Ухвала

27 вересня 2022 року

місто Київ

справа № 136/1944/19

провадження № 61-8672ск22

Верховний Суд, який діє у складі судді Першої судової палати Касаційного цивільного суду Погрібного С. О., вирішуючи питання про відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1

на рішення Іллінецького районного суду Вінницької області від 28 квітня 2022 року та постанову Вінницького апеляційного суду від 16 серпня 2022 року

у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Комунального закладу «Липовецька публічна бібліотека» Липовецької міської ради Вінницького району Вінницької області, Липовецької міської ради Вінницького району Вінницької області, третя особа - Професійна спілка працівників бібліотек, про визнання незаконними та скасування наказів про внесення змін до штатного розпису і скорочення штату та чисельності працівників, визнання незаконним та скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі й стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,

ВСТАНОВИВ:

І. ФАБУЛА СПРАВИ

Стислий виклад позиції позивача

ОСОБА_1 у жовтні 2019 року звернулася до суду з позовом до Комунального закладу «Липовецька публічна бібліотека» Липовецької міської ради Вінницького району Вінницької області (далі - КЗ «ЛПБ» Липовецької міської ради Вінницького району Вінницької області), Липовецької міської ради Вінницького району Вінницької області, третя особа - Професійна спілка працівників бібліотек, у якому просила:

- визнати незаконними та скасувати наказ начальника відділу культури і туризму Липовецької районної державної адміністрації Вінницької області від 29 липня 2019 року № 39-ОД «Про внесення змін до штатного розпису та скорочення штату та чисельності працівників», накази директора Липовецької центральної районної бібліотеки від 29 липня 2019 року № 14-ОД про скорочення штату та від 30 вересня 2019 року № 24-ОС про звільнення позивача;

- звернути до негайного виконання рішення суду в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді бібліотекаря першої категорії читального залу відділу обслуговування Липовецької центральної районної бібліотеки;

- стягнути на її користь середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 59 082, 40 грн.

Стислий виклад змісту рішень судів першої та апеляційної інстанцій

Рішенням від 28 квітня 2022 року Іллінецький районний суд Вінницької області частково задовольнив позов ОСОБА_1 .

Суд визнав незаконним та скасував наказ директора Липовецької центральної районної бібліотеки від 30 вересня 2019 року № 24-ОС про звільнення ОСОБА_1 з посади бібліотекаря першої категорії читального залу відділу обслуговування Липовецької центральної районної бібліотеки у зв`язку із скороченням штату працівників та неможливістю подальшого працевлаштування згідно пункту 1 статті 40 КЗпП України.

Поновив ОСОБА_1 на посаді бібліотекаря першої категорії читального залу відділу обслуговування КЗ «ЛПБ» Липовецької міської ради Вінницького району Вінницької області, починаючи з 01 жовтня 2019 року.

Стягнув із КЗ «ЛПБ» Липовецької міської ради Вінницького району Вінницької області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 54 102, 50 грн, з утриманням при виплаті цієї суми передбачених законом податків та обов`язкових платежів.

В іншій частині позову відмовив. Здійснив розподіл судових витрат.

Допустив до негайного виконання рішення суду в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді бібліотекаря першої категорії читального залу відділу обслуговування КЗ «ЛПБ» Липовецької міської ради Вінницького району Вінницької області, починаючи із 30 вересня 2019 року, та стягненні із КЗ «ЛПБ» Липовецької міської ради Вінницького району Вінницької області на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час вимушеного прогулу у межах стягнення за один місяць у розмірі 4 544, 80 грн.

Ухвалою від 11 серпня 2022 року Вінницький апеляційний суд відмовив у задоволенні клопотання ОСОБА_1 про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції.

