Справа № 716/907/22
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
28.09.2022 року Заставнівський районний суд Чернівецької області в складі:
головуючого судді - Сірик І.С.
за участю секретаря -Барабащук О.А.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Заставна цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа орган опіки та піклування Вікняської сільської ради Об`єднаної Вікняської територіальної громади Чернівецького району Чернівецької області про позбавлення батьківських прав,
Позивач ОСОБА_1 , звернувся до суду з позовом до відповідача ОСОБА_2 про позбавлення батьківських прав по відношенню до її неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Посилається на те, що 04.07.2000 року між ним та ОСОБА_2 (дівоче прізвище ОСОБА_2 ) був зареєстрований шлюб. 24.02.2011 року шлюб між ними було розірвано. Однак після розірвання шлюбу з 2011 року по 2015 рік вони продовжували проживати, як сім`я і ІНФОРМАЦІЯ_2 у них народився син ОСОБА_3 . Позивач зазначає, що в серпні 2015 року ОСОБА_2 , забрала свої речі та покинула будинок де вони проживали разом, а пізніше виїхала на заробітки за кордон, а саме до Німеччини, де перебуває і на даний час. З серпня 2015 року по теперешній час їх неповнолітній син ОСОБА_3 проживає з ним та повністю знаходиться на його утриманні, він самостійно здійснює догляд за сином. Відповідачка самоусунулася від догляду за дитиною та не піклується про неї, не цікавиться її життям. Позивач вказує, що ОСОБА_2 останній раз бачила сина сім років назад. Син навчається у третьому класі Товтрівської ЗЗСО 1-3 ступенів Вікнянської сільської ради. ОСОБА_2 жодного разу не навідала сина у школі, не цікавилася успіхами сина, тобто не бере участі у вихованні дитини. Жодного разу не надала матеріальної допомоги для утримання сина, а тому вважає, що ОСОБА_2 свідомо нехтує своїми батьківськими обов`язками та фактично самоусунулася від їх виконання. Враховуючи вищевикладене вважає, що наявні всі підстави для позбавлення її батьківських прав.
Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні позовну заяву підтримав, просив задовольнити з підстав наведених у заяві. В зв`язку з неявкою відповідачки у судові засідання, не заперечував проти заочного розгляду справи.
Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явилася,про розгляд справи повідомлялася через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, причини неявки суду не відомі, відзив до суду не подавав.
Представник третьої особи без самостійних вимог -орган опіки та піклування Вікнянської сільської ради в судове засідання не з`явився, подав суду заяву з проханням розглянути справу у їх відсутності.
З урахуванням наведеного, суд зі згоди позивача ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.ст. 280,281 ЦПК України.
Будучи допитані в судовому засіданні свідки ОСОБА_5 , ОСОБА_6 суду пояснили, що вони проживають по сусідству разом із позивачем тому їм добре відомо, що відповідача ОСОБА_2 в серпні 2015 року покинула сім`ю та поїхала на заробітки до Німеччини. Позивач проживає у власному будинку з дітьми, а саме двома доньками, які вже досягли повноліття та сином ОСОБА_3 , який ще неповнолітній. ОСОБА_2 жодного разу до сина не приходила, не провідувала його. ОСОБА_1 сам утримує та піклується про сина.
Суд, заслухавши пояснення позивача, показання свідків ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , дослідивши наявні в справі докази, вважає, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до ст. 18 Конвенції «Про права дитини» від 20.11.1989 року, яка ратифікована в Україні постановою ВР № 789-XII від 27.02.1991 року батьки несуть основну відповідальність за виховання дітей.
Статтею 150 СК України передбачено, що батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов`язані поважати дитину.
Права та обов`язки матері і батька дитини, відповідно до ст.121 Сімейного кодексу України, ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому державним органом реєстрації актів цивільного стану.
Відповідно до ст. 59 Закону України «Про освіту» від 23.03.1996 року та ст. 155 СК України батьки мають право і зобов`язані виховувати своїх дітей, піклуватися про їх здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, готувати їх до праці.
Згідно ст. 157 СК У країни, той з батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею, підтримувати стосунки, виявляти турботу щодо них.
Так, судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_2 з 04.07.2000 року проживали в зареєстрованому шлюбі, який рішенням Заставнівського районного суду від 24.02.2011 року між ними розірвано, що вбачається із копії рішення (а.с.15).
Також судом встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , 02.04.2001 року змінив своє прізвище на ОСОБА_1 . Наведене вбачається із копії свідоцтва про зміну імені (а.с.14).
ІНФОРМАЦІЯ_2 народився ОСОБА_3 , що стверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 від 24.07.2013 року (а.с.18). Згідно даного свідоцтва його батьками являються ОСОБА_1 та ОСОБА_2
На сьогоднішній день дитина проживає із позивачем за адресою: АДРЕСА_1 , та знаходиться на його утриманні,що вбачається із акту обстеження житлово-побутових умов за № 236 від 17.06.2022 року, довідки Вікнянської сільської ради за № 237 від 17.06.2022 року (а.с.27, 28 ).
Пленум Верховного Суду України в п. 16 постанови № 3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» роз`яснив, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного огляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.
Судом встановлено, що відповідач ОСОБА_2 вихованням та утриманням дитини не займається, не спілкується з ним, не піклується про його здоров`я, фізичний та моральний розвиток, про створення належних умов для його проживання та виховання, не цікавиться його матеріальним забезпеченням.
