Справа № 303/6945/21
П О С Т А Н О В А

Іменем України

14 вересня 2022 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі:

судді-доповідачки Готри Т. Ю.,

суддів Собослоя Г. Г., Кондора Р.Ю.,

з участю секретарки судового засідання Терпай С.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Закарпатгаз Збут», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, ОСОБА_2 , про визнання договору постачання природного газу неукладеним та зобов`язання укласти індивідуальний договір, стягнення моральної шкоди, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 04 листопада 2021 року, ухвалене суддею Камінським С. Е., повне судове рішення складено 09.11.2021,

в с т а н о в и в :

У вересні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Закарпатгаз Збут», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, ОСОБА_2 , про визнання договору постачання природного газу неукладеним, зобов`язання укласти індивідуальний договір та стягнення моральної шкоди.

Позов мотивовано тим, що йому та третій особі ОСОБА_2 на праві спільної часткової власності по Ѕ частині кожному належить домоволодіння загальною площею 138,50 кв м, житловою площею 71,00 кв м, яке складається із двох окремих житлових будинків, що розташоване за адресою : АДРЕСА_1 .

За вказаною адресою є зареєстрованими та проживають : він, ОСОБА_1 , його колишня дружина ОСОБА_2 та її син ОСОБА_3 , що підтверджується довідкою з місця проживання про склад сім`ї від 25.09.2017 р. № 6952, виданою ЦНАП.

У 2009 році шлюб між ним та ОСОБА_2 було розірвано, після чого його колишня дружина залишилася проживати в одноповерховому житловому будинку під літ «А», загальною площею 49,20 кв м, а він у житловому будинку під літ «З», загальною площею 89,30 кв м.

Зазначав, що особовий рахунок з оплати послуг з газопостачання з жовтня 2017 року оформлено на нього, а тому він змушений оплачувати рахунки за спожитий газ як за себе, так і іншої, чужої для нього сім`ї. Прохання переоформити особовий рахунок з оплати за спожитий природний газ відповідач ігнорує. Проте він уважає, що поділ особових рахунків, згідно з порядком користування житловими будинками, який склався, не порушить прав та обов`язків співвласниці, оскільки на вказаних будинках установлено окремі газові лічильники.

Пуск природного газу до його будинку було здійснено у 2011 році, а ОСОБА_2 із своєю сім`єю підключилася пізніше, в 2019 році без погодження з ним і зараз користується послугами з газопостачання за його рахунок.

У жовтні 2015 року ним був укладений індивідуальний типовий договір про надання населенню послуг з газопостачання, підписаний спільно відповідачем та оператором ГРМ, на підставі якого та вказаного в ньому особового рахунку № НОМЕР_1 обидві послуги (розподіл газу і постачання) оплачувались ним за розрахунковою книжкою до кінця 2019 року.

Після газифікації будинку під літ «А» під видом «реконструкції» оператор ГРМ позбавив його особового рахунку та змусив сплачувати за виготовленими ним рахунками за обох споживачів як одну сім`ю, тим самим свавільно змінив обраний ним спосіб оплати.

Вказував, що опалення будинку під літ «А» було включено з суттєвим порушенням пункту 1 розділу III «Правил постачання природного газу» - за відсутності договору розподілу на домоволодіння, а тому на його вимогу щодо відповідальності обох споживачів за безпеку газокористування, оператор ГРМ виготовив і надав йому договір з розподілу природного газу за підписами обох споживачів. Проте цей договір не відповідає усім суттєвим умовам Типового договору розподілу, оскільки не були виготовлені та не були надані акт розмежування балансової належності та експлуатаційної відповідальності сторін (п.12.7) та заява-приєднання з персоніфікованими даними об`єктів і обсягами розподілу газу, визначеного для кожного споживача окремо. Отже, ні безпекова відповідальність, ні об`єми індивідуального споживання залишилися не врегульованими, а тому потреба укладення індивідуальних договорів є гостро необхідною.

