Справа № 454/4357/21
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(заочне)

14 вересня 2022 року Сокальський районний суд Львівської області у складі:

головуючого - судді Фарина Л. Ю. ,

за участю секретаря Кочмар Н.-Г.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Сокалі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , третьої особи: приватного нотаріуса Червоноградського нотаріального округу Сироїд Галини Іванівни про визнання договору дарування квартири удаваним правочином та поділ майна подружжя,

в с т а н о в и в:

Позивач звернулася до суду з даним позовом та просить суд визнати удаваним договір дарування квартири АДРЕСА_1 загальною площею 47,9м.кв. посвідчений приватним нотаріусом Сокальського районного нотаріального округу Львівської області Сироїд Г.І. 28.04.2012 року, укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , з метою приховування насправді договору купівлі-продажу об`єкту нерухомості; визнати, що між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , 28.04.2012 року було фактично укладено договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 загальною площею 47,9м.кв.; визнати вказану квартиру спільним майном подружжя; в порядку поділу майна, що є спільною сумісною власністю визнати за позивачкою право власності на 1/2 частку квартири АДРЕСА_1 , загальною площею 47,9м.кв та стягнути судові витрати.

Свої вимоги обгрунтовує наступним.

14 червня 2008 року, вона зареєструвала шлюб з відповідачем ОСОБА_2 . У 2020 році шлюбні відносини між ними припинені.

У період шлюбу відповідач ОСОБА_2 за договором дарування №1117 від 20.04.2012 року отримав в дар від ОСОБА_3 квартиру, житловою площею 47,9 кв.м.

Проте, договір дарування будинку є удаваним правочином, оскільки укладений з метою приховання договору купівлі-продажу, щоб в подальшому уникнути сплати більш високої ставки державного мита.

17.05.2011р. відповідач ОСОБА_2 уклав договір про дольову участь у будівництві житлового будинку у АДРЕСА_2 з Приватним підприємцем ОСОБА_3 відповідно до якого ПП ОСОБА_3 зобов`язувалась надати ОСОБА_2 однокімнатну квартиру на 2 поверсі в під`їзді №2, квартиру АДРЕСА_3 , а ОСОБА_2 зобов`язувався оплатити вартість квартири, яка становила 28740 дол. США.

Грошові кошти по договору на дольову участь у будівництві передавались ПП ОСОБА_3 відповідно до розписок через її чоловіка ОСОБА_4 позивачкою особисто. Після сплати всіх пайових внесків по договору про дольову участь у будівництві житлового будинку у АДРЕСА_2 від 17.05.2011р., відповідач ОСОБА_2 отримав в дар від ОСОБА_3 як подарунок квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 47,9 м.кв.

Право власності на спірну квартиру було зареєстровано за відповідачем на підставі посвідченого приватним нотаріусом Сироїд Г.І. договору дарування від 20.04.2012р.

Про те що відповідач уклав удаваний договір дарування замість договору купівлі продажу квартири вона дізналась випадково коли вирішила розділити спільно нажите майно з відповідачем в зв`язку з фактичним припиненням між ними шлюбних відносин та поданням нею у вересні 2021р. заяви до Сокальського районного суду про розірвання шлюбу.

Позивач та представник позивача адвокат Чернявський Р.І. надали суду заяви в яких вказують, що позовні вимоги підтримує, просить їх задовольнити.

Відповідачі ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 в судове засідання повторно не прибули, будучи належним чином повідомленими про день та час розгляду справи, не повідомили суд про причину неявки, не надали відзив на позов, тому судом винесено ухвалу про проведення заочного розгляду справи та ухвалення заочного рішення.

Третя особа, приватний нотаріус Червоноградського нотаріального округу Сироїд Г.І. в судове засідання не прибула.

Представник позивача у поданій заяві не заперечив проти такого порядку вирішення справи.

Відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Дослідивши докази у справі суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до частини першої статті 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Судом встановлено, що 14 червня 2008р. між ОСОБА_5 та ОСОБА_2 укладено шлюб.

17.05.2011р. між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 було укладено договір про дольову участь у будівництві житлового будинку у АДРЕСА_2 , зокрема, одно кімнатної квартири АДРЕСА_4 на 2 поверсі в під`їздім АДРЕСА_5 , загальною площею 47,9м.кв.