Постановою від 16 серпня 2022 року Вінницький апеляційний суд відхилив касаційну скаргу ОСОБА_1 та частково задовольнив апеляційну скаргу КЗ «ЛПБ» Липовецької міської ради Вінницького району Вінницької області, рішення Іллінецького районного суду Вінницької області від 28 квітня 2022 року змінив, виключивши з його мотивувальної частини як підставу для поновлення на роботі позивача посилання суду на недотримання роботодавцем вимог щодо попередження її про подальше звільнення у передбачений законом строк.

В іншій частині рішення суду першої інстанції залишив без змін.

ІІ. ВИМОГИ ТА АРГУМЕНТИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

ОСОБА_1 16 вересня 2022 року із застосуванням засобів поштового зв`язку направила до Верховного Суду касаційну скаргу, у якій просить змінити частково, не передаючи справу на новий розгляд, рішення Іллінецького районного суду Вінницької області від 28 квітня 2022 року та постанову Вінницького апеляційного суду від 16 серпня 2022 року, вилучивши з їх мотивувальних частинах висновок про те, що відбулися зміни в організації виробництва і праці, а саме мало місце скорочення штату та чисельності працівників.

Підставами касаційного оскарження зазначених судових рішень заявник визначив:

- (1) порушення судами першої та апеляційної інстанцій норм процесуального та матеріального права;

- (2) відсутність висновку Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;

- (3) відмова у задоволенні клопотання про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції;

- (4) недослідження судами першої та апеляційної інстанцій доказів у справі.

ІІІ. ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ

Верховний Суд вивчив касаційну скаргу та додані до неї матеріали, зробив висновок про наявність підстав для повернення касаційної скарги заявнику, яку подано без додержання вимог процесуального закону, чинного на момент звернення зі скаргою.

Провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи (частина третя статті 3 ЦПК України).

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 389 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи та постанову суду апеляційної інстанції, крім судових рішень, визначених у частині третій цієї статті.

Пунктами 1-4 частини другої статті 389 ЦПК України визначено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках:

1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;

2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;

3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;

4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.

Згідно із частиною першою статті 411 ЦПК України судові рішення підлягають обов`язковому скасуванню з направленням справи на новий розгляд, якщо: справу розглянуто і вирішено неповноважним складом суду; в ухваленні судового рішення брав участь суддя, якому було заявлено відвід, і судом касаційної інстанції визнано підстави про відвід обґрунтованими, якщо касаційну скаргу обґрунтовано такою підставою; судове рішення не підписано будь-яким із суддів або підписано не тими суддями, що зазначені в судовому рішенні; судове рішення ухвалено суддями, які не входили до складу колегії, що розглянула справу; справу розглянуто за відсутності будь-кого з учасників справи, належним чином не повідомлених про дату, час і місце судового засідання, якщо такий учасник справи обґрунтовує свою касаційну скаргу такою підставою; судове рішення ухвалено судом з порушенням правил інстанційної або територіальної юрисдикції; суд прийняв рішення про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки осіб, що не були залучені до участі у справі.

Відповідно до частини третьої статті 411 ЦПК України підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є також порушення норм процесуального права, на які посилається заявник у касаційній скарзі, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо: суд не дослідив зібрані у справі докази, за умови висновку про обґрунтованість заявлених у касаційній скарзі підстав касаційного оскарження, передбачених пунктами 1, 2, 3 частини другої статті 389 цього Кодексу; або суд розглянув у порядку спрощеного позовного провадження справу, що підлягала розгляду за правилами загального позовного провадження; або суд необґрунтовано відхилив клопотання про витребування, дослідження або огляд доказів або інше клопотання (заяву) учасника справи щодо встановлення обставин, які мають значення для правильного вирішення справи; або суд встановив обставини, що мають суттєве значення, на підставі недопустимих доказів.

У касаційній скарзі повинно бути зазначено підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 389 цього Кодексу підстави (підстав) (підпункт 1 пункту 5 частини другої статті 392 ЦПК України).

