ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 624/396/20 Номер провадження 22-ц/814/2764/22Головуючий у 1-й інстанції Єрьомін О.В. Доповідач ап. інст. Лобов О. А.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 вересня 2022 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючий суддя Лобов О.А.

судді: Дорош А.І., Триголов В.М.

за участю секретаря судового засідання Коротун І.В.

розглянув у режимі відеоконфереції цивільну справу за апеляційною скаргою адвоката Майлована Євгена Ігоровича, представника ОСОБА_1 , на рішення Сахновщинського районного суду Харківської області від 01 червня 2021 року (час ухвалення судового рішення не зазначений, дата виготовлення повного текста судового рішення 10 червня 2021 року) у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання правочину недійсним, скасування державної реєстрації права власності, визнання права власності.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, апеляційний суд

в с т а н о в и в :

У травні 2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду із зазначеним позовом, просила ухвалити рішення, яким:

- визнати недійсним договір дарування житлового будинку загальною площею 85,2 кв.м, житловою площею 41,8 кв.м, за адресою: АДРЕСА_1 , який посвідчений 31.10.2019 року за № 325 приватним нотаріусом Кегичівського районного нотаріального округу Харківської області Удовіченко О.В.;

-скасувати державну реєстрацію прав ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , на житловий будинок загальною площею 85,2 кв. м, житловою площею 41,8 кв. м, за адресою: АДРЕСА_1 , (реєстраційний № об`єкта нерухомості 231);

-визнати за позивачем право власності на 1/2 частину житлового будинку загальною площею 85,2 кв. м, житловою площею 41,8 кв.м, за адресою: АДРЕСА_1 , (реєстраційний № об`єкта нерухомості 231);

-стягнути з відповідачів всі судові витрати.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що ОСОБА_1 перебувала у зареєстрованому шлюбі із ОСОБА_3 з 24.02.1990 року по 19.02.2019 року.

Після реєстрації шлюбу ОСОБА_2 передала позивачу та відповідачу ОСОБА_3 у безоплатне та безстрокове користування земельну ділянку площею, 0,15 га, кадастровий № :01:018:0014, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , для здійснення її забудови.

У період з 1992 по 1994 рік подружжя ОСОБА_1 і ОСОБА_3 здійснили будівництво нового будинку на вказаній земельній ділянці і проживали в ньому, право власності житловий будинок не реєструвалося.

У 2019-2020 роках позивач розпочала оформлення всіх необхідних документів на земельну ділянку для подальшої реєстрації права власності на житловий будинок, зокрема замовлено та оплачено технічний паспорт на житловий будинок та технічну документацію на земельну ділянку.

У вересні 2019 року ОСОБА_2 як власник земельної ділянки подала Декларацію про готовність до експлуатації об`єкта ХК № 38, житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , що стало підставою для реєстрації за нею права власності на спірний житловий будинок.

У подальшому 31.10.2019 року між ОСОБА_2 і ОСОБА_3 укладено договір дарування житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , та договір дарування земельної ділянки площею, 0,15 га, кадастровий № :01:018:0014, розташовану за тією ж адресою.

Оскільки будівництво спірного житливого будинку здійснювалося ОСОБА_1 і ОСОБА_3 під час перебування у шлюбі за спільні кошти, ОСОБА_2 не набула права власності на житловий будинок, а тому не могла здійснити його відчуження на користь ОСОБА_3 .

Житловий будинок є спільною сумісною власністю ОСОБА_1 і ОСОБА_3 , а тому позивач має право на поділ спільного майна та визнання за нею права власності на 1/2 його частину.

Рішенням Сахновщинського районного суду Харківської області від 01 червня 2021 року ОСОБА_1 відмовлено за недоведеністю в задоволенні позовних вимог.

Адвокат Майлован Є.І., представник ОСОБА_1 , в апеляційній скарзі, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати, ухвалити нове рішення про задоволення позову.

