Постанова

Іменем України

26 вересня 2022 року

м. Київ

справа № 372/3235/20

провадження № 61-6797св22

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

Синельникова Є. В. (суддя-доповідач), Хопти С. Ф., Шиповича В. В.,

учасники справи:

позивач -ОСОБА_1 ,

відповідачі: державне підприємство «СЕТАМ», приватний виконавець виконавчого округу Київської області Говоров Павло Володимирович, ОСОБА_2 ,

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, - акціонерне товариство «Альфа-Банк»,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_3 на постанову Київського апеляційного суду від 22 червня 2022 року, і виходив із наступного.

Зміст заявлених позовних вимог

У вересні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ДП «СЕТАМ», приватного виконавця виконавчого округу Київської області Говорова П. В., ОСОБА_2 про визнання недійсними електронних торгів, протоколу проведення електронних торгів, акту про реалізацію предмета іпотеки, свідоцтв про придбання нерухомого майна.

На обґрунтування позовних вимог зазначав, що 20 грудня 2007 року між ним та акціонерно-комерційним банком «Укрсоцбанк» було укладено договори кредиту № 40.29-48/630 та іпотеки №02-10/4183.

31 жовтня 2017 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чуловським В. А. на підставі заяви АТ «Укрсоцбанк» вчинено виконавчий напис № 25152 про стягнення з нього заборгованості за період з 12 вересня 2016 року по 12 вересня 2017 року у розмірі

4 433 447,75 грн.

02 серпня 2018 року приватним виконавцем Говоровим П. В. було відкрито виконавче провадження ВП № 56911282 з примусового виконання зазначеного виконавчого напису, а в подальшому постановою приватного виконавця Говорова П. В. від 22 серпня 2018 року було об`єднано виконавчі провадження № 56911282 та № 57059320 у зведене виконавче провадження № 57062802. В рамках цього зведеного виконавчого провадження

№ 57062802 за заявкою про реалізацію арештованого майна ДП «СЕТАМ»

07 грудня 2018 року були проведені прилюдні торги, на яких було реалізовано належне йому нерухоме майно, а саме: житловий будинок АДРЕСА_1 , та земельну ділянку площею 0,1217 га, що розташована за тією ж адресою. Переможцем торгів став ОСОБА_2 .

Посилаючись на те, що виконавчий напис, на підставі якого проводилась примусова процедура продажу предмета іпотеки на торгах, визнано таким, що не підлягає виконанню на підставі рішення Обухівського районного суду Київської області від 22 жовтня 2019 року у справі 372/3905/18, а також на те, що у спірному іпотечному майні проживають та були прописані неповнолітні діти, однак при проведенні торгів не було залучено та проінформовано орган опіки та піклування, позивач просив суд:

- визнати недійсними електронні торги, проведені ДП «СЕТАМ» 07 грудня

2018 року щодо відчуження будинку, загальною площею 342,9 кв. м, житловою площею 102,4 кв. м, розташованого за адресою:

АДРЕСА_1 , та земельної ділянки площею 0,1217 га, що розташована за вказаною адресою, кадастровий номер: :04:013:0018, які оформлені протоколом від 07 грудня 2018 року № 374563 та затверджені актом про реалізацію предмета іпотеки від 13 грудня 2018 року у виконавчому провадженні

№ 57059320;

- визнати недійсним протокол проведення електронних торгів від 07 грудня 2018 року № 374563;

- визнати недійсним акт про реалізацію предмета іпотеки від 13 грудня

2018 року, складений приватним виконавцем Говоровим П. В. у виконавчому провадженні № 57059320;

- визнати недійсним свідоцтво про придбання зазначеного нерухомого майна з електронних торгів, видане 14 грудня 2018 року приватним нотаріусом Обухівського районного нотаріального округу Щур Н. Р. ОСОБА_2 , № 2343;

- визнати недійсним свідоцтво про придбання зазначеного нерухомого майна з електронних торгів, видане 14 грудня 2018 року приватним нотаріусом Обухівського районного нотаріального округу Щур Н. Р. № 2344.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Обухівського районного суду Київської області у складі судді Потабенко Л. В. від 13 жовтня 2021 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено.