Щодо вимог процесуального закону до викладу підстав касаційного оскарження судових рішень

І. У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини другої статті 389 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається певна постанова Верховного Суду, в якій викладено висновок про застосування норми права у подібних правовідносинах, що не був врахований в оскаржуваному судовому рішенні.

Положеннями зазначеної статті передбачено, що підставою для відкриття касаційного провадження є неврахування в оскаржуваному судовому рішенні висновку Верховного Суду про застосування норми права саме у подібних правовідносинах.

При визначенні справ із подібними правовідносинами враховується предмет спору, підстави позову, зміст позовних вимог, встановлені судами фактичні обставини справи, однакове матеріально-правове регулювання спірних правовідносин.

Особа, яка подала касаційну скаргу, повинна врахувати, що у разі наведення посилання у касаційній скарзі як на підставу, на якій подається касаційна скарга, на пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України, у касаційній скарзі потрібно зазначити, яку саме норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у наведених у касаційній скарзі постановах Верховного Суду, застосував суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні.

ІІ. У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 2 частини другої статті 389 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається обґрунтування необхідності відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду.

Підсумовуючи, Суд визначає, що у випадку оскарження судових рішень з підстав невідповідності висновків суду постанові Верховного Суду, що не була врахована в оскаржуваному судовому рішенні (абзац 1 пункт 5 частини другої статті 392 ЦПК України) або у зв`язку з необхідністю відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного суду (абзац 2 пункт 5 частини другої статті 392 ЦПК України) у касаційній скарзі, крім відповідної постанови Верховного Суду, повинно бути зазначено відповідний пункт частини другої статті 389 ЦПК України та обґрунтування і мотивування такої підстави.

ІІІ. Якщо касаційна скарга подана на підставі пункту 3 частини другої статті 389 ЦПК України, у такій скарзі зазначається, щодо якої саме норми права відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах.

ІV. У разі оскарження судових рішень на підставі пункту 4 частини другої статті 389 ЦПК України з посиланням на частину першу статті 411 ЦПК України, у касаційній скарзі потрібно зазначити певний пункт частини першої статті 411 ЦПК України, який є обов`язковою підставою для скасування судового рішення з його обґрунтуванням та мотивуванням доводів.

У випадку оскарження судових рішень на підставі частини 3 статті 411 ЦПК України, у касаційній скарзі потрібно зазначити певний пункт частини третьої статті 411 ЦПК України, з його обґрунтуванням та мотивуванням доводів.

Виконання особою, яка звертається до суду касаційної інстанції із касаційною скаргою, зазначених процесуальних вимоги має на меті унеможливити використання формального та беззмістовного викладу заявниками підстав касаційного оскарження. Тобто, заявник має не лише навести зміст відповідного пункту згаданих статей процесуального закону, а й викласти належне обґрунтування підстав касаційного оскарження судового рішення відповідно до цих правових норм.

Щодо оцінки наявності визначених заявником підстав касаційного оскарження судових рішень у цій справі

І. Визначаючи підстави касаційного оскарження судових рішень у цій справі, заявник навела міркування про відсутність висновку Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах, проте, ураховуючи зміст позовних вимог, а також те, що під час розгляду справи судами застосовано положення, зокрема Цивільного кодексу України, Кодексу законів про працю України, Верховний Суд констатує, що заявником не зазначено певних норм матеріального та (або) процесуального права, щодо застосування яких, на переконання ОСОБА_1 , відсутній висновок Верховного Суду. Викладення заявником зазначеного аргументу без потрібного обґрунтування Суд визнає беззмістовним та формальним, що не надає підстав для оскарження рішень судів в касаційному порядку.

ІІ. Також ОСОБА_1 навела довід про недослідження судами першої та апеляційної інстанцій доказів (пункт 1 частини третьої статті 411 ЦПК України).