Відмовившись в односторонньому порядку від договору 2015 pоку відповідач порушив усі його суттєві умови та проігнорував вимогу п.11.4 Типового договору постачання газу, яка забороняє постачальнику газу з покладеними на нього спеціальними обов`язками розірвання договору постачання в односторонньому порядку за відсутності законних підстав. Голослівно стверджуючи про наявність «спільного» договору постачання, відповідач ігнорує особливу умову (вимогу) щодо укладення одного договору з двома співвласниками, визначену в п.11.6: «У разі якщо об`єкт споживача перебуває у власності (користуванні) кількох осіб, укладається один договір з одним із співвласників (користувачів) за умови письмової згоди всіх інших співвласників (користувачів), про що робиться відмітка в заяві-приєднанні». А тому відсутність належного доручення про передачу співвласницею ОСОБА_2 своїх прав/обов`язків йому та його згоди на їх виконання, мала бути обов`язково зафіксована підписами у заяві-приєднанні.

У примітках заяви-приєднання до умов договору постачання природного газу побутовим споживачам указано, що за наявності іншого співвласника об`єкта споживача або за відсутності у споживача документа, яким власник (співвласник) об`єкта уповноважує його на укладання договору, заява - приєднання додатково має містити погоджувальний підпис такого власника (співвласника).

Згідно з пп.4 п.5.2. Типового договору споживач зобов`язаний обережно поводитися з газовими приладами і пристроями та використовувати отриманий природний газ виключно для власних побутових потреб. Займані ним і ОСОБА_2 будинки відгороджені, що виключає взаємний до них доступ та виконання відповідних обов`язків з правил безпеки.

Наголошував і на те, що з 2017 року він неодноразово звертався до відповідача з проханням укласти індивідуальний договір. Відмову відповідача з вимогами до поділу майна та зміни поштової адреси вважає порушенням загальних засад цивільного законодавства (ст.3 ЦКУ) та норми ч.2 ст.14 ЦК України примушування його до дій, які за законом не є для нього обов`язковими.

Відповідно до статті 14 закону України «Про житлово-комунальні послуги», комунальні послуги з постачання та розподілу природного газу і з постачання та розподілу електричної енергії надаються виключно на підставі індивідуальних договорів (п.2). Колективний договір про надання комунальної послуги укладається з виконавцем такої послуги особою, уповноваженою на це співвласниками, від імені та за рахунок усіх співвласників багатоквартирного будинку (п.4). Положення цієї статті можуть застосовуватися до відносин, що виникають при укладанні, зміні та припиненні договорів про надання комунальних послуг споживачам у двоквартирних будинках та в інших будівлях, приміщення в яких є самостійними об`єктами нерухомого майна, за рішенням власників (співвласників) таких будинків (будівель) (п.8).

Згідно з постановою НКРЕКП 30.09.2015 № 2500 типовий договір постачання природного газу побутовим споживачам є публічним безстроковим договором приєднання у сфері послуг з газопостачання.

Умови публічного договору, які суперечать частині другій цієї статті та правилам, обов`язковим для сторін при укладенні і виконанні публічного договору, є нікчемними (ч.6 ст. 633 ЦК України).

Оскільки відповідач не визнає та не дотримується всіх умов Типового договору, він уважає твердження про наявність «спільного» договору безпідставними, а договір не укладеним.

Посилаючись на наведені обставини просив :

1)Визнати договір постачання природного газу споживачам-співвласникам домоволодіння по АДРЕСА_1 згідно форми і всіх умов Типового договору постачання природного газу побутовим споживачам неукладеним;

2)Зобов`язати ТОВ «Закарпатгаз Збут» укласти з ним індивідуальний договір постачання до його житла природного газу на умовах Типового договору постачання природного газу побутовим споживачам за окремим особовим рахунком, згідно з обраним ним способом розрахунків і оплати послуг;

3)Стягнути з ТОВ «Закарпатгаз Збут» на його користь 5 000 гривень у відшкодування моральної шкоди.

Рішенням Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 04 листопада 2021 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач ОСОБА_1 посилався на незаконність цього рішення суду першої інстанції внаслідок неправильного застосування судом норм матеріального права, неповного з`ясування обставин, що мають значення для справи, та невідповідності висновків фактичним обставинам справи.

