ПОСТАНОВА

Іменем України

26 вересня 2022 року м. Кропивницький

справа № 405/577/21

провадження № 22-ц/4809/259/22

Кропивницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючий суддя - Дьомич Л. М. (суддя - доповідач),

судді Дуковський О.Л., Письменний О.А.,

за участю секретаря судового засідання Сорокіної Н.В.,

учасники справи:

позивач Товариство з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал»;

відповідач ОСОБА_1 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення боргу за кредитним договором за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» на рішення Ленінського районного суду м. Кіровограда від 14 травня 2021 року (суддя Драний В.В.)

В С Т А Н О В И В:

Короткий зміст позовних вимог та заперечень на позов

Товариство з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» (далі ТОВ «Вердикт Капітал») у січні 2021 року звернулося до Ленінського районного суду м. Кіровограда з позовною заявою про стягнення з ОСОБА_1 на свою користь заборгованість за Кредитним договором №0 від 28 листопада 2017 року у розмірі 124 357,81 грн, а також понесені судові витрати, що складаються із 2102,00 грн судового збору та 20000,00 грн витрат на правничу допомогу.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 28 листопада 2017 року між Публічним акціонерним товариством «Укрсиббанк» (далі ПАТ «Укрсиббанк», Банк) та ОСОБА_1 (Позичальник) було укладено Договір про надання споживчого кредиту з можливістю відкриття карткового рахунку № НОМЕР_1 , за умовами якого Банк надає відповідачу кредит у розмірі 49 648,65 грн зі сплатою 28% річних або ж 35% річних у випадку користування кредитними коштами понад встановлений договором термін. У свою чергу, Позичальник зобов`язався повертати кредит, плату за кредит, інші платежі шляхом внесення ануїтентних платежів відповідно до Графіка, що викладений у Додатку № 1 до договору, але у будь-якому випадку повернути кредит не пізніше 25 листопада 2019 року.

Стверджується, що Банк належним чином виконав свої зобов`язання, надавши Позичальнику кредитні кошти у погодженій сторонами договору сумі. Натомість, унаслідок неналежного виконання взятих на себе зобов`язань за кредитним договором у відповідача виникла заборгованість перед Банком.

27 вересня 2019 року між ПАТ «Укрсиббанк» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Інвестохіллс Веста» (далі ТОВ «ФК «Інвестохіллс Веста») укладено Договір факторингу № 155, відповідно до якого Банк відступив ТОВ «ФК «Інвестохіллс Веста» права вимоги заборгованості за договорами кредиту, у тому числі - за договором від 28 листопада 2017 року № 0, укладеним між ПАТ «Укрсиббанк» та ОСОБА_1 .

30 вересня 2019 року між ТОВ «ФК «Інвестохіллс Веста» та ТОВ «Вердикт Капітал» укладено Договір факторингу № 30-09/19/02, за яким ТОВ «ФК «Інвестохіллс Веста» відступило ТОВ «Вердикт Капітал» права вимоги за договорами кредиту, у тому числі - за договором від 28 листопада 2017 року № 0.

Таким чином, за доводами позивача,ТОВ «Вердикт Капітал» набуло право грошової вимоги до ОСОБА_1 за Договором про надання споживчого кредиту з можливістю відкриття карткового рахунку від 28 листопада 2017 року № 0 у розмірі заборгованості відповідача за договором станом на 27 вересня 2019 року, яка складається з 39 371,89 грн заборгованості за кредитом, 19505,65 грн заборгованості за відсотками та 32794,82 грн заборгованості з комісії.

Крім того, у зв`язку з неповерненням кредитних коштів та простроченням виконання відповідачем взятих на себе за кредитним договором зобов`язань, позивачем здійснено нарахування відсотків за користування кредитними коштами з моменту відступлення права вимоги по дату виготовлення розрахунку заборгованості в сумі 15 585,58 грн, 3% річних у сумі 3 546,79 грн, втрат від інфляції в сумі 7 146,00 грн та подвійної облікової ставки НБУ у сумі 6 407,08 грн.

На підставі викладеного, відповідач має сплатити на користь ТОВ «Вердикт Капітал» заборгованість за кредитним договором, загальний розмір якої складає 124 357,81 грн.

