 від 30 листопада 2020 року (а.с.8).

З даних виписки по особовим рахункам з 31 травня 2021 року по 30 червня 2021 рік убачається, що вихідний залишок на рахунку № НОМЕР_3 складає 52 847,56 гривень (а.с.9).

31 травня 2021 року позивач звернувся до банку за фінансовою послугу - видачу грошових коштів з поточного рахунку позивача через касу банку. Банком підготовлені документи для здійснення даної операції, а саме: Заява на видачу готівки № 296554696 від 31 травня 2021 року та Заява на переказ готівки № 296564697 від 31 травня 2021 року. Проте позивач не звернувся із вказаними документами до банку, оскільки уважав дії банку протиправними (а.с. 10-11).

04 червня 2021 року позивач повторно звернувся до банку за фінансовою послугою - видачу грошових коштів з поточного рахунку. 04 червня 2021 року банком підготовлені документи для здійснення операції, а саме: заява на видачу готівки № 307207685 від 04 червня 2021 року та заява на переказ готівки № 307207686 від 04 червня 2021 року. Позивач знову не звернувся до банку, оскільки уважав дії банку протиправними.

04 червня 2021 року ОСОБА_1 звернувся до відділення банку із скаргою з вимогою негайно повернути кошти в повному розмірі (а.с.13).

15 червня 2021 року банк надав позивачу відповідь № 52238-23.1-6/6, відповідно до якої повідомлено, що комісія банком за зняття готівки передбачена пунктом 2.4 Тарифів AT "Альфа-Банк" для фізичних осіб (крім суб`єктів підприємницької діяльності) в розмірі 1 % від суми видачі під час проведення операції (а.с. 15).

Для уникнення зняття комісії в розмірі 1%, позивачу було запропоновано відкрити картковий рахунок, на який можна перерахувати кошти з поточного рахунку та користуватись коштами з карткового рахунку без комісій.

Установлено, що після закінчення строку депозиту, банком грошові кошти вкладу та нараховані за ним проценти перераховано на поточний рахунок позивача № НОМЕР_1 , відкритий 19 серпня 2016 року.

Рішенням Солом`янського районного суду м.Києва від 18 жовтня 2018 року, залишеним без змін постановою Київського апеляційного суду від 21 лютого 2019 року, визнано недійсними в частині встановлення комісії за виплату готівкових коштів при поверненні вкладу та нарахованих процентів, встановлені Публічним акціонерним товариством в односторонньому порядку умови депозитних договорів № ТDRM000294843 від 21 лютого 2018 року; № ДФЛ-760593/224 від 23 травня 2018 року та договору банківського рахунку № 7602 від 19 серпня 2016 року, укладених між Публічним акціонерним товариством «Альфа-Банк» (01001, м. Київ, вул. Десятинна, 4/6) та ОСОБА_1 ..

Тобто, рішенням суду визнано недійсними умови договору банківського рахунку № 7602 від 19 серпня 2016 року, укладеного між Публічним акціонерним товариством «Альфа-Банк» та ОСОБА_1 в частині встановлення комісії за виплату готівкових коштів при поверненні вкладу та нарахованих процентів.

З огляду на наведене, стягнення комісії при видачі готівки з цього банківського рахунку є неправомірним.

Висновок суду першої інстанції про підписання позивачем 19 серпня 2018 року акцепту на укладення Угоди банківського рахунку є помилковим, оскільки акцепт підписано 19 серпня 2016 року.

Доводи відповідача про застосування до правовідносин сторін Публічної пропозиції AT "Альфа-Банк" на укладення Договору на комплексне обслуговування, затвердженої розпорядженням №2810 від 08 серпня 2018 року, відхиляється колегією суддів, оскільки акцептування цієї Публічної пропозиції здійснюється шляхом подання Анкети-Заяви про акцепт цієї Публічної пропозиції, а також відповідно до пункту 2.4 цієї Публічної пропозиції договір уважається укладеним після отримання банком від клієнта письмової Анкети - Заяви про акцепт Публічної пропозиції Банку.

Матеріали справи не містять доказів про подання позивачем письмової Анкети-Заяви про акцепт Публічної пропозиції AT "Альфа-Банк" на укладення Договору на комплексне обслуговування, затвердженої розпорядженням №2810 від 08 серпня 2018 року.

Згідно доводів апеляційної скарги, позивач оскаржує рішення суду в частині відмови у стягненні річних, пені та моральної шкоди.

Звертаючись до суду, позивач просив стягнути пеню відповідно до частини п`ятої статті 10 Закону України "Про захист прав споживачів" у розмірі 3% за кожний день прострочення, розрахувавши станом на день подання позову розмір пені 50733,66 грн (52847,56 грн х 0,03х32 дні).

Проте в постанові від 25 січня 2022 року у справі №761/16124/15 Велика Палата Верховного Суду навела такі правові висновки.

За договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов`язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором (частина перша статті 1058 ЦК України).