В обгрунтування вимог апеляційної скарги зазначається, що суд, не зрозумівши суть позовних вимог, зробив помилкові висновки по суті спору, оскільки первинною є вимога про визнання недійсним договору дарування з тих підстав, що дарувальник ОСОБА_2 не набула права власності на спірний будинок, адже поданими у справу доказами, зокрема показаннями свідків, які не відображені у рішенні суду, доведено, що спірний будинок був збудований ОСОБА_1 і ОСОБА_3 під час перебування у шлюбі за власні кошти.

Суд не звернув уваги, що законодавством, яке було чинним на час завершення будівництва (1994 рік), не передбачалося обов`язкової державної реєстрації права власності.

З огляду на наведені обставини договір дарування є недійсним на підставі ч.1 ст.203 ЦК України.

У відзивах ОСОБА_3 і ОСОБА_2 просять рішення суду першої інстанції залишити без змін, посилаючись на необгрунтованість доводів апеляційної скарги.

Наполягають на недоведеності обставин, на які посилається позивач, зокрема у частині виникнення спільної сумісної власності подружжя на спірний будинок, тому висновки суду по суті спору є правильними.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 16.07.2021 року справу передано в провадження колегії суддів Харківського апеляційного суду.

Ухвалою Харківського апеляційного суду від 23.07.2021 року відкрито провадження у справі.

Ухвалою Харківського апеляційного суду від 30.07.2021 року закінчено підготовку до апеляційного розгляду справи та призначено справу до розгляду в апеляційній інстанції у судовому засіданні в приміщенні Харківського апеляційного суду.

Відповідно до Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» №64/2022 від 24.02.2022 у зв`язку із військовою агресією Російської Федерації проти України в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб. Указом Президента України №133/2022 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» продовженого строк дії воєнного стану з 05 години 30 хвилин 26 березня 2022 року строком на 30 діб.

Розпорядженням голови Верховного Суду № 14/0/9-22 від 25.03.2022 «Про зміну територіальної підсудності судових справ в умовах воєнного стану (окремі суди Сумської, Харківської області), відповідно до ч. 7 ст. 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», з урахуванням неможливості судами здійснювати правосуддя під час воєнного стану, змінено територіальну підсудність справ Харківського апеляційного суду на Полтавський апеляційний суд.

Указом Президента України від 18.04.2022 року № 259/2022 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 25 квітня 2022 року строком на 30 діб.

Указом Президента України від 17.05.2022 року № 341/2022 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 25 травня 2022 року строком на 90 діб.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями Полтавського апеляційного суду від 29 липня 2022 року справу передано до провадження колегії суддів під головуванням судді Лобова О.А., суддів учасників колегії Дорош А.І., Триголов В.М.

Перевіривши матеріали справи у межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.374, ст.375ЦПК України апеляційний суд за результатами розгляду має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , є донькою ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

З лютого 1990 року по 19 лютого 2019 року ОСОБА_1 і ОСОБА_3 перебували у зареєстрованому шлюбі.

Згідно свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 13.08.1992 року, посвідченого державним нотаріусом Кегивчіської державної нотаріальної контори Удовіченко С.А., зареєстрованого у реєстрі за № 977, ОСОБА_2 є власником житлового будинку по АДРЕСА_1 , на земельній ділянці розміром 1500 кв. м, житловою площею 24,2 кв.м., загальною площею 44, 4 кв.м. з надвірними будівлями.

Із світлокопій квитанцій за 1991 рік вбачається, що будівельні матеріали були сплачені ОСОБА_3 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 .

Дозволом від 03 червня 1999 року ОСОБА_3 дозволено влаштувати трьохфазний електричний ввод до індивідуального житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до рішення позачергової ІV сесії VІІ скликання №57 від 18.01.2016 року Кегичівської селищної ради Харківської області "Про перейменування географічних об`єктів та назв вулиць, провулків, що знаходяться на території Кегичівської селищної ради" вулиця «Артема» перейменована на «Квіткову».