У поданому до суду першої інстанції відзиві на позов відповідач просив у задоволенні позовних вимог ТОВ «Вердикт Капітал» відмовити повністю, а також клопотав про застосування строку позовної давності до пред`явлених позовних вимог. На переконання ОСОБА_1 , у зв`язку з ненаданням відповідних доказів, відсутні підстави вважати, що право вимоги за кредитним договором на підставі Договору факторингу від 30 вересня 2019 року № 30-09/19/02 перейшло до позивача. Зазначає також, що розрахунок заборгованості здійснений позивачем неправомірно, оскільки не містить інформації про складові заборгованості, здійснені відповідачем оплати, строки розрахунку, а тому не може бути підставою для стягнення з відповідача нарахованих сум. Акцентує увагу на відсутності у матеріалах позову первинної документації, що засвідчує видачу Банком кредиту та його часткове погашення відповідачем. Вважає безпідставним нарахування позивачем відсотків та комісій після спливу терміну кредитного договору, а також нарахування пені, 3% річних та інфляційних втрат. Вказує на необґрунтованість та непропорційність суми витрат на правову допомогу (а.с. 73-87 том 1).

Відповідно до відповіді на відзив, позивач посилається на постанови Верховного Суду від 23 жовтня 2019 року у справі № 9171307/18, від 02 жовтня 2018 року у справі № 910/18036/17, у яких судом касаційної інстанції викладені позиції щодо принципу змагальності та неможливості застосування учасником справи концепції «негативного доказу», а також щодо вірогідності. Вважає, що у матеріалах справи наявні докази, сукупність яких свідчить про наявність права у позивача на стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором. Стверджує, що нарахування 3% річних та інфляційних втрат здійснене позивачем у межах встановленого законом строку позовної давності. Зазначає, що виконання позичальником умов кредитного договору та відсутність його звернення до Банку щодо неправильного нарахування відсотків засвідчують волю відповідача до настання відповідних правових наслідків. За викладеного, на переконання позивача, відповідачем жодним чином не спростовано позицію ТОВ «Вердикт Капітал» щодо стягнення заборгованості. Також зазначено про безпідставність заперечень відповідача щодо відшкодування понесених позивачем витрат на правову допомогу (а.с. 158-165 том 1).

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Відповідно до рішення Ленінського районного суду м. Кіровограда від 14 травня 2021 року у задоволенні позову ТОВ «Вердикт Капітал» у даній справі відмовлено.

Ухвалюючи зазначене рішення у справі, суд першої інстанції виходив з підстав необґрунтованості пред`явленого позову, а саме: ненадання позивачем належних, допустимих та достатніх доказів на підтвердження факту переходу права вимоги за кредитним договором, укладеним між ПАТ «Укрсиббанк» та ОСОБА_1 , від Банку до ТОВ «ФК «Інвестохіллс Веста» та від ТОВ «ФК «Інвестохіллс Веста» до ТОВ «Вердикт-Капітал», вказуючи, зокрема, на відсутність додатків № 1.1 до договорів факторингу, актів приймання-передачі прав вимоги, договору про відступлення прав вимоги від 30 вересня 2019 року № 30-09/10/02, а також неналежність як доказу наданого позивачем витягу з додатку № 1 до договору про відступлення прав вимоги від 30 вересня 2019 року № 30-09/10/02. Судом враховано, що позивачем не надано доказів звернення ТОВ «Вердикт-Капітал» до суду із заявою про заміну ПАТ «Укрсиббанк» правонаступником, а також ухвалення відповідного судового рішення. Крім того, суд першої інстанції дійшов висновку про недоведеність пред`явленого до стягнення розміру заборгованості, у зв`язку з ненаданням позивачем документів (виписок по рахунку, довідок тощо), на підставі яких цей розрахунок було здійснено.

Щодо строку позовної давності, про застосування якого було заявлено відповідачем, суд зазначив, що позовна давність застосовується лише у випадку обґрунтованості позову. У разі ж, якщо вимоги позову є необґрунтованими, то суд має відмовити в його задоволенні за необґрунтованістю.

Короткий зміст вимог і доводів апеляційної скарги

Не погодившись із рішенням Ленінського районного суду м. Кіровограда від 14 травня 2021 року, позивач оскаржив його в апеляційному порядку.

Відповідно до поданої апеляційної скарги просить оскаржуване рішення суду першої інстанції скасувати та постановити нове, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі. Вважає, що суд першої інстанції неправильно з`ясував обставини справи, не дослідив подані докази, неправильно застосував законодавство у спірних правовідносинах.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає, що суду було надано усі належні, допустимі, достовірні та достатні докази на підтвердження факту набуття позивачем права вимоги за кредитним договором, укладеним між Банком та відповідачем. Так, разом з позовною заявою позивачем були надані до суду копії договорів факторингу від 27 вересня 2019 року № 155 та від 30 вересня 2019 року № 30-09/19/02. Оскільки повні тексти Додатків до договорів факторингу були у розпорядженні первісних кредиторів, то до позову позивачем було додано витяг із Додатку № 1 до договору факторингу, який є підтвердженням переходу права вимоги саме до відповідача.