За змістом статті 1 Закону України "Про захист прав споживачів" споживачем є фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника (пункт 22); продукція - це будь-які виріб (товар), робота чи послуга, що виготовляються, виконуються чи надаються для задоволення суспільних потреб (пункт 19); послугою є діяльність виконавця з надання (передачі) споживачеві певного визначеного договором матеріального чи нематеріального блага, що здійснюється за індивідуальним замовленням споживача для задоволення його особистих потреб (пункт 17); виконавець - це суб`єкт господарювання, який виконує роботи або надає послуги (пункт 3).

З аналізу наведених законодавчих норм убачається, що вкладник за договором депозиту є споживачем фінансових послуг, а банк - їх виконавцем, який несе відповідальність за неналежне надання цих послуг.

Договір банківського вкладу (депозиту) належить до виплатних договорів за ознакою наявності в банку обов`язку виплатити вкладнику крім суми вкладу також і проценти на неї або дохід в іншій формі (статті 1058, 1061 ЦК України).

У загальноприйнятому розумінні поняття «вартість послуги» - це грошові кошти у визначеному сторонами відповідного договору розмірі, які споживач сплачує виконавцю за надану останнім послугу.

При цьому такі кошти після виконання договору залишаються у виконавця і не повертаються споживачеві. Тому внесені споживачами на відповідні рахунки в банку грошові кошти як за договором банківського вкладу, так і за договором банківського рахунка за жодних обставин не можна вважати вартістю відповідних банківських послуг, оскільки такі кошти завжди підлягають поверненню споживачам, тобто не є платою виконавцю за надані ним послуги. Виходячи з наведеного розмір внесених споживачами в банк грошових коштів за договорами банківського вкладу та банківського рахунка не може бути базою для обчислення пені на підставі частини п`ятої статті 10 Закону про захист прав споживачів.

Крім того, за змістом правових норм параграфа 3 «Банківський вклад» глави 71 та параграфа 1 «Загальні положення про банківський рахунок» глави 72 ЦК України як за договором банківського вкладу, так і за договором банківського рахунка відповідні банківські послуги надаються банком безкоштовно, тобто споживач не оплачує виконавцю такі послуги, якщо це не передбачено умовами укладених між сторонами договорів.

Велика Палата Верховного Суду вважає, що з урахуванням розширеного змісту поняття «послуга», прийнятого в законодавстві про захист прав споживачів, й усі пов`язані з ним норми слід трактувати таким чином, щоб вони відповідали дійсному його змісту (за необхідності - трактувати розширено). Тому дійсний зміст приписів частини п`ятої статті 10 Закону про захист прав споживачів слід трактувати так, що пеня має бути виплачена виконавцем від суми, що складає грошовий вимір відплатності відповідного договору.

Тобто обов`язок банку за договором банківського вкладу (депозиту) повернути суму вкладу безумовно є грошовим, однак обов`язок повернення суми вкладу не зумовлює відплатність договору банківського вкладу (депозиту), через що ця сума не може бути врахована в базі нарахування пені відповідно до приписів частини п`ятої статті 10 Закону про захист прав споживачів.

Велика Палата Верховного Суду зробила висновок про те, що до спірних правовідносин споживача фінансових послуг та банку в разі невиконання банком зобов`язань за договором банківського вкладу підлягає застосуванню частина п`ята статті 10 Закону про захист прав споживачів, проте дійсний зміст приписів цієї норми слід трактувати так, що пеня, яка має бути сплачена виконавцем, нараховується на суму, що складає грошовий вимір відплатності відповідного договору. У такому разі базою нарахування пені згідно з частиною п`ятою статті 10 Закону про захист прав споживачів слід вважати проценти на суму вкладу або дохід в іншій формі (статті 1058, 1061 ЦК України), що підлягає сплаті банком вкладникові за використання вкладу. Сума вкладу не може бути врахована в базі нарахування пені відповідно до приписів частини п`ятої статті 10 Закону про захист прав споживачів.

Відтак за порушення терміну повернення вкладу на підставі частини п`ятої статті 10 Закону України "Про захист прав споживачів" з відповідача на користь позивача в межах заявлених позовних вимог підлягає стягненню сума пені в розмірі 2733,66 грн, базою нарахування якої є сума відсотків 2847,56 грн (2847,56 грн х 0,03х 32 дні).

Статтею 625 ЦК України визначено загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення.

У постановах Верховного Суду від 08 травня 2018 року у справі №607/10080/16, від17 липня 2018 року у справі №201/12075/14, від 07 листопада 2018 року у справі №592/6332/15 вказано на те, що тлумачення статей 549,625 ЦК України та частини п`ятої статті 10 Закону України "Про захист прав споживачів" свідчить, що пеня та 3% річних є різними правовими категоріями. Пеня та 3% річних є подібними за способом обчислення та виражаються в певному відсотковому співвідношенні, проте 3% річних не є видом забезпечення виконання зобов`язання. Відповідно не виключається одночасне стягнення пені, передбаченої у частині п`ятій статті 10 Закону України "Про захист прав споживачів" та 3% річних, встановлених у частині другій статті 625 ЦК України.

