КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 вересня 2022 року

м. Київ

справа №752/1294/19

провадження № 22-ц/824/9597/2022

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Кравець В.А. (суддя-доповідач)

суддів - Желепи О.В., Мазурик О.Ф.

за участю секретаря судового засідання - Шевчук А.В.

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1

відповідач - акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк»

третя особа - товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінілон»

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника відповідача акціонерного товариства Комерційний Банк «Приватбанк» - Кахраманова Рустама Нураятовича

на рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 15 червня 2022 року у складі судді Хоменко В.С.

у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк», третя особа: Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінілон» про стягнення коштів,-

В С Т А Н О В И В:

У січні 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до АТ КБ «ПриватБанк» про стягнення коштів, в якому просила: розірвати договір банківського вкладу від 14 червня 2013 року № SAMDN4438, від 29 січня 2014 року №SAMDNWFD600; стягнути з АТ КБ «Приватбанк» на свою користь 1 479 019,80 грн, а також вирішити питання судових витрат.

Позовні вимоги обґрунтовувала тим, що 14 червня 2013 року між нею та ПАТ КБ «ПриватБанк» (у відділенні м. Севастополя АР Крим) укладено договір депозиту №SAMDN4438, вклад «Стандарт», за умовами якого нею було внесено на депозит 180 000 грн, термін внесення внеску: 92 дні по 14 вересня 2013 року включно, під 16% річних. Для зарахування відсотків за вкладом було відкрито картковий рахунок, період нарахування відсотків за вкладом - 1 місяць.

Також між нею та ПАТ КБ «ПриватБанк» (у відділенні м. Севастополя АР Крим) 29 січня 2014 року укладено договір банківського вкладу депозиту №SAMDNWFD600, вклад «Стандарт», за умовами якого нею було внесено на депозит 17 667 доларів США, термін внесення внеску: 366 дні по 29 липня 2014 року включно, під 9% річних. Для зарахування відсотків за вкладом було відкрито картковий рахунок, період нарахування відсотків за вкладом - 1 місяць.

30 січня 2014 року на виконання умов договору № SAMDNWFD600 від 29 січня 2014 року нею було розміщено у банку ще 3 612 доларів США.

Вказувала, що неодноразово зверталася до відділення АТ КБ «ПриватБанк» за місцем постійного проживання та реєстрації із заявами про повернення депозиту та відсотків, проте її заяви залишені без задоволення.

Зазначала, що у порушення умов, визначених депозитними договорами, банк не виконав своїх зобов`язань, грошові кошти не повернув і не сплатив відсотки за користування вкладом, вимоги вкладника про повернення коштів та розірвання договорів банківського вкладу були залишені без задоволення, у зв`язку з чим остання була вимушена звернутися до суду з даним позовом.

Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 15 червня 2022 року позов задоволено.

Розірвано договір банківського вкладу від 14 червня 2013 року №SAMDN4438, укладений між ОСОБА_1 та Публічним акціонерним товариством комерційний банк «ПриватБанк».

Розірвано договір банківського вкладу від 29 січня 2014 року №SAMDNWFD600, укладений між ОСОБА_1 та Публічним акціонерним товариством комерційний банк «ПриватБанк».

Стягнуто з Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 1 479 019,80 грн.

Стягнуто з Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 9 605 грн.

Не погоджуючись з указаним рішенням, 29 липня 2022 року представник відповідача Кахраманов Р.Н. звернувся безпосередньо до Київського апеляційного суду з апеляційною скаргою, в якій просить оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що банком була надана до суду довідка від 20 січня 2020 року №14712762 про те, що депозитний договір Стандарт 3 місяці SAMDN4438 (НОМЕР_1), сума вкладу 180 000 грн, який в подальшому був переоформлений 18 вересня 2013 року на Стандарт 3 місяці SAMDN1301 (НОМЕР_2), наразі є закритим, а сума вкладу 180 000 грн конвертовані у валюту (долари США) та зараховані на депозитний рахунок згідно договору Стандарт 6 місяців SAMDNWFD600 (НОМЕР_3), сума вкладу - 21 431,16 доларів США.

Повідомляє, що належним відповідачем за договором банківського вкладу №SAMDNWFD600 має бути ТОВ «Фінансова компанія «Фінілон», так як між останнім та АТ КБ «Приватбанк» було укладено договір переведення боргу б/н від 17 листопада 2014 року та ТОВ «ФК «Фінілон» є новим боржником.