Вважає помилковим твердження суду першої інстанції щодо ненадання позивачем доказів заміни сторони виконавчого провадження її правонаступником, оскільки на момент звернення до суду з даним позовом не існувало ні судового рішення про стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором, ні відповідного виконавчого провадження.

Також стверджує про помилковість висновку суду про те, що позивачем не було надано документів, які підтверджують заборгованість за кредитним договором, оскільки разом з позовом було надано розширений розрахунок пред`явленої до стягнення суми заборгованості. Оскільки всі нарахування були здійснені відповідно до умов кредитного договору та вимог закону, вказує на помилковість посилань суду на відсутність первинної бухгалтерської документації як на підставу відмови у задоволенні позову. Крім того, вказує на подання первинної бухгалтерської документації Банку після звернення до суду з позовом у даній справі та звертає увагу на те, що відповідно до норм ЦК України первісний кредитор відповідає за дійсність грошової вимоги до відповідача та повинен був передати підтверджуючі документи наявності заборгованості.

На переконання скаржника, позивачем доведено всі обставини, якими було обґрунтовано позов. Натомість, відповідач не заперечив факт виникнення заборгованості за кредитним договором та не надав доказів на спростування її розміру.

Вважає відсутніми підстави для застосування строку позовної давності, оскільки звернувся до суду у його межах.

На підтвердження правомірності набуття статусу нового кредитора та здійснення оплати за договорами факторингу, позивачем разом з апеляційною скаргою подано нові докази у справі (а.с. 200-216, 223-224 том 1).

Рух справи в суді апеляційної інстанції

Після задоволення заяви про самовідвід головуючого судді (судді-доповідача у даній справі Черненка В.В та повторного автоматизованого розподілу справи, ухвалою Кропивницького апеляційного суду від 18 грудня 2021 року поновлено ТОВ «Вердикт Капітал» строк на апеляційне оскарження рішення Ленінського районного суду м. Кіровограда від 14 травня 2021 року; відкрито апеляційне провадження у справі за апеляційною скаргою; встановлено строк для подання відзиву на апеляційну скаргу.

У поданому відзиві на апеляційну скаргу відповідач вказує, що апеляційна скарга позивача є необґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню. Зазначає, що самі лише договори факторингу, копії яких були надані позивачем разом з позовом, не можуть бути підтвердженням переходу права вимоги від попередніх кредиторів до ТОВ «Вердикт Капітал». Разом з тим, договором факторингу від 30 вересня 2019 року № 30-09/19/02 чітко визначено порядок та момент переходу прав вимоги за кредитними договорами до нового кредитора. Однак, доказів дотримання цих умов договору факторингу позивачем надано не було. Наполягає на тому, що всі докази на підтвердження вимог позову мали бути подані разом з позовною заявою, а тому їх своєчасне та у повному обсязі отримання від первісних кредиторів знаходиться у площині інтересів позивача. Посилаючись на ч. 8 ст. 83 ЦПК України, зазначає, що в силу вимог наведеної процесуальної норми додані позивачем до апеляційної скарги нові докази до розгляду не приймаються. Акцентує увагу на недотриманні позивачем порядку подання доказів також і до суду першої інстанції. Враховуючи наведене, вважає, що оскаржуване судове рішення ухвалене відповідно до норм матеріального права та з дотриманням норм процесуального права, а тому має бути залишене без змін судом апеляційної інстанції (а.с. 240-247 том 1).

20 січня 2022 року закінчено підготовчі дії, справу призначено до розгляду в суді апеляційної інстанції на 24 березня 2022 року, про що постановлено відповідну ухвалу.

25 січня 2022 року скаржником на адресу апеляційного суду направлено відповідь на відзив на апеляційну скаргу, у якій підтримав свою правову позицію щодо вимог позову та апеляційної скарги (а.с. 3-7 том 2). У якості додатків до відповіді на відзив скаржником додано, зокрема, копії акта приймання передачі від 27 вересня 2019 року, акта приймання-передачі від 30 вересня 2019 року, виписок по рахунку та розрахунку боргу відповідача (а.с. 8-25 том 2).

Щодо розгляду справи за відсутності сторін, дати ухвалення судового рішення

Протокольними ухвалами від 24 березня 2022 року, від 18 травня 2022 року та від 21 червня 2022 року апеляційний розгляд справи відкладався (не повідомлення сторони позивача/скаржника).