Скарга мотивована тим, що місцевим судом належним чином не враховано його доводи про те, що договір постачання природного газу на умовах Типового договору постачання природного газу побутовим споживачам з відповідачем укладений не був, оскільки він не підписав проект договору, а суд не встановив, чи були погоджені між сторонами істотні умови договору.

Зазначав апелянт і те, що судом у рішенні не конкретизовано предмет позову вид договору і не застосовано у зв`язку із цим належні норми матеріального права Закон «Про комунальні послуги», «Правила постачання природного газу», Типовий договір постачання та інше. Твердження суду про один договір на «один будинок» суперечить нормам Правил постачання природного газу» (постанова НКРЕКП №2496 від 30.09.2015), які дозволяють укладення індивідуальних договорів з необмеженим числом співвласників чи орендарів об`єктів житлової забудови всіх типів.

Зауважував, що абзац перший п.20 розділу 111 Правил містить загальне правило, яке реально дозволяє винятки, зазначені в його абзаці другому. Тобто, «за умови» відсутності згоди (закріпленої у спільній заяві-приєднанні підписами) між співвласниками (користувачами) укладається окремо індивідуальний договір постачання газу з кожним споживачем. Не містить такої заборони і Закон «Про комунальні послуги» стосовно багатоквартирних будинків і ОСББ.

З огляду на викладене апелянт просив оскаржене рішення місцевого суду скасувати та ухвалити нове судове рішення про задоволення його позовних вимог.

У відзив на апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 відповідач ТОВ «Закарпатгаз Збут» просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржене рішення суду без змін.

У судовому засіданні апелянт ОСОБА_1 та його представниця адвокатеса Мочкош Л.В. апеляційну скаргу підтримали та просили задовольнити з підстав наведених у ній.

Відповідач ТОВ «Закарпатгаз Збут» та третя особа ОСОБА_2 у судове засідання не з`явилися повторно, хоча про дату, час і місце розгляду справи були повідомлені належним чином, а тому відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України, їх неявка не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідачку, пояснення апелянта та його представниці, перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали справи, колегія суддів уважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до частин 1, 2 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах доводів та вимог апеляційної скарги, а також досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Судом установлено, що позивачу ОСОБА_1 та третій особі ОСОБА_2 на праві спільної часткової власності в розмірі по Ѕ частині кожному належить домоволодіння загальною площею 138,50 кв м, житловою площею 71,00 кв м, яке складається із двох окремих житлових будинків, що розташоване за адресою : АДРЕСА_1 , що підтверджується інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно від 26.07.2021 /а.с.8/.

Згідно з копією свідоцтва про розірвання шлюбу серії НОМЕР_2 , виданого Відділом реєстрації актів цивільного стану по м.Мукачево Мукачівського міськрайонного управління юстиції Закарпатської області 14.01.2010, шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 розірвано 28 січня 2009 року /а.с.11/.

За вказаною вище адресою є зареєстрованими та проживають : ОСОБА_1 , ОСОБА_2 (колишня дружина позивача) та ОСОБА_3 (син ОСОБА_2 ), що підтверджується довідкою про зареєстрованих осіб у житловому будинку від 25.09.2017 за № 6952, виданою Центром надання адміністративних послуг виконавчого комітету Мукачівської міської ради Закарпатської області /а.с.12/.

Позивач указував, що після розірвання шлюбу його колишня дружина ОСОБА_2 залишилася проживати в одноповерховому житловому будинку під літ «А», загальною площею 49,20 кв м, а він у житловому будинку під літ «З», загальною площею 89,30 кв м. Однак особовий рахунок з оплати послуг з газопостачання з жовтня 2017 року оформлено на нього, а тому він змушений оплачувати рахунки за спожитий газ як за себе, так і іншої, чужої для нього сім`ї. На його прохання укласти із ним індивідуальний договір відповідач відмовляє.