З досліджених розписок встановлено, що ОСОБА_2 в присутності позивачки надав у позику ОСОБА_4 грошові кошти, зокрема, 17.05.2011р. на суму 8000дол.США та 8000 Євро, 23.01.20211р. на суму 16000 гривень, 30.11.2012р. на суму 14620 гривень, 29.06.2011р. на суму 3000 дол.США, 08.08.2012р. на суму 5000 гривень, 01.12.2011р. на суму 16500 грн.

12.04.2012р. між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 укладено договір дарування квартири, за умовами якого ОСОБА_3 подарувала, а ОСОБА_2 прийняв в дар квартиру АДРЕСА_1 , яку сторонами договору оцінено 132 205грн.

Право власності на вказану квартиру зареєстровано за ОСОБА_2 28.04.2012 року.

Відповідно до статей 16, 203, 215 ЦК України для визнання судом оспорюваного правочину недійсним необхідним є: пред`явлення позову однією із сторін правочину або іншою заінтересованою особою; наявність підстав для оспорення правочину; встановлення, чи порушується (не визнається або оспорюється) суб`єктивне цивільне право або інтерес особи, яка звернулася до суду. Таке розуміння визнання правочину недійсним, як способу захисту, є усталеним у судовій практиці.

Недійсність правочину, договору, акту органу юридичної особи чи документу як приватно-правова категорія, покликана не допускати або присікати порушення цивільних прав та інтересів або ж їх відновлювати. По своїй суті ініціювання спору про недійсність правочину, договору, акту органу юридичної особи чи документу не для захисту цивільних прав та інтересів є недопустимим.

У статті 204 ЦК України передбачено, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

З урахуванням принципів цивільного права, зокрема, добросовісності, справедливості та розумності, сумніви щодо дійсності, чинності та виконуваності договору (правочину) повинні тлумачитися судом на користь його дійсності, чинності та виконуваності. Вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі не спростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню.

Удаваним є правочин, який вчинено сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили. Якщо буде встановлено, що правочин був вчинений сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили, відносини сторін регулюються правилами щодо правочину, який сторони насправді вчинили (частини перша, друга статті 235 ЦК України).

Тлумачення статті 235 ЦК України свідчить, що сторони з учиненням удаваного правочину навмисно виражають не ту внутрішню волю, що насправді має місце. Відтак, сторони вчиняють два правочини: один удаваний, що покликаний «маскувати» волю осіб; другий - прихований, від якого вони очікують правових наслідків.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Верховного Суду України від 07 вересня 2016 року у справі № 6-1026цс16 зроблено висновок, що за удаваним правочином сторони умисно оформляють один правочин, але між ними насправді встановлюються інші правовідносини. На відміну від фіктивного правочину, за удаваним правочином права та обов`язки сторін виникають, але не ті, що випливають зі змісту правочину. Установивши під час розгляду справи, що правочин вчинено для приховання іншого правочину, суд на підставі статті 235 ЦК України має визнати, що сторони вчинили саме цей правочин, та вирішити спір із застосуванням норм, що регулюють цей правочин. Якщо правочин, який насправді вчинено, суперечить закону, суд ухвалює рішення про встановлення його нікчемним або про визнання його недійсним. Відповідно до вимог статті 60 ЦПК України позивач, заявляючи вимогу про визнання правочину удаваним, має довести: 1) факт укладення правочину, що, на його думку, є удаваним; 2) спрямованість волі сторін в удаваному правочині на встановлення інших цивільно-правових відносин, ніж тих, що передбачені насправді вчиненим правочином, тобто відсутність у сторін іншої мети, ніж намір приховати насправді вчинений правочин; 3) настання між сторонами інших прав та обов`язків, ніж тих, що передбачені удаваним правочином.

Подібні за змістом висновки містяться й у постановах Верховного Суду від 14 серпня 2019 року в справі № 369/11750/15-ц, від 29 січня 2020 року в справі № 711/2892/19-ц, від 13 лютого 2020 року в справі № 761/12145/17 та від 23 січня 2019 року в справі № 522/14890/16-ц.

Обґрунтовуючи удаваність оспорюваного договору дарування, позивачка посилається на те, що насправді сторони приховали укладення договору купівлі-продажу для того, що в подальшому уникнути більш високої ставки державного мита.

За договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму (стаття 655 ЦК України).

Відповідно до статті 717 ЦК України за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов`язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність. Договір, що встановлює обов`язок обдаровуваного вчинити на користь дарувальника будь-яку дію майнового або немайнового характеру, не є договором дарування.