У відповідності до вимог процесуального закону сторони на 15 вересня 2022 року повідомлені про дату, час та місце апеляційного розгляду справи (а.с. 49 том 2).

12 вересня 2022 року на електронну адресу апеляційного суду надійшло клопотання представника скаржника про відкладення апеляційного розгляду справи у зв`язку із повномасштабним вторгненням РФ на територію України, введенням воєнного стану, призупиненням діяльності товариства та евакуацією співробітників до інших регіонів країни (а.с. 50-51 том 2).

Клопотання про відкладення апеляційного розгляду справи на вищевказану дату надійшло і від відповідача, який на попередні виклики подавав заяви про розгляд справи за його відсутності (а.с.46), мотивоване фактичним проживанням у місті Києві та неможливістю з`явитись до суду у визначений час, 15 вересня 2022 року надійшло до апеляційного суду від відповідача у справі (а.с. 54-56 том 2).

Відповідно до ст. 372 ЦПК України суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними. Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Таким чином, процесуальним законом надано право суду вирішувати питання про можливість розгляду справи за відсутності сторін, які належним чином повідомлені про розгляд справи, незалежно від причини їх неявки.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосереднього його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Враховуючи, що зі змісту наведених вище клопотань вбачається, що сторонам відомо про дату розгляду справи, однак, у засідання апеляційного суду 15 вересня 2022 року учасники не з`явилися, а також зважаючи на предмет спору, складність справи та необхідність дотримання розумних строків розгляду справи, апеляційний суд вважає можливим здійснювати апеляційний розгляд справи без участі позивача і відповідача, а тому відмовляє у задоволенні їх клопотань про відкладення. Жодним можливим способом участі в судовому засіданні поза межами суду, передбаченими статтею 212 ЦПК, а саме в режимі відеоконференції з використанням власних технічних засобів, сторони не скористалися. Таким чином у суда, який протягом тривалого часу повідомляв сторони про судове слухання, враховуючи сьогодення і відкладав розгляд, процесуально є право вирішити питання про можливість розгляду справи за відсутності сторін, визнавши не поважною неявку. Зазначаючи, що обставини, викладені сторонами в заявах про відкладення засідання, усуваються запропонованими нормами ЦПК способом, тим більше що відповідач попередньо подавав заяву про розгляд справи за його відсутності, а скаржник //позивач є юридичною особою, має представника своїх інтересів.

Заслу хавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, за наступного.

За положеннями ч.5 ст.268 ЦПК, датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Обставини справи, встановлені судами

28 листопада 2017 року між ПАТ «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 (Позичальник) укладено Договір №0 про надання споживчого кредиту з можливістю відкриття карткового рахунку (далі - Кредитний договір, а.с. 12-17 том 1), за умовами якого Банк надає Позичальнику кредит, а Позичальник зобов`язується повернути кредит та сплачувати плату за користування кредитом відповідно до умов цього договору та Правил споживчого кредитування позичальників АТ «Укрсиббанк» з можливістю відкриття і розрахунково-касового обслуговування карткових рахунків (далі - Правила).

У розділі 3 «Умови кредитування» Кредитного договору його сторони погодили, що сума кредиту за договором становить 49 648,65 грн. Позичальник зобов`язується повертати кредит, плату за кредит, інші платежі шляхом внесення ануїтетних платежів відповідно до Графіка, що викладений у Додатку № 1 до Кредитного договору, але в будь-якому випадку кредит має бути повернутий не пізніше 25 листопада 2019 року. Розмір ануїтетного платежу становить 3 470,00 грн. Розмір останнього ануїтетного платежу може відрізнятися від розміру попередніх платежів. Ануїтетний платіж повинен сплачуватися щомісячно до 25 числа (включно) кожного місяця. Процентна ставка за Кредитним договором встановлюється в розмірі 28 % річних. За користування кредитними коштами за кредитом понад встановлений Кредитним договором термін процентна ставка встановлюється в розмірі 35 % річних, що діє для строкової суми основної заборгованості на дату виникнення такого прострочення. Такий розмір процентної ставки застосовується для всієї простроченої суми основного боргу Позичальника за Кредитним договором, та починає нараховуватись на прострочену суму основного боргу з дати виникнення простроченої, а саме з наступного дня після дня несплати або не повної сплати платежу встановленого у Кредитному договорі, і нараховуються до моменту погашення такої заборгованості. Нарахування процентів здійснюється в порядку, передбаченому Правилами. Позичальник сплачує Банку комісії відповідно до умов цього Кредитного договору та Додатку № 1 до Кредитного договору, який є його невід`ємною частиною.