Взаємовідносини між газопостачальником, газорозподільним підприємством, газотранспортним підприємством та споживачами природного газу регулюються Законом України «Про ринок природного газу», Кодексом ГРМ, «Правилами постачання природного газу», затвердженими постановою НКРЕКП від 30 вересня 2015 року № 2496, Типовим договором розподілу природного газу, затвердженим постановою НКРЕКП від 30 вересня 2015 року № 2498, Типовим договором постачання природного газу побутовим споживачам, затвердженим постановою НКРЕКП від 30 вересня 2015 року № 2500 та іншими нормативно-правовими актами України.

Згідно з пунктом 3 Розділу І Правил постачання природного газу постачання природного газу побутовим споживачам здійснюється за договором, який має відповідати типовому договору постачання природного газу побутовим споживачам, що затверджується Регулятором та оприлюднюється в установленому порядку.

Типовий договір постачання природного газу побутовим споживачам, що затверджений постановою НКРЕКП від 30 вересня 2015 року № 2500, та Типовий договір розподілу газу, що затверджений постановою НКРЕКП від 30 вересня 2015 року № 2498, є публічними і регламентують порядок та умови постачання природного газу споживачу як товарної продукції постачальником.

Відповідно до пункту 2 розділу ІІІ Правил постачання природного газу постачання природного газу побутовому споживачу здійснюється на підставі договору, що укладається між ним та постачальником на умовах типового договору постачання природного газу побутовим споживачам, затвердженого Регулятором, які є однаковими для всіх побутових споживачів України.

За договором постачання природного газу постачальник зобов`язаний поставити побутовому споживачу природний газ у необхідних для нього об`ємах (обсягах), а побутовий споживач зобов`язаний своєчасно оплачувати постачальнику вартість природного газу у розмірі, строки та порядку, що визначені договором.

Договір постачання природного газу побутовим споживачам укладається з урахуванням статей 633, 634, 641 та 642 ЦК України шляхом заявочного приєднання побутового споживача до умов договору постачання природного газу побутовим споживачам, що розміщений на офіційному веб-сайті Регулятора та постачальника і не потребує двостороннього підписання письмової форми договору.

Пунктом 4 розділу ІІІ Правил постачання природного газу визначено, що для забезпечення приєднання до умов договору постачання природного газу побутовим споживачам усіх діючих побутових споживачів, об`єкти яких знаходяться в межах закріпленої території постачальника із спеціальними обов`язками, останній в установленому порядку надсилає кожному побутовому споживачу заяву-приєднання до умов договору постачання природного газу побутовим споживачам з персоніфікованими даними щодо споживача та його об`єкта за формою, встановленою додатком 1 до Типового договору постачання природного газу побутовим споживачам, затвердженого постановою НКРЕКП від 30 вересня 2015 року № 2500, разом із супровідним листом за формою, встановленою додатком 2 до Типового договору постачання природного газу побутовим споживачам, затвердженого постановою НКРЕКП від 30 вересня 2015 року № 2500.

За відсутності зауважень до персоніфікованих даних у заяві-приєднанні та її змісту побутовий споживач зобов`язаний підписати заяву-приєднання та повернути один її примірник постачальнику. Якщо споживач не повернув постачальнику заяву-приєднання, фактом згоди споживача про приєднання до умов договору (акцептування заяви-приєднання) є сплачений споживачем рахунок (квитанція) постачальника за поставлений природний газ, а щодо постачальника із спеціальними обов`язками - і факт фактичного споживання природного газу після офіційного опублікування договору таким постачальником відповідно до вимог цих Правил, що має підтверджуватися документально, за умови, що у споживача відсутній інший діючий постачальник.

Згода споживача про приєднання до умов договору підтверджується фактом споживання природного газу, визначеного Оператором ГРМ згідно пункту 13 розділу ІІІ Правил.

Судом установлено, що позивач є побутовим споживачем природного газу для потреб будинку АДРЕСА_1 , про що свідчить, зокрема фінансовий стан абонента ОСОБА_1 про споживання природного газу, систематична оплата за нього, а відтак між сторонами укладено та діє договір на постачання природного газу побутовим споживачам.