Вважає, що з огляду на те, що будь-яких письмових заперечень від ОСОБА_1 відносно переведення банком на ТОВ «ФК «Фінілон» боргу за договорами, які є предметом у даній справі, на адресу банку не надходило, то вважається, що переведення було здійснено зі згоди вкладника. Вказує на те, що відсутність згоди кредитора на переведення боргу не зумовлює нікчемності вказаного договору.

Вважає доводи позивача про те, що банк зобов`язаний сплатити відсотки за вкладом №SAMDNWFD600 за період з 14 червня 2013 року по 14 грудня 2018 року неправомірними, оскільки з дня розірвання договору банківського вкладу відсутні будь-які підстави для нарахування відсотків на вклад. При цьому зауважує, що ОСОБА_1 звернулась до банку 10 липня 2014 року із заявою про припинення договору №SAMDNWFD600, що була отримана банком 16 липня 2014 року.

Посилається на те, що суд першої інстанції прийняв до уваги недостовірні докази, адже позивачем не було надано ні оригіналів договорів, ні оригіналів квитанцій, а ні будь-яких інших належних та допустимих доказів на підтвердження наявності факту заборгованості банку перед позивачем.

01 вересня 2022 року на адресу Київського апеляційного суду представником позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_3 надіслано відзив на апеляційну скаргу, в якій останній просить залишити без змін рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 15 червня 2022 року та відмовити у задоволенні апеляційної скарги.

Представник відповідача у судовому засіданні вимоги апеляційної скарги підтримав та просив задовольнити з підстав, наведених у скарзі.

Позивач у судове засідання не з`явилася, свого представника не направила, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином, про причини неявки суд не сповістила, клопотання про відкладення розгляду справи до апеляційного суду не надходили.

Відповідно до частини другої статті 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи, а тому колегією суддів вирішено розглядати справу за відсутності позивача.

Заслухавши доповідь судді-доповідача Кравець В.А., обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого рішення, колегія суддів доходить висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що банком на вимогу позивача належні грошові кошти відповідно до умов укладених договорів не повернуті, навіть у період перебування справи у суді, у зв`язку з чим уважав обґрунтованими та доведеними твердження позивача про порушення її прав як споживача банківських послуг, котрі підлягають захисту.

Висновок суду відповідає обставинам справи та ґрунтується на вимогах закону.

Частиною першою статті 367 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом установлено, що 04 червня 2013 року між ОСОБА_1 та ПАТ КБ «ПриватБанк» (у відділенні м. Севастополя АР Крим) укладено договір депозиту №SAMDN4438, вклад «Стандарт», за умовами якого позивачем було внесено на депозит 180 000 грн з терміном внесення внеску: 92 дні по 14 вересня 2013 року включно, під 16% річних. Для зарахування відсотків за вкладом було відкрито картковий рахунок, період нарахування відсотків за вкладом - 1 місяць.

Також між ОСОБА_1 та ПАТ КБ «ПриватБанк» (у відділенні м. Севастополя АР Крим) 29 січня 2014 року укладений договір банківського вкладу депозиту №SAMDNWFD600, вклад «Стандарт», за умовами якого позивачем було внесено на депозит 17 667 доларів США з терміном внесення внеску: 366 дні по 29 липня 2014 року включно, під 9% річних. Для зарахування відсотків за вкладом було відкрито картковий рахунок, період нарахування відсотків за вкладом - 1 місяць.

30 січня 2014 року на виконання умов договору № SAMDNWFD600 від 29 січня 2014 року позивачем було розміщено у банку ще 3 612,00 доларів США (а.с. 69-72).

Договорами банківського вкладу визначено, що строк вкладу автоматично подовжується ще на один строк, якщо вкладник не заявив про намір забрати кошти.

Зі змісту договорів вбачається, що договори банківського вкладу не містять визначеного розміру процентної ставки за користування грошовим вкладом у разі неналежного виконання зобов`язань за договором та (або) після закінчення терміну його дії.

За умовами договору № SAMDN4438 від 14 червня 2013 року, так само як і за умовами договору № SAMDNWFD600 від 29 січня 2014 року, сторони мають право на дострокове розірвання договору, про що мають повідомити за два банківські дні.

Відповідно до частини першої статті 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов`язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.

Банківський вклад (депозит) - це кошти в готівковій або безготівковій формі, у валюті України або в іноземній валюті, які розміщені клієнтами на їх іменних рахунках у банку на договірних засадах на визначений строк зберігання або без зазначення такого строку, які підлягають виплаті вкладнику відповідно до законів України та умов договору (стаття 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність»).