Шляхом підписання Додатку №1 до Кредитного договору Банк та Позичальник дійшли згоди щодо комісій, які підлягають сплаті Позичальником за умовами Кредитного договору, їх розміру, умов нарахування та порядку сплати, а також погодили графік ануїтетних платежів за Кредитним договором.

Як стверджувалось позивачем, Банк свої зобов`язання за Кредитним договором виконав належним чином, надавши у користування Позичальнику кредитні кошти в сумі 49 648,65 грн.

27 вересня 2019 року між ПАТ «Укрсиббанк» та ТОВ «ФК «Інвестохіллс Веста» укладено Договір факторингу № 155, відповідно до якого Банк відступив ТОВ «ФК «Інвестохіллс Веста» права вимоги у розмірі заборгованості боржників перед Банком, що передбачені умовами договорів, укладених між Банком і боржниками, права вимоги за якими належать Банку, на підставі яких виникла заборгованість боржників перед Банком (Первинні договори), та визначені в Реєстрі боржників (а.с. 26-30 том 1).

30 вересня 2019 року між ТОВ «ФК «Інвестохіллс Веста» (Клієнт) та ТОВ «Вердикт Капітал» (Фактор) укладено Договір факторингу № 30-09/19/02 (далі Договір факторингу, а.с. 31-35 том 1).

Відповідно до умов Договору факторингу Клієнт відступає Фактору, а Фактор зобов`язується прийняти права вимоги та в їх оплату зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження Клієнта за плату та на умовах, визначених цим договором. Права вимоги, які клієнт відступає Фактору за цим договором, відступаються (передаються) в розмірі заборгованості боржників перед Клієнтом, що передбачені умовами Первинних договорів та визначені в Реєстрі боржників, що підписується сторонами у паперовому вигляді (форма згідно Додатку 1.1).

При цьому, для цілей Договору факторингу використані терміни мають наступні значення:

- боржники фізичні особи, які уклали Первинні договори з ПАТ «Укрсиббанк», права вимоги за якими відступаються за цим договором, та які перейшли до Клієнта на підставі договору факторингу № 155 від 27 вересня 2019 року;

- Первинні договори кредитні договори, укладені між АТ «Укрсиббанк» і боржниками, права вимоги за якими на підставі договору факторингу № 155 від 27 вересня 2019 року належать Клієнту, та на підставі яких виникла заборгованість боржників перед Клієнтом;

- заборгованість будь-які грошові зобов`язання боржників перед Клієнтом за Первинними договорами, права вимоги за якими відступаються за Договором факторингу. Розмір заборгованості в кожному окремому випадку розраховується Клієнтом станом на дату підписання Реєстру боржників;

- права вимоги права грошової вимоги Клієнта до боржників щодо погашення (стягнення, повернення) заборгованості, що виникла на підставі Первинних договорів і підтверджена документацією;

- документація основні документи стосовно кредитів, а саме: оригінал первинного Кредитного договору та за наявності додаткові угоди до нього, що змінюють графік погашення кредиту; копії паспортів та номерів облікової картки платника податків/ідентифікаційних номерів боржників, а також, тільки за наявності, інші документи стосовно кредитів з кредитної справи боржників.

Цей договір, додатки до нього та інші документи, зазначені у цьому договорі, становлять цілісний договір та домовленість сторін стосовно відступлення прав вимог та надання фінансування (п. 12.1. Договору факторингу).

За доводами позивача, на підставі Договору факторингу до нього перейшли права вимог за договорами кредиту, укладеними АТ «Укрсиббанк» з боржниками, у тому числі право вимоги за Кредитним договором від 28 листопада 2017 року № 0, укладеним Банком з ОСОБА_1 , у розмірі заборгованості останнього за Кредитним договором, яка рахувалась за відповідачем станом на дату покупки права вимоги 30 вересня 2019 року, а саме: залишку по тілу кредиту у сумі 39 371,89 грн, залишку по відсотках у сумі 19 505,65 грн, залишку по комісіям у сумі 32794,80 грн.

На підтвердження викладеного позивачем було надано до суду витяг з Додатку № 1 до Договору факторингу, засвідчений підписом генерального директора ТОВ «Вердикт Капітал» та печаткою товариства (а.с. 36 том 1).

З наданого позивачем розрахунку заборгованості відповідача за Кредитним договором станом на 22 грудня 2020 року вбачається, що ТОВ «Кредит Капітал» здійснено нарахування відсотків за користування кредитними коштами за період з 22 грудня 2017 року по 22 грудня 2020 року в сумі 15585,58 грн, 3% річних за період з 22 грудня 2017 року по 22 грудня 2020 року у сумі 3546,79 грн, втрат від інфляції за період з січня 2018 року по листопад 2020 року в сумі 7146,00 грн та пені за період з 22 грудня 2019 року по 22 грудня 2020 року у сумі 6407,08 грн (а.с. 21-25 том 1).