У постанові від 20 березня 2019 року у справі №761/26293/16 Верховний Суд зазначив, що передбачене частиною другою статті 625 ЦК України нарахування 3% річних має компенсаційний, а не штрафний характер, оскільки є способом захисту майнового права т інтересу, який полягає в отриманні компенсації від боржника.

З огляду на наведене, з відповідача на користь позивача на підставі частини другої статті 625 ЦК України станом на день подання позову підлягає стягненню 139,00 грн.

Доводи відповідача про те, що банк не порушував права позивача, та виконав взяті на себе зобов`язання, перерахувавши депозитні кошти на поточний рахунок позивача, відхиляються колегією суддів, оскільки під час проведення операції за видачу готівкових коштів з поточного рахунку банком нараховано комісію, що є неправомірним із наведених вище підстав.

В частині відшкодування моральної шкоди, колегія суддів виходить із такого.

Велика Палата Верховного Суду 01 вересня 2020 року у справі № 216/3521/16-ц зробила такі правові висновки.

Пункт 5 частини першої статті 4 Закону про захист прав споживачів передбачає, що споживачі під час укладення, зміни, виконання та припинення договорів щодо отримання (придбання, замовлення тощо) продукції, а також при використанні продукції, яка реалізується на території України, для задоволення своїх особистих потреб мають право на відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої внаслідок недоліків продукції (дефекту в продукції), відповідно до закону.

Відповідно до пункту 19 частини першої статті 1 Закону про захист прав споживачів термін «продукція» у цьому Законі вживається в значенні - будь-які виріб (товар), робота чи послуга, що виготовляються, виконуються чи надаються для задоволення суспільних потреб.

За змістом частини другої статті 22 Закону про захист прав споживачів при задоволенні вимог споживача суд одночасно вирішує питання щодо відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Виходячи з аналізу наведених правових норм, Велика Палата Верховного Суду вказує, що порушення банком зобов`язання з повернення вкладу, незважаючи на умови укладеного договору, є недоліком продукції (неналежним наданням фінансової послуги) у розумінні законодавства про захист прав споживачів і відповідно до статей 4 та 22 Закону про захист прав споживачів має наслідком відшкодування моральної шкоди, завданої вкладникові таким неналежним наданням фінансової послуги.

Виходячи з положень статей 16 і 23 ЦК України та змісту права на відшкодування моральної шкоди в цілому як способу захисту суб`єктивного цивільного права, компенсація моральної шкоди повинна відбуватися у будь-якому випадку її спричинення - право на відшкодування моральної (немайнової) шкоди виникає внаслідок порушення права особи незалежно від наявності спеціальних норм цивільного законодавства.

Статті 4 та 22 Закону про захист прав споживачів у чинній редакції прямо передбачають право споживача на відшкодування моральної шкоди у правовідносинах між споживачами та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг.

Так, вирішуючи спір щодо відшкодування моральної шкоди за порушення споживчого договору, зокрема у справі про порушення банком зобов`язання з повернення вкладу, суди мають враховувати, що моральна шкода за порушення цивільно-правового договору як спосіб захисту суб`єктивного цивільного права може бути компенсована і в тому разі, якщо це прямо не передбачено законом або тим чи іншим договором, і підлягає стягненню на підставі статей 16 та 23 ЦК України і статей 4 та 22 Закону про захист прав споживачів навіть у тих випадках, коли умовами договору право на компенсацію моральної шкоди не передбачено.

Враховуючи наведені правові норми та висновки Великої Палати Верховного Суду, колегія суддів у цій справі уважає доведеним завдання позивачу неправомірними діями відповідача моральної шкоди у розмірі 500 грн, а заявлений позивачем розмір 5000 грн є завищеним.

Відповідно до статті 376 ЦПК України невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, є підставами для скасування судового рішення та ухвалення нового рішення.

Відповідно до статті 141 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягненню пропорційно до розміру позовних вимог, що задовольняються, судовий збір 33,73 грн у зв`язку із розглядом справи в суді першої інстанції, а також 50,59 грн. у зв`язку із розглядом справи в суді апеляційної інстанції, а всього 84,32 грн.

Керуючись ст.ст. 259, 268, 367, 374, 376, 381-384, 390 ЦПК України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 25 січня 2022 року в оскарженій частині щодо відмови в задоволенні вимог про стягнення пені, 3% річних та відшкодування моральної шкоди - скасувати, та ухвалити в цій частині нове судове рішення такого змісту.

Стягнути з Акціонерного товариства "Альфа-Банк" на користь ОСОБА_1 пеню в сумі 2733,66 грн, 3% річних в сумі 139,00 грн, на відшкодування моральної шкоди 500 грн, а всього стягнути 3372,66 грн.

Стягнути з Акціонерного товариства "Альфа-Банк" на користь держави судовий збір у розмірі 84,21 грн.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, установлених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Повний текст постанови складено 27 вересня 2022 року.

Суддя-доповідач Н.В. Поліщук

Судді А.М. Андрієнко

Т.О. Невідома