Договір банківського вкладу є реальним, оплатним договором і вважається укладеним з моменту прийняття банком від вкладника або третьої особи на користь вкладника грошової суми (вкладу).

Положення статті 1059 ЦК України врегульовують питання форми банківського вкладу та наслідки недодержання письмової форми договору. Так, за змістом цієї статті договір банківського вкладу укладається у письмовій формі. Письмова форма договору банківського вкладу вважається додержаною, якщо внесення грошової суми підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або сертифіката чи іншого документа, що відповідає вимогам, встановленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаям ділового обороту. У разі недодержання письмової форми договору банківського вкладу цей договір є нікчемним.

Пунктом 5 постанови Національного банку України від 06 травня 2014 року № 260 «Про відкликання та анулювання банківських ліцензій та генеральних ліцензій на здійснення валютних операцій окремих банків і закриття банками відокремлених підрозділів, що розташовані на території Автономної Республіки Крим і міста Севастополя» зобов`язано припинити діяльність відокремлених підрозділів банків, розташованих на території Автономної Республіки Крим і міста Севастополя та протягом місяця з дня набрання чинності цією постановою забезпечити закриття таких відокремлених підрозділів, що унеможливлює діяльність відокремленого підрозділу банку на території АРК та міста Севастополя - філії «Кримське РУ ПАТ КБ «ПриватБанк».

Згідно з пунктом 1.4 Положення про порядок здійснення банками України вкладних (депозитних) операцій з юридичними і фізичними особами, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 03 грудня 2003 року № 516, залучення банком вкладів (депозитів) юридичних і фізичних осіб підтверджується: договором банківського рахунку; договором банківського вкладу (депозиту) з видачею ощадної книжки; договором банківського вкладу (депозиту) з видачею ощадного (депозитного) сертифіката; договором банківського вкладу (депозиту) з видачею іншого документа, що підтверджує внесення грошової суми або банківських металів і відповідає вимогам, установленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту.

Відповідно до Інструкції про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній та іноземних валютах, затвердженої постановою Правління Національного банку України від 12 листопада 2003 року № 492 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 17 грудня 2003 року за № 1172/8493 (далі - Інструкція № 492), банки відкривають своїм клієнтам за договором банківського вкладу вкладні (депозитні) рахунки (пункт 1.8 Інструкції); договір банківського рахунку укладається в письмовій формі; один примірник договору зберігається в банку, а другий - банк зобов`язаний надати клієнту під підпис (пункт 1.9 Інструкції); письмова форма договору банківського вкладу вважається дотриманою, якщо внесення грошової суми на вкладний (депозитний) рахунок вкладника підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або іншого документа, що відповідає вимогам, установленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) і звичаями ділового обороту; у договорі банківського вкладу, зокрема, зазначаються: вид банківського вкладу, сума, що вноситься або перераховується на вкладний (депозитний) рахунок, строк зберігання коштів (за строковим вкладом), розмір і порядок сплати процентів або доходу в іншій формі, умови перегляду їх розміру, відповідальність сторін, умови дострокового розірвання договору тощо (пункт 1.10 Інструкції).

Пункт 10.1 Інструкції № 492 передбачає порядок відкриття вкладних (депозитних) рахунків фізичним особам. Зокрема, після пред`явлення фізичною особою необхідних документів уповноважений працівник банку ідентифікує цю фізичну особу, після чого між банком і фізичною особою укладається в письмовій формі договір банківського вкладу; після укладення договору банківського вкладу фізична особа вносить або перераховує з іншого власного рахунка кошти на вкладний (депозитний) рахунок, після чого на підтвердження укладення договору банківського вкладу і внесення грошових коштів на вказаний рахунок банк видає фізичній особі ощадну книжку або інший документ, що її замінює і який видається згідно з внутрішніми положеннями банку.

Згідно з пунктом 8 глави 2 «Приймання банком готівки» розділу ІІІ «Касові операції банків з клієнтами» Інструкції про касові операції в банках України, затвердженої постановою Правління Національного банку України від 14 серпня 2003 року № 337, яка була чинною на момент виникнення спірних правовідносин, після завершення приймання готівки клієнту видається квитанція (другий примірник прибуткового касового документа) або інший документ, що є підтвердженням внесення готівки у відповідній платіжній системі. Квитанція або інший документ, що є підтвердженням внесення готівки у відповідній платіжній системі, має містити: найменування банку, який здійснив касову операцію, дату здійснення касової операції (у разі здійснення касової операції в післяопераційний час - час виконання операції), а також підпис працівника банку, який прийняв готівку, відбиток печатки (штампа) або електронний підпис працівника банку, засвідчений електронним підписом САБ.