Таким чином, загальний розмір пред`явленої до стягнення з відповідача заборгованості за Кредитним договором складає 124 357,81 грн.

Мотиви ухваленого апеляційним судом рішення

Ухвалюючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції дійшов висновку про відмову у задоволенні позову ТОВ «Вердикт Капітал» за недоведеністю вимог.

Апеляційний суд у цілому погоджується із таким висновком місцевого суду, виходячи з наступного.

Частинами 3 та 4 ст. 258 ЦПК України передбачено, що розгляд справи по суті судом першої інстанції закінчується ухваленням рішення суду. Відповідно у судах апеляційної та касаційної інстанцій відбувається перегляд судових рішень, що закінчується прийняттям постанови.

Відтак, як зазначила Велика Палата Верховного Суду у постанові від 03 серпня 2022 року у справі № 910/11027/18, основною стадією судового розгляду, є стадія розгляду справи у суді першої інстанції, тоді як суди апеляційної та касаційної інстанцій здійснюють перегляд судового рішення суду першої інстанції, відповідно, у апеляційному чи касаційному порядку.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч. 1 ст. 13 ЦПК України).

У ст. 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (ч.1 ст. 81 ЦПК України).

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 229 ЦПК України суд під час розгляду справи повинен безпосередньо дослідити докази у справі: ознайомитися з письмовими та електронними доказами, висновками експертів, поясненнями учасників справи, викладеними в заявах по суті справи, показаннями свідків, оглянути речові докази. Докази, що не були предметом дослідження в судовому засіданні, не можуть бути покладені судом в основу ухваленого судового рішення.

За змістом ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Під час ухвалення рішення суд має вирішити, зокрема, питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються (п. 1 ч. 1 ст. 264 ЦПК України).

Як передбачено у ч.2 ст. 77 ЦПК України, предметом доказування у справі є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Апеляційний суд враховує, що предмет доказування у кожній конкретній справі складає певну сукупність фактів, які мають матеріально-правове значення, встановлення яких необхідне для ухвалення судом законного та обґрунтованого рішення у справі. Алгоритм та порядок встановлення фактичних обставин кожної конкретної справи не є типовим та залежить, насамперед, від позиції сторін спору, а також доводів і заперечень, якими вони обґрунтовують свою позицію. Всі юридично значущі факти, які складають предмет доказування, що формується виходячи з підстав вимог і заперечень сторін та норм матеріального права, а також підстави вимог і заперечення осіб, які беруть участь у справі, конкретизують предмет доказування у справі, який може змінюватися в процесі її розгляду.

Аналогічний правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 05 липня 2019 року № 910/4994/18.

Причиною виникнення спору у даній справі стало питання щодо наявності чи відсутності підстав для стягнення на користь позивача суми заборгованості відповідача за Кредитним договором. При цьому, обґрунтовуючи позов, позивач вказує, що право вимоги до відповідача за Кредитним договором у нього виникло на підставі Договору факторингу.

Отже, зазначена обставина, зокрема, входить до предмета доказування у даній справі.

Відповідно до вимог ст. ст. 11, 509 ЦК України договір є підставою виникнення цивільних прав і обов`язків (зобов`язань), які мають виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до вимог закону або договору.

За нормою ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Відповідно до ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав.

При цьому, відповідно до ст. 517 ЦК України, первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Боржник має право не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні.

Статтею 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога) (ч. 1ст. 1078 ЦК України).

Пункт 4.1. Договору факторингу передбачає, що право власності на права вимоги вважається таким, що перейшло від Клієнта фактору, та право вимагати від боржників виконання всіх зобов`язань в межах відступлених прав вимог у Фактора виникає в день підписання Акту приймання-передачі права вимоги (Додаток № 1.2 до цього договору), що підписується одночасно з Реєстром боржників в день підписання цього договору.

За умовами п. 4.6. Договору факторингу, внаслідок укладення цього договору до Фактора переходять всі права кредитора за Первинними договорами, зокрема, але не виключно: право здійснювати нарахування та стягнення процентів за Кредитними договорами з дати переходу права власності на права вимоги, право нарахування та стягнення штрафних санкцій за порушення боржниками грошових зобов`язань, нарахування комісій, будь-яких інших платежів, визначених кредитним договором, а також право вимагати у боржників відшкодування збитків, завданих неналежним виконанням грошових зобов`язань відповідно до законодавства та умов кредитного договору.