Постачання природного газу до будинку позивача здійснює відповідач ТОВ «Закарпатгаз Збут» на підставі виданої НКРЕКП ліцензії (Постанова НКРЕКП від 21.04.2017 № 527 «Про видачу ліцензії на постачання природного газу»), який у відзиві на позовну заяву ОСОБА_1 ствердив, що за період з 01.01.2017 по 31.08.2021 за адресою : АДРЕСА_1 позивачем було спожито 3 081,81 м.куб. природного газу на загальну суму 38 536,93 грн, оплачено 26 280,82 грн та перераховано по пільзі 12 206,71 грн; станом на 31.08.2021 по особовому рахунку споживача наявна переплата за спожитий природний газ у сумі 145,89 грн /а.с.64-72/.

Факт споживання позивачем природного газу та здійснення оплати за нього також стверджується наявними у матеріалах справи розрахунковими квитанціями /а.с.27,29-51/.

Встановивши, що укладений між позивачем та відповідачем договір на постачання природного газу за вказаною адресою виконується сторонами, а саме відповідач як постачальник належним чином виконує свої зобов`язання щодо постачання природного газу, а позивач здійснює оплату за спожитий природний газ, тому суд першої інстанції правильно дійшов висновку про відсутність передбачених законом підстав для визнання договору постачання природного газу неукладеним.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що договір постачання природного газу на умовах типового договору постачання природного газу побутовим споживачам з відповідачем укладений не був, оскільки він не підписав проект договору, а суд не встановив, чи були погоджені між сторонами істотні умови договору, не заслуговують на увагу, оскільки укладений між сторонами договір є публічним і не потребує двостороннього підписання, умови якого є однаковими для всіх побутових споживачів природного газу, а фактом згоди позивача про приєднання до умов договору (акцептування заяви-приєднання) є сплачені ним рахунки (квитанції) відповідача за поставлений природний газ.

Також не підлягає задоволенню і позовна вимога про зобов`язання відповідача укласти з позивачем індивідуальний договір постачання до його житла природного газу на умовах типового договору постачання природного газу побутовим споживачам за окремим особовим рахунком, згідно з обраним ним способом розрахунків і оплати послуг з таких підстав.

Так, п.2 розділу III Правил постачання передбачено, що постачання природного газу побутовому споживачу здійснюється на підставі договору, що укладається між ним та постачальником на умовах типового договору постачання природного газу побутовим споживачам, затвердженого Регулятором, які є однаковими для всіх побутових споживачів України.

За договором постачання природного газу постачальник зобов`язаний поставити побутовому споживачу природний газ у необхідних для нього об`ємах (обсягах), а побутовий споживач зобов`язаний своєчасно оплачувати постачальнику вартість природного газу у розмірі, строки та порядку, що визначені договором.

Договір постачання природного газу побутовим споживачам укладається з урахуванням статей 633, 634, 641 та 642 Цивільного кодексу України шляхом заявочного приєднання побутового споживача до умов договору постачання природного газу побутовим споживачам за згодою постачальника відповідно до умов Типового договору постачання природного газу побутовим споживачам, затвердженого постановою НКРЕКП від 30 вересня 2015 року № 2500, що розміщений на офіційному веб-сайті Регулятора та постачальника і не потребує двостороннього підписання письмової форми договору.

Відповідно до п.9 розділу III Правил постачання, для забезпечення приєднання побутовим споживачем до умов договору постачання природного газу побутовий споживач має надати постачальнику заяву-приєднання до умов договору постачання природного газу побутовим споживачам, підписану побутовим споживачем або уповноваженою ним особою.

Постачальник (крім постачальника, на якого було покладено спеціальні обов`язки з постачання природного газу побутовим споживачам) протягом двадцяти днів з дня, наступного за днем отримання від побутового споживача заяви-приєднання до договору постачання природного газу, розглядає можливість укладення договору постачання з таким споживачем та у разі її відсутності письмово повідомляє його про свою відмову в укладенні договору постачання природного газу.

Форма заяви-приєднання до умов договору постачання природного газу побутовим споживачам встановлена додатком до Типового договору.