Пунктом 1.4 глави 1 Положення про порядок здійснення банками України вкладних (депозитних) операцій з юридичними і фізичними особами, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 03 грудня 2003 року № 516 (далі - Положення № 516), передбачено, що залучення банком вкладів (депозитів) юридичних і фізичних осіб підтверджується: договором банківського рахунку; договором банківського вкладу (депозиту) з видачею ощадної книжки; договором банківського вкладу (депозиту) з видачею ощадного (депозитного) сертифіката; договором банківського вкладу (депозиту) з видачею іншого документа, що підтверджує внесення грошової суми або банківських металів і відповідає вимогам, установленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту.

Пунктом 2.9 глави 2 розділу IV Інструкції про ведення касових операцій банками в Україні, затвердженої постановою Правління Національного банку України від 01 червня 2011 року № 174 (далі - Інструкція № 174), передбачено, що банк (філія, відділення) зобов`язаний видати клієнту після завершення приймання готівки квитанцію (другий примірник прибуткового касового ордера) або інший документ, що є підтвердженням внесення готівки у відповідній платіжній системі. Квитанція або інший документ, що є підтвердженням внесення готівки у відповідній платіжній системі, має містити найменування банку (філії, відділення), який здійснив касову операцію, дату здійснення касової операції (у разі здійснення касової операції в післяопераційний час - час виконання операції або напис чи штамп «вечірні» чи «післяопераційний час»), а також підпис працівника банку (філії, відділення), який прийняв готівку, відбиток печатки (штампа) або електронний підпис працівника банку (філії, відділення), засвідчений електронним підписом САБ.

Таким чином, письмова форма договору банківського вкладу вважається додержаною, якщо внесення грошової суми підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або сертифіката чи іншого документа, що відповідає вимогам, встановленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту. При цьому квитанція (другий примірник прибуткового касового документа) або інший документ є підтвердженням внесення готівки у відповідній платіжній системі.

Договір банківського вкладу передбачає, що готівкові гроші вкладника передаються ним у власність банку, а безготівкові гроші - в повне розпорядження банку. Відповідні дії вкладника є необхідною умовою виникнення зобов`язання за договором банківського вкладу, згідно з яким у вкладника виникає право вимагати від банку видачі суми вкладу і виплати відсотків на неї, а у банку - відповідний обов`язок. Із договору банківського вкладу, укладення якого обумовлено переданням коштів вкладника у власність банку, можуть виникнути лише зобов`язальні правовідносини за участю вкладника (кредитора) і банку (боржника).

Вирішуючи питання щодо стягнення грошових коштів за договором банківського вкладу, судам необхідно встановити факт укладення відповідного договору, з`ясувати повноваження сторін на його укладення, факт внесення грошової суми на вкладний (депозитний) рахунок вкладника, а також дотримання вимог, передбачених законами та іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності, щодо укладення договору банківського вкладу та внесення грошових коштів.

Як роз`яснив Верховний Суд у пункті 40 своєї постанови від 10 квітня 2019 року у справі № 463/5896/14-ц, суди мають у порядку, передбаченому процесуальним законом, перевіряти доводи сторін і досліджувати докази стосовно додержання письмової форми договорів банківського вкладу, враховуючи, що недотримання уповноваженими працівниками банку вимог законодавства у сфері банківської діяльності та внутрішніх вимог банку щодо залучення останнім вкладу (депозиту) (зокрема, й через видання документів на підтвердження внесення коштів, які не відповідають певним вимогам законодавства й умовам договору банківського вкладу) не може свідчити про недотримання сторонами письмової форми цього договору.»

Споживач не повинен нести втрати та зазнавати якісь незручності через вади та недоліки в оформленні документів, допущені працівниками банку, оскільки саме банк визначає відповідальних працівників, яким надається право підписувати договори банківського вкладу, оформляти касові документи, а також визначає систему контролю за виконанням касових операцій в силу пункту 174 Інструкції про ведення касових операцій банками в Україні, затвердженої постановою Правління Національного банку України 01 червня 2011 року № 174.