Визнано недійсними електронні торги, проведені ДП «СЕТАМ» 07 грудня

2018 року щодо відчуження будинку, загальною площею 342,9 кв. м, житловою площею 102,4 кв. м, розташованого за адресою:

АДРЕСА_1 , та земельної ділянки площею 0,1217 га, що розташована за адресою:

АДРЕСА_1 , кадастровий номер: :04:013:0018.

Визнано недійсним протокол проведення електронних торгів від 07 грудня 2018 року № 374563.

Визнано недійсним акт про реалізацію предмета іпотеки від 13 грудня

2018 року, складений приватним виконавцем Говоровим П. В. у виконавчому провадженні № 57059320.

Визнано недійсним свідоцтво про придбання зазначеного нерухомого майна з електронних торгів, видане приватним нотаріусом Обухівського районного нотаріального округу Щур Н. Р. від 14 грудня 2018 року за № 2343.

Визнано недійсним свідоцтво про придбання зазначеного нерухомого майна з електронних торгів, видане приватним нотаріусом Обухівського районного нотаріального округу Щур Н. Р. від 14 грудня 2018 року за № 2344.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що процедуру реалізації належного ОСОБА_1 майна у примусовому порядку не можна вважати такою, що відповідає вимогам закону, оскільки із скасуванням виконавчого напису, на підставі якого було відкрито виконавче провадження, втрачаються ті правові наслідки, які з нього випливають.

Відмовляючи у задоволенні заяви відповідача про застосування наслідків спливу строку позовної давності, суд першої інстанції виходив із того, що у справі про визнання прилюдних торгів з реалізації нерухомого майна, що перебуває в іпотеці, спеціальна позовна давність, передбачена статтею 48 Закону України «Про іпотеку», підлягає застосуванню відповідно до правил статті 267 Цивільного кодексу України. З посиланням на те, що підстави позову фактично були встановлені рішенням Обухівського районного суду Київської області від 22 жовтня 2019 року у справі 372/3905/18, з урахування вимог частини п`ятої статті 267 ЦК України та пункту 12 Розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України, суд вважав, що відсутні правові підстави для застосування наслідків спливу позовної давності щодо вимог ОСОБА_1 .

Короткий зміст судового рішення суду апеляційної інстанції

Постановою Київського апеляційного суду від 22 червня 2022 року апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - ОСОБА_4 задоволено частково, рішення Обухівського районного суду Київської області від 13 жовтня 2021 року скасовано, ухвалено нове судове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 . Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Постанова апеляційного суду мотивована тим, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про обґрунтованість позовних вимог

ОСОБА_1 , однак помилково не застосував до вимог позивача спеціальну позовну давність, встановлену статтею 48 Закону України «Про іпотеку». Встановлено, що ОСОБА_1 звернувся до суду з цим позовом 23 вересня 2020 року, а тому, враховуючи публічний характер проведення такого виду торгів, позивач об`єктивно пропустив встановлений статтею 48 Закону України «Про іпотеку» спеціальний тримісячний строк позовної давності для звернення до суду з позовом про оскарження результатів електронних торгів, який сплив 07 березня 2019 року. При цьому ураховано також те, що рішення Обухівського районного суду Київської області

від 22 жовтня 2019 року, яким визнано таким, що не підлягає виконанню, та скасовано виконавчий напис нотаріуса від 31 жовтня 2017 року № 25152, набрало законної сили 21 листопада 2019 року, а тому у суду першої інстанції були відсутні правові підстави для визнання поважними причин пропуску позовної давності. Звернуто увагу на те, що Закон №540-IX від 30 березня 2020 року, яким продовжені строки позовної давності на строк дії карантину, набрав чинності 02 квітня 2020 року.

Узагальнені доводи касаційної скарги

19 липня 2022 року представник ОСОБА_1 - ОСОБА_3 засобами поштового зв`язку подав касаційну скаргу, у якій просить скасувати постанову Київського апеляційного суду від 22 червня 2022 року, залишити в силі рішення Обухівського районного суду Київської області

від 13 жовтня 2021 року.

Підставами касаційного оскарження заявник зазначає неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального і порушення норм процесуального права, вказавши, що суд в оскаржуваному судовому рішенні застосував норми права без урахування висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду України від 18 листопада 2015 року у справі № 6-1884цс15, від 06 квітня 2016 року у справі № 3-242гс16, від 13 квітня 2016 року у справі № 6-2988цс15, постановах Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 465/650/16-ц, від 23 січня 2019 року у справі № 522/10127/14-ц (пункт 1 частини другої статті 389 Цивільного процесуального кодексу України), та не дослідив належним чином зібрані у справі докази (пункт 4 частини другої статті 389 ЦПК України).