Із Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 30.09.2019 року та фотокопій матеріалів реєстраційної справи № 231 вбачається, що ОСОБА_2 є власником житлового будинку загальною площею 85,2 кв. м, житловою площею 41,8 кв.м, АДРЕСА_1 .

Із Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 31.10.2019 року вбачається, що ОСОБА_2 є власником житлового будинку загальною площею 85,2 кв. м, житловою площею 41,8 кв.м., АДРЕСА_1 . Номер запису про право власності 33451423 від 25.09.2019 року.

Крім того, ОСОБА_2 є власником земельної ділянки, площею 0,15 га, кадастровий № :01:018:0014, для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка). Номер запису про право власності 32940422 від 20.08.2019 року.

Вартість об`єкта нерухомості, розташованого по АДРЕСА_1 становить 276 249 грн 00 коп.

Із технічного паспорту на житловий будинок по АДРЕСА_1 , загальною площею 85,2 кв. м, житловою площею 41,8 кв. м, замовником технічної інвентаризації є ОСОБА_2 .

Квитанцією № 32 від 12.12.2018 року, квитанцією № 0.0..1 від 13.02.2019 року підтверджується сплата ОСОБА_2 документації для оформлення права власності на житловий будинок, а саме технічного паспорту, методичної консультації по прийняттю житлового будинку в експлуатацію за адресою: АДРЕСА_1 .

Із домової книги домоволодіння АДРЕСА_1 , вбачається, що у вказаному будинку зареєстровано ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_8 .

Відповідно до договору дарування житлового будинку від 31.10.2019 року, зареєстрованого в реєстрі за № 325, посвідченого приватним нотаріусом Кегичівського районного нотаріального округу Харківської області, ОСОБА_2 подарувала ОСОБА_3 житловий будинок з надвірними будівлями по АДРЕСА_1 .

Із Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 07.05.2020 року вбачається, що ОСОБА_3 є власником житлового будинку загальною площею 85,2 кв. м, житловою площею 41,8 кв. м, по АДРЕСА_1 , на підставі договору дарування серія та номер 325, виданий 31.10.2019 року. Номер запису про право власності /довірчої власності 33942503 від 31.10.2019 року.

Крім того, ОСОБА_3 є власником земельної ділянки, площею 0,15 га, кадастровий № :01:018:0014, для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка) на підставі договору дарування серія та номер 326, виданий 31.10.2019 року. Номер запису про право власності /довірчої власності 33943225 від 31.10.2019 року.

Із довідки виконавчого комітету Кегичівської селищної ради Харківської області від 04.06.2020 року вбачається, що ОСОБА_2 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 .

З реєстраційної справи № 231 вбачається, що ОСОБА_2 для реєстрації права власності на об`єкт нерухомості житловий будинок АДРЕСА_1 було подано до Сектору державної реєстрації Кегичівської РДА Харківської області: 1) заяву про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, 2) декларацію про готовність до експлуатації об`єкта, що за класом наслідків (відповідності) належить до об`єктів з незначними наслідками (СС1), з якої вбачається, що дата початку будівництва індивідуального житлового будинку з господарськими будівлями, розташованого по АДРЕСА_1 , є 01.04.1993 року; датою закінчення будівництва є 29.05.1994 рік; строк введення об`єкта в експлуатацію вересень 2019 року; 3) дублікат Технічного паспорту на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами, розташований по АДРЕСА_1 на ім`я ОСОБА_2 ..

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з необгрунтованості та безпідставності позовних вимог ОСОБА_1 , оскільки спірний будинок не є об`єктом права власності подружжя, набутим ОСОБА_1 і ОСОБА_3 за час перебування у зареєстрованому шлюбі.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги, апеляційний суд виходить з такого.

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

На переконання апеляційного суду рішення суду першої інстанції ухвалене з дотриманням наведених вимог закону.