Тобто, Верховний Суд наголосив, що на підтвердження укладення договорів банківського вкладу та внесення грошових коштів на депозитні рахунки суди зобов`язані приймати навіть ті квитанції, які не відповідають певним вимогам законодавства і умовам договору банківського вкладу через недотримання уповноваженими працівниками банку вимог законодавства.

Судом першої інстанції досліджено оригінали договорів банківських вкладів та квитанцій, які є документом первинної бухгалтерської звітності у відповідності зі до ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» та відображають розмір заборгованості відповідача перед позивачем на момент вимог позивача.

За таких обставин колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що між сторонами були укладені договори банківського вкладу та позивач вніс кошти на депозитний рахунок у ПАТ КБ «ПриватБанк». Доводи представника ПАТ КБ «ПриватБанк» про відсутність оригіналів документів не ґрунтуються на встановлених місцевим судом обставинах.

Відомості про те, що вказані вище договори достроково розірвані у порядку, визначеному умовами укладених між сторонами справи договорів, матеріали справи не містять. Окрім того, під час розгляду справи судом першої інстанції представником позивача неодноразово було зазначено, що позивач зверталась до відповідача з заявами про дострокове розірвання укладених договорів як усно через гарячу лінію банку, так і письмово, подавши відповідні заяви до канцелярії банку, однак останні були відповідачем проігноровані. Відповідач доказів на підтвердження зворотного не наддав, вказав на те, що позивач не зверталась до нього.

За умовами укладених між сторонами договорів вбачається, що якщо вкладник не заявляє банку про бажання забрати свої кошти, вклад автоматично продовжується ще на один строк, строк може неодноразово продовжуватись без явки вкладника до банку.

Судом також установлено, що згідно довідки від 20 січня 2020 року № 14712762, наданої банком, депозитний договір Стандарт 3 місяці SAMDN4438 (НОМЕР_1), сума вкладу 180 000 грн, який у подальшому був переоформлений 18 вересня 2013 року на Стандарт 3 місяці SAMDN1301 (НОМЕР_2), наразі є закритим, а сума вкладу 180 000 грн конвертовані у валюту (долари США) та зараховані на депозитний рахунок згідно договору Стандарт 6 місяців SAMDNWFD600 (НОМЕР_3), сума вкладу - 21 431,16 доларів США (а.с. 93).

Разом з тим, як вірно встановлено судом першої інстанції, підстави для проведення таких операцій банком в розпорядження суду не надано, позивачем останні не підтверджені та чітко вказано про укладення позивачем лише двох депозитних договорів №SAMDN4438 від 14 червня 2013 року та № SAMDNWFD600 від 29 січня 2014 року.

При цьому, відповідачем вказується про закриття договору, проте, умовами укладених договорів такий термін не визначений. Умовами укладених договорів чітко визначено, що дія останніх припиняється з виплатою вкладнику всієї суми вкладу разом із відсотками у відповідності з умовами договорів. До того ж, як дострокове розірвання договору, так і його припинення відповідно до умов депозитних договорів має місце за умови повідомлення однієї із сторін, про що обгрунтовано зазначено судом першої інстанції.

Посилання апелянта на наявність у матеріалах справи заяви позивача від 10 липня 2014 року, яка, за твердженням відповідача, послугувала підставою для припинення дії договору №SAMDNWFD600 від 29 січня 2014 року, є неспроможними з огляду не відсутність такого доказу у матеріалах справи, про що також було зазначено судом першої інстанції. До апеляційної скарги представником відповідача вказаної довідки також не долучено.

Частиною 2 статті 625 Цивільного кодексу України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Установивши факт укладення сторонами договору банківського вкладу з внесенням позивачем грошових коштів на депозитний рахунок та відсутність доказів виконання відповідачем зобов`язання щодо їх повернення, взявши за основу розрахунок позивача, який не спростований відповідачем, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог і стягнення суми вкладу з ПАТ КБ «ПриватБанк» у розмірі 1 479 019,80 грн.

При цьому, місцевим судом обґрунтовано не взято до уваги посилання відповідача на відсутність підстав для застосування ст. 625 ЦК України, оскільки позивач не зверталась до банку з вимогами про повернення вкладів до 2018 року, як безпідставні.

За загальними правилами доказування, визначеними статтями 12, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може грунтуватися на припущеннях.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обгрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. (стаття 76 ЦПК України).