За відсутності укладеного в установленому порядку договору постачання природного газу з постачальником споживач не має права споживати природний газ із газорозподільної системи та має подати Оператору ГРМ письмову заяву про припинення розподілу природного газу на його об`єкт.

Згідно з п.11 Розділу III Правил постачання, для укладення договору постачання природного газу побутові споживачі разом із заявою-приєднанням до умов договору постачання природного газу побутовим споживачам пред`являють постачальнику оригінали таких документів: документи, якими визначено право власності чи користування на об`єкт (приміщення); документ, що посвідчує особу споживача (для громадян України - паспорт громадянина України, у тому числі ID-карта, або тимчасове посвідчення громадянина України; для іноземців та осіб без громадянства - національний паспорт або документ, що його замінює), а також реєстраційний номер облікової картки платника податків (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку в паспорті, - серія та номер паспорта); належним чином оформлена довіреність на представника побутового споживача, уповноваженого представляти його інтереси під час процедури укладання договору на постачання природного газу (за необхідності).

Згідно з п.1 розділу III Правил постачання - підставою для постачання природного газу побутовому споживачу є: наявність у побутового споживача договору розподілу природного газу, укладеного з Оператором ГРМ, до газорозподільної системи якого підключений об`єкт споживача; присвоєння споживачу Оператором ГРМ персонального ЕІС-коду як суб`єкту ринку природного газу.

Оператор газорозподільної системи - суб`єкт господарювання, що на підставі ліцензії здійснює діяльність з розподілу природного газу газорозподільною системою, яка знаходиться у його власності або користуванні відповідно до законодавства, та здійснює щодо неї функції оперативно-технологічного управління (п.4 гл.1 Розділу І Кодексу ГРС).

Оператором ГРМ на території Закарпатської області є Акціонерне товариство «Оператор газорозподільної системи «Закарпатгаз».

Відповідно до абз. 3 ч. 5 глави 3 розділу І Кодексу ГРС взаємовідносини, пов`язані з розподілом природного газу споживачам, у тому числі побутовим споживачам, підключеним до/через ГРМ, включаючи забезпечення Оператором ГРМ цілодобового їх доступу до ГРМ для споживання (розподілу) належного їм (їх постачальникам) природного газу, регулюються договором розподілу природного газу, укладеним між Оператором ГРМ та споживачем відповідно до вимог глави 3 розділу VI цього Кодексу.

Згідно з п.1 глави 3 розділу 6 Кодексу ГРС договір розподілу природного газу має бути укладений Оператором ГРМ з усіма споживачами, у тому числі побутовими споживачами, об`єкти яких в установленому порядку підключені до/через ГРМ, що на законних підставах перебуває у власності чи користуванні Оператора ГРМ.

Споживачі, у тому числі побутові споживачі, для здійснення ними санкціонованого відбору природного газу з ГРМ та можливості забезпечення постачання їм природного газу їх постачальниками зобов`язані укласти договір розподілу природного газу з Оператором ГРМ до газорозподільної системи якого в установленому законодавством порядку підключений їх об`єкт.

Здійснення відбору (споживання) природного газу споживачем за відсутності укладеного договору розподілу природного газу не допускається.

За однією поштовою адресою укладається один договір розподілу природного газу з побутовим споживачем. У випадку наявності у побутового споживача декількох об`єктів за різними поштовими адресами укладаються окремі договори розподілу природного газу по цих об`єктах.

Аналогічна норма міститься і в Правилах постачання, а саме п.20 Розділу III Правил постачання передбачає, що за однією поштовою адресою укладається лише один договір постачання природного газу.

Згідно з п.2 глави 6 розділу 6 Кодексу ГРС на підставі укладеного договору розподілу природного газу Оператор ГРМ, зокрема присвоює споживачу (у тому числі побутовому споживачу) персональний ЕІС-код як суб`єкту ринку природного газу та в установленому законодавством порядку передає його Оператору ГТС для можливості ідентифікації споживача в інформаційній платформі Оператора ПГС, у тому числі для цілей закріплення споживача в Реєстрі споживачів відповідного постачальника та здійснення оперативних заходів при запровадженні процедури зміни постачальника.