За змістом статей 203, 717 ЦК України договір дарування вважається укладеним, якщо сторони мають повне уявлення не лише про предмет договору, а й досягли згоди щодо всіх його істотних умов. Договір, що встановлює обов`язок обдаровуваного вчинити на користь дарувальника будь-яку дію майнового або немайнового характеру, не вважається договором дарування, правовою метою якого є передача власником свого майна у власність іншої особи без отримання взаємної винагороди.

Тобто, суттєвою відмінністю між договором дарування та договором купівлі-продажу є їх безоплатність та оплатність відповідно.

Відповідно до частини першої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. (частини перша, п`ята, шоста статті 81 ЦПК України).

Змагальність сторін є одним із основних принципів цивільного судочинства, зміст якого полягає у тому, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, тоді як суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, зобов`язаний вирішити спір, керуючись принципом верховенства права.

Змагальність сторін є одним із основних принципів цивільного судочинства, зміст якого полягає у тому, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, тоді як суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, зобов`язаний вирішити спір, керуючись принципом верховенства права (статті 12, 81 ЦПК України).

За загальним правилом тягар доказування удаваності правочину покладається на позивача.

Заявляючи вимогу про визнання правочину удаваним, позивач має довести: а) факт укладання правочину, що на його думку є удаваним; б) спрямованість волі сторін в удаваному правочині на встановлення інших цивільно-правових відносин, ніж ті, які передбачені правочином, тобто відсутність у сторін іншої мети, ніж приховати інший правочин; в) настання між сторонами інших прав та обов`язків, ніж ті, що передбачені удаваним правочином.

Оскільки позивачем не доведено того, що воля сторін оспорюваного правочину була спрямована на встановлення інших цивільно-правових відносин, ніж ті, які передбачені правочином, наявність мети приховати інший правочин, настання між сторонами інших прав та обов`язків, ніж ті, що передбачені удаваним правочином, а також те, що спірне нерухоме майно було придбане за спільні кошти подружжя, зокрема як зазначає позивачка, нею особисто передавались кошти, то суд дійшов до висновку про відсутність підстав для визнання договору дарування удаваним.

Виходячи з вищевикладеного, а також враховуючи те, що ОСОБА_2 набув спірне нерухоме майно на підставі договору дарування, а також враховуючи те, що відповідно до пункту 2 частини першої статті 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування, то відсутні підстави для задоволення позовних вимог про визнання спірного майна спільною сумісною власністю подружжя та визнання за позивачем 1/2 на вказане спірне майно.

Таким чином, пред`являючи позов про визнання договору дарування удаваним з тих підстав, що насправді було укладено договір купівлі-продажу, позивачка мала довести, що сторони договору мали на меті досягнення наслідків та встановлення між ними прав і обов`язків, характерних саме для договору купівлі-продажу, зокрема, відсутність спрямованості волі сторін договору дарування на встановлення цивільно-правових відносин та настання прав і обов`язків, характерних для договору купівлі-продажу.

За таких обставин у суду не має передбачених статтею 235 ЦК України підстав для визнання оспорюваного правочину удаваним та задоволення позову в цій частині. Позовні вимоги про визнання майна спільною сумісною власністю подружжя та визнання за позивачкою права на частку в спільній сумісній власності задоволенню не підлягають як похідні від вирішення позовної вимоги про визнання договору дарування удаваним.

Керуючись ст.ст. 12, 81, 263-265, 280-282 ЦПК України, суд,

в и р і ш и в:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , третьої особи: приватного нотаріуса Червоноградського нотаріального округу Сироїд Галини Іванівни про визнання договору дарування квартири удаваним правочином та поділ майна подружжя відмовити.

Заява про перегляд даного заочного рішення може бути подана відповідачем в суд протягом двадцяти днів з дня отримання його копії.

Рішення може бути оскаржене позивачем в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги в 30-денний строк з дня проголошення рішення безпосередньо до Львівського апеляційного суду.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення, заочне рішення може бути оскаржене відповідачем в апеляційному порядку.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , місце проживання: с.Трудолюбівка Червоноградського району Львівської області.

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , місце проживання: АДРЕСА_6 .

Відповідач: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП: НОМЕР_2 , місце проживання: АДРЕСА_7 .

Відповідач: ОСОБА_4 , місце проживання: АДРЕСА_7 .

Третя особа: Приватний нотаріус Червоноградського нотаріального округу Сироїд Галина Іванівна, місце знаходження: м.Сокаль, вул.Тартаківська, 3 Червоноградського району Львівської області.

Головуючий: Л. Ю. Фарина