Касаційна скарга обґрунтована тим, що суд апеляційної інстанції дійшов правильного висновку, що оспорювані електронні торги є незаконними, оскільки скасовано у судовому порядку виконавчий напис, на підставі якого відбувалась примусова процедура реалізації його майна. Водночас, апеляційний суд помилково застосував до спірних правовідносин спеціальні строки позовної давності, не урахувавши, що він фактично оспорює укладений на торгах договір купівлі-продажу. Вважає, що позовна давність для оспорювання указаного договору є загальною, її строк не сплинув на час звернення до суду із цим позовом, а тому у суду були відсутні правові підстави для застосування наслідків спливу позовної давності, передбачених статтею 267 ЦК України.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 28 липня 2022 року відкрито касаційне провадження у справі № 372/3235/20 за касаційною скаргою представника ОСОБА_1 - ОСОБА_3 на постанову Київського апеляційного суду від 22 червня 2022 року.

Доводи особи, яка подала відзив на касаційну скаргу

07 вересня 2022 року представник ОСОБА_2 - ОСОБА_4 подала до Верховного Суду відзив на касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_3 , у якому посилається на те, що з касаційною скаргою вона ознайомилась лише 30 серпня 2022 року, що підтверджується розпискою про ознайомлення з матеріалами касаційного провадження.

Згідно з частиною першою статті 395 ЦПК України учасники справи мають право подати до суду касаційної інстанції відзив на касаційну скаргу в письмовій формі протягом строку, встановленого судом касаційної інстанції в ухвалі про відкриття касаційного провадження.

Статтею 120 ЦПК України передбачено, що строки, в межах яких вчиняються процесуальні дії, встановлюються законом, а якщо такі строки законом не визначені, - встановлюються судом.

Відповідно до частин другої та шостої статті 127 ЦПК України встановлений судом процесуальний строк може бути продовжений судом за заявою учасника справи, поданою до закінчення цього строку, чи з ініціативи суду. Про поновлення або продовження процесуального строку суд постановляє ухвалу.

З огляду на те, що з касаційною скаргою сторона ознайомилась лише

30 серпня 2022 року, з метою забезпечення її права на доступ до суду, колегія суддів вважає, що встановлений судом строк на подання відзиву підлягає продовженню до дати подання відзиву - 07 вересня 2022 року.

Відзив на касаційну скаргу обґрунтований тим, що оскаржене судове рішення апеляційного суду ухвалене з правильним застосуванням норм матеріального та процесуального права, а касаційна скарга є необґрунтованою, зводиться до переоцінки доказів.

Суд апеляційної інстанції правильно застосував до спірних правовідносин положення статті 48 Закону України «Про іпотеку» та, установивши, що позивач об`єктивно пропустив спеціальний тримісячний строк позовної давності для звернення до суду з позовом про оскарження результатів прилюдних торгів, правильно застосував положення статті 267 ЦК України.

Вважає, що висновки щодо застосування норми права, які викладені у постановах Верховного Суду України та Великої Палати Верховного Суду, на які посилається заявник у касаційній скарзі, стосуються правовідносин, які не є подібними до правовідносин у цій справі.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

20 грудня 2007 року між акціонерно-комерційним банком «Укрсоцбанк», правонаступником якого є АТ «Укрсоцбанк», та ОСОБА_1 було укладено договір кредиту №40.29-48/630, за умовами якого банк надав позичальнику на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання грошові кошти у сумі 2 973 187,00 грн на строк до 19 грудня 2022 року, з цільовим використання кредиту: придбання нерухомого майна - будинку, загальною площею 342,9 кв. м, жилою площею 102,4 кв. м, що знаходиться за адресою:

АДРЕСА_1 , та земельної ділянки площею 0,1217 га.

На забезпечення виконання зобов`язань за вказаним кредитним договором, 20 грудня 2007 року між ОСОБА_1 і акціонерно-комерційним банком «Укрсоцбанк» було укладено іпотечний договір №02-10/4183, за умовами якого ОСОБА_1 передав в іпотеку банку нерухоме майно, що придбане ним за кредитні кошти, а саме: будинок, загальною площею 342,9 кв. м, жилою площею 102,4 кв. м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , та земельну ділянки площею 0,1217 га, кадастровий номер :04:013:0018. Визначена сторонами вартість предмета іпотеки складає 3 964 250,00 грн.