Як встановлено апеляційним судом, суд першої інстанції, відмовляючи у позові, посилався на те, що позивачем не надано належних, допустимих та достатніх доказів на підтвердження факту переходу права вимоги за кредитним договором, укладеним між ПАТ «Укрсиббанк» та ОСОБА_1 , від Банку до ТОВ «ФК «Інвестохіллс Веста» та від ТОВ «ФК «Інвестохіллс Веста» до ТОВ «Вердикт-Капітал», вказуючи, зокрема, на відсутність додатків № 1.1 до договорів факторингу, актів приймання-передачі прав вимоги, договору про відступлення прав вимоги від 30 вересня 2019 року № 30-09/10/02, а також неналежність як доказу наданого позивачем витягу з додатку № 1 до договору про відступлення прав вимоги від 30 вересня 2019 року № 30-09/10/02.

Натомість, позивач наполягає на тому, що ним було подано до суду належні, достовірні та достатні докази, що підтверджують набуття ТОВ «Кредит Капітал» права вимоги Нового кредитора до відповідача.

У силу принципів змагальності та диспозитивності цивільного судочинства, сутність яких викладено в ст.ст. 12, 13 ЦПК України, а також приписів ст. 81 зазначеного Кодексу, збирання доказів у справі не є обов`язком суду. Навпаки, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, тобто обов`язок доказування у цивільному процесі покладений виключно на сторони спору, кожна з яких несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Так, за вимогами ст. 175 ЦПК України саме на позивача покладається обов`язок у позовній заяві викласти обставини, якими він обґрунтовує свої вимоги, зазначити докази, що підтверджують вказані обставини, а також вказати правові підстави позову. Позовна заява повинна містити перелік документів та інших доказів, що додаються до заяви; зазначення доказів, які не можуть бути подані разом із позовною заявою (за наявності), зазначення щодо наявності у позивача або іншої особи оригіналів письмових або електронних доказів, копії яких додано до заяви.

Більш того, позивач зобов`язаний додати до позовної заяви всі наявні в нього докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги (ч. 2 ст. 83, ч. 5 ст. 177 ЦПК України).

Відповідно до ч. 4 ст. 83 ЦПК України, якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу.

У позовній заяві позивач дослівно зазначив: «Повідомляємо, що ТОВ «Вердикт Капітал» додало всі наявні в нього докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги. В порядку пункту 8 частини 3 статті 175 ЦПК України повідомляємо суд про те, що надання суду інших доказів є неможливим у зв`язку з їх відсутністю» (а.с. 4 том 1).

Разом з позовною заявою позивачем до суду першої інстанції подано наступні докази, що стосуються предмета доказування (за номерами, якими вони позначені у Додатках до позову): 4. Копія Кредитного договору і додатків; 7. Копія розрахунку заборгованості; 8. Копія договору факторингу № 148, укладеного між ПАТ «Укрсиббанк» та ТОВ «ФК «Інвестохіллс Веста»; 9. Копія Договору відступлення прав вимоги № 30-09/19/01, укладеного між ТОВ «ФК «Інвестохіллс Веста» та ТОВ «Вердикт Капітал»; 10. Витяг з Додатку № 1 до Договору відступлення прав вимоги № 30-09/19/01.

Як зазначалось вище, позивачем було акцентовано на тому, що будь-які інші докази, які стосуються предмета доказування у даній справі, у нього відсутні.

Колегією суддів враховано, що у ході розгляду справи судом першої інстанції позивач не звертався до суду із заявами чи клопотаннями щодо неможливості подання якогось доказу до суду у встановлений законом строк, не повідомляв причини, з яких доказ не може бути подано, не надавав до суду докази, які б підтверджували, що ТОВ «Кредит Капітал» здійснені всі можливі дії, спрямовані на отримання доказів, не просив суд першої інстанції встановити додатковий строк для подання доказів.

За викладеного, судом першої інстанції обґрунтовано не прийнято до уваги подані поза межами, встановленими законом для подання доказів, копії меморіальних ордерів, розрахунку заборгованості, банківської виписки та Реєстрів боржників до Договорів факторингу (а.с. 93-121, 139 146 том 1).

І хоча суд першої інстанції помилково не навів у судовому рішенні підстав відхилення цих доказів, зазначене у підсумку не вплинуло на правильність вирішення спору по суті.

Варто зауважити, що апеляційний суд погоджується з наданою судом першої інстанції оцінкою доданих позивачем до позову розрахунку заборгованості та витягу з Додатку № 1 до Договору факторингу (а.с. 21-25, 36 том 1).

