Справа № 212/4305/22
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 вересня 2022 року м. Кривий Ріг

Жовтневий районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді - Козлова Д. О.,

за участю секретаря - Кіясь А. Т.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду із даним позовом до відповідачки, посилаючись в обґрунтування заявлених вимог на те, що він з ОСОБА_2 перебував у шлюбі з 1985 року по 2021 рік, який рішенням Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 19 жовтня 2021 року було розірвано. Вказував, що сторони мешкають окремо один від одного з 2019 року, спільне господарство не ведуть та спільного бюджету не мають. За період шлюбу відповідно до договору купівлі-продажу від 22 січня 2010 року, посвідченого нотаріально, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 за спільні кошти придбали собі 1/2 частку домоволодіння загальною площею 123,9 кв. м. та житловою площею 54,5 кв. м. з господарчими спорудами, розташованого по АДРЕСА_1 , де сторони мешкали разом до 2019 року, де зараз в будинку мешкає один позивач. Відповідачка, натомість, після розірвання шлюбу не погоджується поділити спільно набуте майно подружжя добровільно, тому позивач звертається до суду з вказаним позовом, внаслідок чого просив суд визнати спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 1/2 частку домоволодіння (загальною площею 123,9 кв. м., житловою площею 54,5 кв. м.), з господарчими спорудами, а саме: літня кухня Б, погріб В, вбиральня Е,Д, лазня Ж,3, прибудова для газу О, гараж Г, огорожа № 1-3, водо колонка І, ІІ, вимощення III, розташоване по АДРЕСА_1 , визнавши у порядку поділу спільного майна подружжя за ОСОБА_1 право власності на 1/4 частку вказаного домоволодіння по АДРЕСА_1 .

Ані позивач, ані представник позивача, адвокат Новак А. М., до судового засідання не з`явились, надавши заяву з проханням провести розгляд справи без їх участі, наполягаючи при цьому на задоволенні позову.

Відповідачка, ОСОБА_2 , до судового засідання не з`явилась також, надавши заяву з проханням провести розгляд справи за її відсутності, не заперечуючи при цьому проти задоволення позовних вимог ОСОБА_1 .

Суд, дослідивши матеріали справи, вважає заявлені позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Судом було встановлено, що сторони по справі, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , перебували у шлюбі, який було зареєстровано 22 лютого 1985 року Жовтневим відділом державної реєстрації актів цивільного стану Криворізького міського управління юстиції у Дніпропетровській області, актовий запис № 200, який було розірвано рішенням Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу від 19 жовтня 2021 року, яке набуло чинності 19 листопада 2021 року.

Згідно із інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно від 11 липня 2022 року вбачається, що 1/2 частка домоволодіння, розташованого по АДРЕСА_1 , належить ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу від 22 січня 2010 року, посвідченого приватним нотаріусом, реєстр № 79, та договору про внесення доповнень від 28 липня 2010 року, реєстр нотаріусу № 1124.

У свою чергу відповідно до посвідченого нотаріально договору купівлі-продажу від 22 січня 2010 року, реєстр № 79, та договору про внесення доповнень від 28 липня 2010 року, реєстр нотаріусу № 1124, які були зареєстровані у БТІ 12 серпня 2010 року, вбачається, що ОСОБА_2 у власність перейшла 1/2 частка домоволодіння, розташованого по АДРЕСА_1 , що складається житлового будинку літ. А-1, літньої кухні Б, погребу В, вбиральнь Е, Д, лазні 3, душу Л, прибудови для газу О, огорож № 1, 3, 4, водоколонок І, ІІ, замощення III (загальна площа 88 кв. м., житлова площа 52 кв. м.).

Згідно із ст. 368 Цивільного кодексу України (далі за текстом - ЦК) спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 60 Сімейного кодексу України (далі за текстом - СК) майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

За ч. 1 ст. 61 СК об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

Таким чином за загальним правилом, що випливає з наведених правових норм, вбачається, що будь-яке майно набуте за час шлюбу належить до об`єктів права спільної сумісної власності подружжя, якщо одним із них не доведене набуття ним особистої приватної власності на майно в період перебування в шлюбі.

Це означає, що ні дружина, ні чоловік не зобов`язані доводити наявність права спільної сумісної власності на майно, набуте у шлюбі, оскільки воно вважається таким, що належить подружжю.

Суд у цьому сенсі зазначає, якщо майно придбано під час шлюбу, то реєстрація прав на нього лише на ім`я одного із подружжя не спростовує презумпцію належності його до спільної сумісної власності подружжя.

Аналогічна правова позиція була викладена Верховним Судом у постанові від 22 січня 2020 року по справі № 711/2302/18.

Заінтересована особа може натомість довести, що майно придбане нею у шлюбі, але за її особисті кошти. У цьому разі презумпція права спільної сумісної власності на це майно буде спростована.

Якщо ж заява, одного з подружжя, про те, що річ була куплена на її особисті кошти не буде належним чином підтверджена, презумпція права спільної сумісної власності подружжя залишиться непохитною.

Аналогічна правова позиція була викладена Верховним Судом у постанові від 22 січня 2020 року по справі № 711/2302/18.

Таким чином, тягар доказування у справах цієї категорії покладено на того із подружжя, хто заперечує проти визнання майна об`єктом спільної сумісної власності подружжя.

Отже, за встановлених судом обставин спірне нерухоме майно з підстав, передбачених ст. 60, 61 СК та ст. 368 ЦК, є об`єктом права спільної сумісної власності позивача та відповідачки, як подружжя, яке було набуте спільно за час їх перебування у шлюбі.

За ч. 1 ст. 65 СК дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою.

Відповідно до ч. 1 ст. 68 СК розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу.

За ч. 1 ст. 69 СК дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Згідно із ч. 1 ст. 70 СК у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

На підставі ч. 2 ст. 370 ЦК в разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду.

Відповідно до ч. 3 ст. 372 ЦК в разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється.

Таким чином, керуючись наведеними правовими нормами, враховуючи презумпцію права спільної сумісної власності спірного майна, визнання позову ОСОБА_2 , суд за встановленими обставинами справи дійшов висновку, що заявлені позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають задоволенню шляхом визнання за ним права власності на половину 1/2 частки будинку АДРЕСА_1 , як спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

Керуючись ст. 12, 13, 81, 141, 223, 259, 263-265 ЦПК, -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя - задовольнити.

Визнати спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 1/2 частку будинку, розташованого по АДРЕСА_1 .

Визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/4 частку будинку, розташованого по АДРЕСА_1 , яка складається зжитлового будинку літ. А-1, літньої кухні Б, погребу В, вбиральнь Е, Д, лазні 3, душу Л, прибудови для газу О, огорож № 1, 3, 4, водоколонок І, ІІ, замощення III (загальна площа 88 кв. м., житлова площа 52 кв. м.).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Дніпровського апеляційного суду. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення суду складено та підписано 26 вересня 2022 року.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_2 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 .

Суддя Д. О. Козлов