31 жовтня 2017 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чуловським В. А. на підставі заяви ПАТ «Укрсоцбанк» вчинено виконавчий напис № 25152 про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за період з 12 вересня 2016 року по 12 вересня 2017 року у сумі 4 433 447,75 грн.

Постановою приватного виконавця Говорова П. В. від 02 серпня 2018 року відкрито виконавче провадження № 56911282 з примусового виконання зазначеного вище виконавчого напису від 31 жовтня 2017 року № 25152.

21 серпня 2018 року відкрито виконавче провадження № 57059320 за виконавчим листом № 372/2575/17, виданим 24 травня 2018 року Обухівським районним судом Київської області, про стягнення з

ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 заборгованості за договором позики в розмірі 12 096 000,00 грн.

Постановою приватного виконавця Говорова П. В. від 22 серпня 2018 року об`єднано виконавчі провадження № 56911282 та № 57059320 у зведене виконавче провадження № 57062802.

28 серпня 2018 року в межах зведеного виконавчого провадження № 57062802 приватним виконавцем Говоровим П. В. здійснено опис та арешт майна боржника ОСОБА_1 , а саме: земельної ділянки площею 0,1217 га, з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), кадастровий номер :04:013:0018, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

14 вересня 2018 року вказану земельну ділянку було передано на реалізацію до ДП «СЕТАМ».

В рамках зведеного виконавчого провадження №57062802 за заявкою про реалізацію арештованого майна, ДП «СЕТАМ» 07 грудня 2018 року були проведені прилюдні торги, на яких було реалізовано за ціною 6 млн. грн нерухоме майно, а саме: будинок, загальною площею 342,9 кв. м, житловою площею 102,4 кв. м, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , та земельну ділянку площею 0,1217 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер :04:013:0018.

Відповідно до протоколу про проведені електронні торги від 07 грудня

2018 року за № 374563 ДП «СЕТАМ» переможцем (покупцем) визнано ОСОБА_2 .

Згідно зі свідоцтвами від 14 грудня 2018 року, зареєстрованими в реєстрі за № 2343 та № 2344, посвідченими приватним нотаріусом Обухівського районного нотаріального округу Київської області Щур Н. В., на підставі акта про реалізацію предмета іпотеки, затвердженого приватним виконавцем виконавчого округу Київської області Говоровим П. В. 13 грудня 2018 року, а також згідно з витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 8239337 від 20 серпня 2013 року, витягами з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №№ 149656434, 149656761 від 14 грудня 2018 року, ОСОБА_2 належить на праві власності майно, що складається з житлового будинку, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , та земельної ділянки площею 0,1217 га, з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), кадастровий номер :04:013:0018, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

Рішенням Обухівського районного суду Київської області від 22 жовтня

2019 року у справі № 372/3905/18 задоволено позов ОСОБА_1 до

ПАТ «Укрсоцбанк», приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Чуловського В. А., третя особа: приватний виконавець Говоров П. В., про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Визнано таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис від 31 жовтня 2017 року, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чуловським В. А., зареєстрований в реєстрі № 25152, яким звернено стягнення на ОСОБА_1 заборгованості за період

з 12 вересня 2016 року по 12 вересня 2017 року в сумі 4 433 447,75 грн. Скасовано виконавчий напис від 31 жовтня 2017 року, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чуловським В. А., зареєстрований в реєстрі № 25152. Зазначене рішення суду в апеляційному порядку не оскаржено та набрало законної сили 21 листопада 2019 року відповідно до положень частини першої статті 273 ЦПК України.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга до задоволення не підлягає.

Згідно з положеннями пункту 1, 4 частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права у випадку: якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.

Відповідно до частини першої статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Згідно з частиною першою статті 215 ЦК України одним зі способів захисту порушеного права є визнання недійсним правочину, укладеного з недодержанням стороною (сторонами) вимог, установлених частинами першою-третьою, п`ятою, шостою статті 203 цього Кодексу, зокрема у зв`язку з невідповідністю змісту правочину цьому Кодексу та іншим актам цивільного законодавства.