За встановлених судом апеляційної інстанції обставин укладення договору банківського вкладу, внесення позивачем грошових коштів за вказаним договором, а також відсутності наданих відповідачем доказів на підтвердження повернення позивачеві грошових коштів, доводи касаційної скарги про те, що позивач не надала належних доказів на підтвердження знаходження грошових коштів на депозитному рахунку, є неспроможними.

Стороною договору банківського вкладу з позивачем було саме ПАТ КБ «ПриватБанк», а не його філія, а тому припинення діяльності філії ПАТ КБ «Приватбанк» на окупованій території АРК, не є підставою для відмови у поверненні відповідачем грошових коштів за договором банківського вкладу.

Доводи апелянта про те, що банк з 17 листопада 2014 року не несе зобов`язань за договорами банківського вкладу від 14 червня 2013 року № SAMDN4438 та від 29 січня 2014 року № SAMDNWFD600, у зв`язку з переведенням боргу на іншу юридичну особу ТОВ «Фінансова компанія «Фінілон», що підтверджується договором про переведення боргу №б/н від 17 листопада 2014 року, не заслуговують на увагу суду з огляду на наступне.

Матеріалами справи встановлено, що 17 листопада 2014 року між Публічним акціонерним товариством комерційний банк «Приватбанк» (сторона 1) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінілон» (сторона 2) укладено договір про переведення боргу.

Згідно п. 1 договору, на підставі згоди кредиторів, отриманої стороною 1 шляхом приєднання до умов і правил надання банківських послуг, які розміщені на сайті сторони 1, що є невід`ємною частиною до цього договору, сторона 1 переводить, а сторона 2 приймає на себе виконання зобов`язань по виплаті грошових коштів, які виникли на основі депозитних договорів і договорів банківського обслуговування згідно переліку (додаток 1).

Разом з тим, матеріали справи не містять підтверджень, що ОСОБА_1 ознайомилася, погодилася та приєдналася саме до цих Умов та правил надання банківських послуг в Приватбанку, що на момент укладення позивачем договору банківського вкладу остання надала згоду на заміну боржника у договорі, а також, що Умови та правила, розміщені на сайті банку, взагалі містили умови щодо переведення боргу, у тому числі, на фінансову компанію «Фінілон».

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 03 липня 2019 року у справі №342/180/17 дійшла висновку, що без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність в анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

Таким чином, за відсутності згоди ОСОБА_1 на переведення боргу за договорами банківського вкладу від 14 червня 2013 року № SAMDN4438 та від 29 січня 2014 року № SAMDNWFD600на ТОВ «ФК Фінілон», доводи АТ КБ «Приватбанк» щодо відсутності у останнього зобов`язань з виплати боргу за вказаними банківськими вкладами є безпідставними та не спростовують обов`язку банку виконати умови укладених з ОСОБА_1 договорів депозитного вкладу.

Отже, повно та всебічно дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, які оцінено на предмет належності, допустимості, достовірності, достатності та взаємного зв`язку, установивши наявність між сторонами договірних правовідносин та невиконання банком зобов`язань за вказаними договорами банківського вкладу, місцевий суд дійшов правильного висновку про наявність підстав для стягнення з банку коштів за цим договором.

Порушень норм процесуального права, що призвели до неправильного вирішення справи, колегія суддів не встановила.

Доводи апеляційної скарги про порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права зводяться до переоцінки досліджених судами доказів, висновків суду не спростовують, та не дають підстав для скасування оскаржуваного судового рішення.

Таким чином, рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Суд першої інстанції всебічно і об`єктивно дослідив всі обставини справи, зібраним доказам дав вірну правову оцінку й постановив рішення, що відповідає вимогам закону.

Згідно ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Отже, дослідивши матеріали справи, надавши об`єктивну оцінку зібраним доказам по справі та нормам законодавства, що регулюють спірні правовідносини, колегія суддів доходить висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції - залишенню без змін як таке, що є законним та обґрунтованим.

Керуючись статтями 367, 369, 374, 375, 381-384 ЦПК України, Київський апеляційний суд у складі колегії суддів, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника відповідача акціонерного товариства Комерційний Банк «Приватбанк» - Кахраманова Рустама Нураятовича - залишити без задоволення.

Рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 15 червня 2022 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її проголошення та може бути оскаржена до Верховного Суду шляхом подання касаційної скарги безпосередньо

до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено «27» вересня 2022 року.

Головуючий В.А. Кравець

Судді О.В. Желепа

О.Ф. Мазурик