За правилом пункту 1 частини третьої статті 411 ЦПК України підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є також порушення норм процесуального права, на які посилається заявник у касаційній скарзі, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо суд не дослідив зібрані у справі докази, за умови висновку про обґрунтованість заявлених у касаційній скарзі підстав касаційного оскарження, передбачених пунктами 1, 2, 3 частини другої статті 389 цього Кодексу.

Тобто обов`язковою умовою застосування положень пункту 1 частини третьої статті 411 ЦПК України є визначення, наведення та обґрунтування заявником підстав касаційного оскарження відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України.

ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судами першої та апеляційної інстанцій норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, не навела підстави касаційного оскарження судових рішень на підставі пунктів 1, 2, 3 частини другої статті 389 ЦПК України, відповідно суд касаційної інстанції не має враховувати доводи заявника щодо недослідження (неналежного дослідження) доказів як підставу касаційного оскарження відповідно до пункту 1 частини третьої статті 411 ЦПК України, яка зумовлює обов`язкове застосування положень частини другої статті 389 ЦПК України.

ІІІ. Доводи ОСОБА_1 про те, що підставою для касаційного оскарження рішень судів першої та апеляційної інстанцій є відмова Вінницького апеляційного суду у задоволенні клопотання, не приймаються Верховним Судом, адже заявник не визначила, яким чином відмова у задоволенні клопотання про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції вплинула на прийняття судом рішення по суті заявлених вимог.

Інші доводи та міркування заявника не є визначеними процесуальним законом підставами для касаційного оскарження судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій.

ЗАГАЛЬНІ ВИСНОВКИ

Верховний Суд констатує, що подана заявником касаційна скарга не містить належного викладу підстав, передбачених процесуальним законом для оскарження рішень судів першої та апеляційної інстанцій в касаційному порядку.

Доводи про здійснення оцінки доказів, досліджених судами першої та апеляційної інстанцій, виходять за межі повноважень суду касаційної інстанції, що визначенні статтею 400 ЦПК України.

Верховний Суд наголошує на тому, що суд касаційної інстанції здійснює перегляд постановлених судами першої та апеляційної інстанцій судових рішень у виключних випадках, кожен з яких окремо передбачений процесуальним законом. Стадія касаційного перегляду не є обов`язковою стадією для усіх видів судових проваджень, а перегляд рішень у касаційному порядку відбувається виключно з підстав, що вичерпним чином визначені законом. При цьому, Верховний Суд є судом права, тобто такою судовою інстанцією, яка не здійснює перегляд постановлених та оскаржених рішень повністю, а лише у питанні правильності застосування судами норм права.

Відповідно до пункту 4 частини четвертої статті 393 ЦПК України касаційна скарга не приймається до розгляду і повертається судом також, якщо у касаційній скарзі не викладені передбачені цим Кодексом підстави для оскарження судового рішення в касаційному порядку.

Згідно з прецедентною практикою Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» від 23 жовтня 1996 року, Reports 1996-V, p. 1544, § 45; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» від 19 грудня 1997 року).

Враховуючи те, що заявник не виконала вимог процесуального закону під час подання касаційної скарги щодо наведення визначених процесуальним законом підстав касаційного оскарження судових рішень, така скарга підлягає поверненню заявнику.

Повернення скарги не перешкоджає повторному зверненню, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для її повернення.

Керуючись статтями 389, 393, 411 ЦПК України, Верховний Суд

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Іллінецького районного суду Вінницької області від 28 квітня 2022 року та постанову Вінницького апеляційного суду від 16 серпня 2022 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Комунального закладу «Липовецька публічна бібліотека» Липовецької міської ради Вінницького району Вінницької області, Липовецької міської ради Вінницького району Вінницької області, третя особа - Професійна спілка працівників бібліотек, про визнання незаконними та скасування наказів про внесення змін до штатного розпису і скорочення штату та чисельності працівників, визнання незаконним та скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі й стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, не прийняти до розгляду та повернути заявникові.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити заявнику.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та оскарженню не підлягає.

Суддя С. О. Погрібний