Виходячи з аналізу правової природи процедури реалізації майна на прилюдних торгах, яка полягає в продажі майна, тобто в забезпеченні переходу права власності на майно боржника, на яке звернуто стягнення, до покупця учасника прилюдних торгів, та враховуючи особливості, передбачені законодавством щодо проведення прилюдних торгів, складання за результатами їх проведення акта проведення прилюдних торгів є оформленням договірних відносин купівлі-продажу майна на публічних торгах, тобто є правочином.

Наведене узгоджується з частиною четвертою статті 656 ЦК України, за якою до договору купівлі-продажу на біржах, аукціонах (публічних торгах) застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено законом про ці види договорів купівлі-продажу або не випливає з їхньої суті.

Суд апеляційної інстанцій, погодившись із висновком суду першої інстанції щодо наявності підстав для визнання електронних торгів та правочинів, укладених за наслідками їх проведення, недійсними, що не оспорюється сторонами справи та відповідно до положень статті 400 Цивільного процесуального кодексу України не входить до меж касаційного перегляду оскаржуваного судового рішення, дійшов висновку, що позивач пропустив строк звернення до суду із цим позовом, що з урахуванням заяви відповідача про застосування наслідків спливу позовної давності є підставою для відмови у задоволенні позову.

Касаційна скарга представника ОСОБА_1 - ОСОБА_3 зводиться до оскарження постанови апеляційного суду в частині правильності застосування наслідків спливу позовної давності щодо позовних вимог ОСОБА_1 про визнання недійсними електронних торгів, протоколу проведення електронних торгів, акту про реалізацію предмета іпотеки, свідоцтв про придбання нерухомого майна.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 29 червня 2021 року у справі № 904/3405/19 (провадження № 12-50гс20) вказано, що позовна давність не є інститутом процесуального права та не може бути відновлена (поновлена) в разі її спливу, але за приписом частини п`ятої статті 267 ЦК України позивач має право отримати судовий захист у разі визнання судом поважними причин пропуску позовної давності. При цьому саме на позивача покладений обов`язок доказування тієї обставини, що строк звернення до суду був пропущений ним з поважних причин.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). Згідно із частиною першою статті 258 ЦК України для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю.

Відповідно до частин третьої та четвертої статті 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

До вимог про оскарження прилюдних (електронних) торгів з реалізації іпотечного майна застосовується спеціальна позовна давність. Згідно зі статтею 48 Закону України «Про іпотеку» (у редакції станом на час проведення оспорених торгів) іпотекодержатель, іпотекодавець, боржник та будь-який учасник прилюдних торгів вправі протягом трьох місяців з дня проведення торгів оскаржити їх результати в суді за місцезнаходженням нерухомого майна. Отже, у справах про визнання недійсними прилюдних торгів з реалізації нерухомого майна, що перебуває в іпотеці, підлягає застосуванню спеціальна позовна давність, передбачена статтею 48 Закону України «Про іпотеку».

При цьому оскарження результатів проведення прилюдних (електронних) торгів і продажу предмета іпотеки, передбачене статтею 48 Закону України «Про іпотеку», є пред`явленням вимоги про визнання недійсним договору купівлі-продажу, укладеного на цих торгах.

За таких умов оскарження результатів торгів відповідно до статті 48 Закону України «Про іпотеку» означає можливість оскаржити договір, укладений на прилюдних торгах, як з підстав невідповідності його вимогам ЦК України, зокрема статей 203, 215 ЦК України, так і з підстав, передбачених статтями 45-47 Закону України «Про іпотеку».

Аналогічний правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду України від 05 квітня 2017 року у справі № 6-1375цс16, а також постановах Верховного Суду від 31 січня 2018 року у справі № 607/4193/17,

від 10 червня 2020 року у справі № 207/1194/17, від 20 січня 2021 року у справі № 127/14089/18, від 30 червня 2021 року у справі № 757/9541/14-ц.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що на електронних торгах реалізовано житловий будинок та земельну ділянку, на якій він розташований, які є предметом іпотеки згідно з іпотечним договором

від 20 грудня 2007 року №02-10/4183. Електронні торги та реалізація предмета іпотеки відбувалися з урахуванням вимог Закону України «Про іпотеку».