Частина 1 статті 164 СК України регламентує підстави позбавлення батьківських прав, зокрема згідно п.2 ч. 1 ст. 164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.
Оцінивши всі досліджені в судовому засіданні докази, судом встановлено, що відповідач без поважних причин повністю самоусунулася від виконання своїх батьківських обов`язків та свідомо нехтує ними, що відповідно до ст. 164 Сімейного Кодексу України є підставою для позбавлення його батьківських прав.
Відповідно до вимог частини 5 та 6 статті 19 СК України орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.
Згідно Витягу із Рішення №9/2 Виконавчого комітету Вікнянської сільської ради від 23.06.2022 року та Висновку Служби у справах дітей Вікнянської сільської ради від 22.06.2022 року вбачається за доцільне позбавити батьківських прав громадянку ОСОБА_2 по відношенню до її малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в зв`язку з тим, що вона ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню до дитини (а.с.37, 38-40).
Надаючи правову кваліфікацію спірним правовідносинам, суд враховує наступне.
Декларація прав дитини, проголошена Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, як принципове положення визначила, що дитина повинна зростати в умовах турботи.
Відповідно до ч. 3 ст. 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.
Відповідно до ст. 8 ЗУ «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.
Відповідно до ст. 12 ЗУ «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за порушення прав і обмеження законних інтересів дитини на охорону здоров`я, фізичний і духовний розвиток, навчання, невиконання та ухилення від виконання батьківських обов`язків відповідно до закону.
Підстави позбавлення батьківських прав передбачені частиною першою статті 164 СК України. Зокрема, пунктом 2 частини першої статті 164 СК України визначено, що мати, батько, можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.
Виходячи з тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України суд має підстави для висновку, що ухилення від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав виключно за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.
Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.
Разом з тим, зазначені чинники, повинні мати систематичний та постійний характер, як кожен, так і в сукупності, можна розцінити як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.
Позбавлення батьківський прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (ст. 166 СК України). Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків.
Відповідно до п.п. 15,16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.
Особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК України. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.
Відповідно до ст.3 Конвенції про права дитини, прийнятої 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20 листопада 1989 року та ратифікованої постановою Верховної ради України від 27 лютого 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.
За таких встановлених обставин винної поведінки відповідача та свідомого нехтування нею своїх батьківських обов`язків, враховуючи права і інтереси дитини, суд дійшов висновку про злісне ухилення відповідача від виконання своїх батьківських обов`язків та необхідність позбавлення її батьківських прав відносно малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Суд звертає увагу відповідачки на те, що відповідно до ч. 1 ст. 169 Сімейного кодексу України, мати, батько, позбавлені батьківських прав, мають право на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав.
В такому разі, судом буде перевірено, наскільки змінилася поведінка особи, позбавленої батьківських прав, та обставини, що були підставою для позбавлення батьківських прав, і постановляє рішення відповідно до інтересів дитини (ч.4 ст. 169 Сімейного кодексу України).
З урахуванням наведеного, повно та всебічно з`ясувавши обставини справи, оцінивши зібрані у справі докази, їх належність, допустимість, достовірність, а також враховуючи, що відповідч ОСОБА_2 заперечень на позов та доказів на їх підтвердження суду не надала, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню, оскільки в ході судового розгляду підтверджено факт свідомого ухилення відповідача від виконання своїх батьківських обов`язків, покладених на нього ст. 150 СК України, відносно малолітньої дитини.
На підставі викладеного, ст.ст. 8, 12, 14, 17 Закону України «Про охорону дитинства», ст.ст. 150, 155, 157, 164, 165, 180-184 Сімейного кодексу України, ст. 27 Конвенції «Про права дитини», керуючись ст.ст. 7, 10, 12, 13, 82, 223, 235, 247, 259, 263 - 265, 273, 354, 355 ЦПК України, суд,-
Позов ОСОБА_1 - задовольнити.
Позбавити батьківських прав ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 по відношенню до неповнолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Заочне рішення суду може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене в день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана безпосередньо до Чернівецького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Повне найменування учасників справи:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , житель АДРЕСА_1 . Паспорт НОМЕР_2 від 21.07.2021

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , останнє відоме місце проживання АДРЕСА_1 .

Третя особа: Орган опіки та піклування Вікнянської сільської ради об`єднаної Вікнянської територіальної громади Чернівецького району Чернівецької області, адреса с. Вікно вул. Головна, буд. 80.

Повний текст рішення виготовлено 04.10.2022 року.

Суддя Сірик І.С.