Згідно з п.4 глави 1 розділу 1 Кодексу газотранспортної системи, затвердженого постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 30.09.2015 №2493, ЕІС-код - код енергетичної ідентифікації суб`єкта ринку природного газу та/або точки комерційного обліку, визначений за правилами Європейської мережі операторів газотранспортних систем (ENTSOG), з метою уніфікації та однозначної ідентифікації суб`єктів ринку природного газу та точок комерційного обліку, розміщених на об`єктах газової інфраструктури, у тому числі для участі у регіональних (міжнародних) газових ринках, та для забезпечення спрощення процедур зміни постачальників природного газу та електронного обміну даними між суб`єктами ринку природного газу.

Відповідно до п.1 глави 2 розділу 4 Кодексу ГТС кожному суб`єкту ринку природного газу та/або точці комерційного обліку може бути присвоєно лише один ЕІС-код.

Пунктом 4 глави 2 розділу 4 Кодексу ГТС передбачено, що Оператор газорозподільної системи присвоює ЕІС-коди всім споживачам, що приєднані до газорозподільної системи відповідного оператора та відповідних ЕІС-кодів їх точок комерційного обліку (за необхідності). Оператор газорозподільної системи після присвоєння ЕІС-кодів споживачам, що приєднані до газорозподільної системи відповідного оператора та відповідних ЕІС-кодів їх точок комерційного обліку (за необхідності), передає їх оператору газотранспортної системи протягом 5 робочих днів з моменту присвоєння за формою оператора газотранспортної системи в електронному вигляді з використанням електронного цифрового підпису уповноваженої особи.

Отже, з наведеного слідує, що договір на постачання природного газу укладається виключно за наявності у споживача укладеного з Оператором ГРМ договору розподілу та після присвоєння споживачу (його точці доступу) персонального ЕІС-коду.

Судом установлено, що за адресою споживання АДРЕСА_1 вже укладено та діє договір розподілу природного газу та договір на постачання природного газу із споживачем ОСОБА_1 , а також об`єкту споживача присвоєно один ЕІС-код - 56ХМ13В13250122К. Укладення між позивачем та відповідачем ще одного договору на постачання природного газу за тією ж самою адресою суперечить положенням п. 1 розділу 3 глави 6 Кодексу ГРС, п. 20 розділу III Правил постачання, оскільки за однією поштовою адресою укладається лише один договір розподілу природного газу та лише один договір на постачання природного газу, а також суперечить і п.1 гл.2 розділу 4 Кодексу ГТС, згідно з яким кожному суб`єкту ринку природного газу та/або точці комерційного обліку може бути присвоєно лише один ЕІС-код.

Щодо укладення «індивідуального договору», то таке поняття у Правилах постачання природного газу відсутнє, а тому такий договір укладено бути не може.

Зважаючи на те, ще позовна вимога ОСОБА_1 про стягнення з відповідача на його користь моральної шкоди є похідною від попередніх позовних вимог, які задоволенню не підлягають, тому суд першої інстанції правильно відмовив у її задоволенні.

Відповідно до частини 3 ст. 12, частин 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, окрім випадків установлених Законом, а доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Отже, апеляційний суд доходить висновку, що позивач не довів належними, допустимими, достовірними і достатніми доказами свої вимоги, які не знайшли своє підтвердження під час апеляційного розгляду справи.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний із належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Недоліки вирішення місцевим судом даного спору носять характер формальних міркувань та не впливають на правильність і справедливість ухваленого судом першої інстанції рішення.

Доводи апеляційної скарги, колегія суддів уважає безпідставними, оскільки вони не ґрунтуються на положеннях закону і фактичних обставинах справи та не спростовують правильність висновків суду першої інстанції, а тому апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскаржене рішення місцевого суду є законним та обґрунтованим і підстав для його зміни чи скасування, апеляційний суд не вбачає.

Керуючись статтями 374, 375, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 04 листопада 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду на протязі тридцяти днів із дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 23 вересня 2022 року.

Суддя-доповідачка

Судді