Згідно з правовим висновком, викладеним у постанові Великої Палати Верховного суду від 23 січня 2019 року у справі № 522/10127/14-ц норми Закону України «Про виконавче провадження» дозволяють державному виконавцю передавати на реалізацію предмет іпотеки в ході примусового виконання рішень судів про стягнення на користь іпотекодержателя заборгованості, яка випливає із забезпечених іпотекою зобов`язань, за таких умов: відсутність у боржника будь-якого іншого майна, на яке можна першочергово звернути стягнення; наявність заборгованості виключно перед іпотекодержателем; дотримання порядку реалізації майна, визначеного Законом України «Про іпотеку». Отже, наведені в касаційній скарзі доводи про те, що норми Закону України «Про іпотеку» до спірних правовідносин не підлягають застосуванню, на увагу не заслуговують.

Ураховуючи наведене, а також те, що сума від реалізації нерухомого майна, яке перебувало в іпотеці АТ «Укрсоцбанк», направлена на задоволення вимог стягувача у виконавчому провадженні № 56911282 -

АТ «Укрсоцбанк» (та іншого стягувача у зведеному виконавчому провадженні), у зв'язку із чим постановами приватного виконавця від 17 грудня 2018 року зазначене виконавче провадження було виведено зі зведеного виконавчого провадження та закінчено на підставі пункту 9 частини першої статті 39 Закону України «Про виконавче провадження» (фактичне виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом), апеляційний суд правильно застосував до спірних правовідносин спеціальну позовну давність, строк якої встановлено статтею 48 Закону України «Про іпотеку».

Встановивши, що електронні торги щодо майна, яка перебувало в іпотеці, були проведені 07 грудня 2018 року, а з позовом про визнання їх недійсними, а також визнання недійсними протоколу проведення електронних торгів, акту про реалізацію предмета іпотеки та свідоцтв про придбання нерухомого майна, ОСОБА_1 звернувся лише 23 вересня 2020 року, законним та обґрунтованим є висновок апеляційного суду про пропуск позивачем тримісячного строку позовної давності, встановленого статтею 48 Закону України «Про іпотеку». При цьому судом надано оцінку об`єктивним причинам, які зумовили пропуск позивачем строку звернення до суду. Встановивши, що підставою для звернення до суду із цим позовом стало рішення Обухівського районного суду Київської області від 22 жовтня 2019 року (справа № 372/3905/18), правильно визначено, що поважними причинами пропуску спеціального строку позовної давності було б звернення позивача із позовом у тримісячний строк з дати набрання зазначеним судовим рішенням законної сили, тобто до 21 лютого 2020 року.

Відсутні також підстави для продовження строку позовної давності у спірних правовідносинах, передбачені пунктом 12 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, з огляду на те, що положення про продовження строків загальної та спеціальної позовної давності, передбачених статтями 257, 258 ЦК України, на період дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), були введені в дію Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» від 30 березня 2020 року

№ 540-ІХ, який набрав чинності 02 квітня 2020 року. При цьому карантин на території України встановлено з 12 березня 2020 року (постанова Кабінету Міністрів України «Про запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19» (назва в редакції, чинній на дату прийняття)

від 11 березня 2020 року № 211).

Слід зазначити, що встановлення обставин справи, дослідження та оцінка доказів є прерогативою судів першої та апеляційної інстанцій. Це передбачено статтями 77, 78, 79, 80, 89, 367 ЦПК України. Суд касаційної інстанції не наділений повноваженнями втручатися в оцінку доказів (постанова Великої Палата Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі

№ 373/2054/16-ц, провадження № 14-446цс18).

Посилання касаційної скарги щодо невідповідності висновків апеляційного суду висновкам Верховного Суду України і Великої Палати Верховного Суду, на які посилається заявник у касаційній скарзі, є необґрунтованими. У кожній із зазначених справ суди виходили з конкретних обставин справи та доказової бази з урахуванням наданих сторонами доказів, оцінюючи їх у сукупності.

Колегія суддів, надаючи оцінку оскаржуваному судовому рішенню апеляційного суду на предмет його законності у межах доводів касаційної скарги, погоджується з висновками суду, оскільки суд апеляційної інстанції правильно застосував норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, та дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 у зв`язку із пропуском позовної давності. Доводи касаційної скарги зазначених висновків суду апеляційної інстанції не спростовують.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, встановивши відсутність підстав для скасування оскаржуваного судового рішення, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а оскаржене судове рішення суду апеляційної інстанції - без змін.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Постанову Київського апеляційного суду від 22 червня 2022 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: Є. В. Синельников
С. Ф. Хопта

В. В. Шипович