Разом з тим, доказу, саме який за умовами п. 4.1. Договору факторингу засвідчує наявність у позивача права вимоги до відповідача за Кредитним договором, а саме: Акта приймання-передачі права вимоги (Додаток № 1.2 до Договору факторингу), позивачем до суду як разом з позовною заявою, так і у ході розгляду даної справи судом першої інстанції, подано не було.

За викладеного, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції, що позивачем не доведено у встановленому процесуальним законом порядку виникнення у ТОВ «Кредит Капітал» права вимоги до відповідача.

Зазначене, у свою чергу, виключає можливість задоволення позовних вимог ТОВ «Кредит Капітал» у даній справі.

При цьому, колегія суддів вважає за необхідне наголосити, що принцип змагальності, як один із основоположних принципів цивільного процесу, забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони.

Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує.

Реалізація принципу змагальності сторін в процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією, передбаченою у ст. 129 Конституції України.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» на суд покладено обов`язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України (далі - Конвенція), та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права.

Згідно із практикою ЄСПЛ змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і, відповідно, правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно приводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.

Таким чином, диспозитивність цивільного судочинства унеможливлює витребування доказів за ініціативою суду, тоді як позивач у даному випадку надміру формально поставився до свого процесуального обов`язку подавати усі наявні докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, що і зумовило відповідні негативні для позивача процесуальні наслідки.

Водночас, колегією суддів враховано, що на недоведеність позовних вимог ТОВ «Кредит Капітал» неодноразово посилався відповідач у справі, зокрема, у поданому у межах встановленого строку відзиві на позовну заяву. Зазначені доводи перевірені та обґрунтовано прийняті до уваги судом першої інстанції, що також свідчить про дотримання ним принципів змагальності та диспозитивності цивільного процесу.

Відмовляючи у задоволенні позову з підстав його необґрунтованості та недоведеності, судом першої інстанції у відповідності до вимог законодавства правильно вирішено питання щодо строку позовної давності, про застосування якого заявлялось відповідачем.

За приписами ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

У поданій апеляційній скарзі позивач продовжує наполягати на тому, що обґрунтованість пред`явлених вимог позову доведена ним у встановленому процесуальним законом порядку.

Разом з тим, після закінчення судом апеляційної інстанції підготовчих дій у справі і призначення її до розгляду та лише разом з відповіддю на відзив на апеляційну скаргу ТОВ «Кредит Капітал» подано до суду апеляційної інстанції копії Актів приймання-передачі прав вимоги за Договорами факторингу (а.с. 8-9 том 2), які не подавались позивачем до суду першої інстанції та відповідно не були предметом розгляду у суді першої інстанції.

Як вже зазначалось вище апеляційним судом, відповідно до ч. 8 ст. 83 ЦПК України докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї.

За вимогами ч. 3 ст. 367 ЦПК України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються апеляційним судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Колегія суддів звертає увагу, що єдиний винятковий випадок, коли можливим є прийняття судом (у тому числі апеляційної інстанції) доказів з порушенням встановленого строку, це наявність об`єктивних обставин, які унеможливлюють своєчасне вчинення такої процесуальної дії, тягар доведення яких також покладений на учасника справи (у даному випадку - позивача).

Однак, про наявність таких об`єктивних обставин позивач апеляційному суду не повідомляв. У поданих до суду апеляційної інстанції апеляційній скарзі та інших заявах скаржника відсутнє обґрунтування неможливості подання ним копії Акта приймання-передачі прав вимоги за Договором факторингу до районного суду.

Таким чином, надані позивачем до апеляційного суду докази не можуть бути прийняті до уваги судом.

При цьому, колегією суддів враховано усталену правову позицію Верховного Суду стосовно подання доказів до суду апеляційної інстанції, у тому числі викладену у постановах від 20 жовтня 2020 року у справі № 756/671/19 та від 06 вересня 2021 року у справі № 916/3074/20.

Враховуючи наведене, апеляційний суд не вбачає підстав для скасування законного і обґрунтованого рішення суду першої інстанції лише з міркувань формалізму, а тому у задоволенні апеляційної скарги необхідно відмовити.

Загальний висновок суду за результатами розгляду апеляційної скарги

Відповідно до п. 1 ч. 1ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

На підставі ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, тому відповідно до ст. 141 ЦПК України новий розподіл понесених сторонами судових витрат не здійснюється.

Керуючись ст.ст. 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Кропивницький апеляційний суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» залишити без задоволення, а рішення Ленінського районного суду м. Кіровограда від 14 травня 2021 року, - без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя Л. М. Дьомич

Судді О. Л. Дуковський

О. А. Письменний