Ключовим питанням, яке має бути вирішене у цій справі, є питання про те, чи є спірний будинок спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_1 і ОСОБА_3 .

Оскільки позивач стверджує, що спірний будинок був збудований подружжям у період з 1992 року по 1994 рік, то відповідно до приписів ст.5 ЦК України до спірних правовідносин підлягають до застосування норми КпШС УРСР 1969 року, ЦК УРСР 1963 року, а також ЗК УРСР 1990 року.

Нормами сімейного законодавства, яке було чинним у період з 1980 року по 1996 рік (ст.22,ст.24, ст.25 КпШС УРСР 1969 року), передбачалося, що майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном.

Подружжя користується рівними правами на майно і в тому разі, якщо один з них був зайнятий веденням домашнього господарства, доглядом за дітьми або з інших поважних причин не мав самостійного заробітку.

Майно, яке належало кожному з подружжя до одруження, а також одержане ним під час шлюбу в дар або в порядку успадкування, є власністю кожного з них.

ЦК УРСР 1963 року не містив спеціальних норм, які регулювали відносини із безоплатного і безстрокового користування земельною ділянкою, проте відповідно до ст.257, ст.324 цього Кодекса договір безоплатного користування майном повинен бути укладений у письмовій формі.

Статтею 7 ЗК УРСР 1990 року передбачалося, що користування землею може бути постійним або тимчасовим. Постійним визнається землекористування без заздалегідь установленого строку.

Продовження строку користування земельними ділянками, наданими із земель, що перебувають у колективній і приватній власності, провадиться власником цієї землі шляхом укладання нового договору.

Згідно ст.22 ЗК УРСР 1990 року право власності на землю або право користування наданою земельною ділянкою виникає після встановлення землевпорядними організаціями меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) і одержання документа, що посвідчує це право. Приступати до використання земельної ділянки, в тому числі на умовах оренди, до встановлення меж цієї ділянки в натурі (на місцевості) і одержання документа, що посвідчує право власності або право користування землею, забороняється.

Право тимчасового користування землею, в тому числі на умовах оренди, оформляється договором (стаття 24 Кодекса).

Відповідно до ст. 30 ЗК УРСР 1990 року при переході права власності на будівлю і споруду разом з цими об`єктами переходить у розмірах, передбачених статтею 67 цього Кодексу, і право власності або право користування земельною ділянкою без зміни її цільового призначення і, якщо інше не передбачено у договорі відчуження - будівлі та споруди. У разі зміни цільового призначення надання земельної ділянки у власність або користування здійснюється в порядку відведення.

За змістом пункту 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 року № 29 Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності (у редакції, яка була чинною на час виникнення спірних правовідносин), розглядаючи позови, пов`язані з спільною власністю громадян, суди повинні виходити з того, що відповідно до чинного законодавства спільною сумісною власністю є не лише майно, нажите подружжям за час шлюбу (статті 16 Закону Про власність, статті 22 КпШС України), а й майно, придбане внаслідок спільної праці членів сім`ї, або майно, придбане внаслідок спільної праці громадян, що об`єдналися для спільної діяльності, коли укладеною між ними письмовою угодою визначено, що воно є спільною сумісною власністю (пункту 1 статті 17, статті 18, пункту 2 статті 17 Закону України Про власність"), тощо.

У пункті 4 Постанови Пленуму ВСУ №7 від 04 жовтня 1991 року (із змінами і доповненнями) «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок» роз`яснено, що оскільки згідно зі ст.17 ЗК і ст.14 ЗУ «Про власність» земельна ділянка для будівництва жилого будинку і господарських будівель надається громадянину у приватну власність, участь інших осіб у будівництві не створює для них права приватної власності на жилий будинок, крім випадків, коли це передбачено законом. Згідно зі статтями 16 і 17 ЗУ «Про власність» таке право, зокрема, виникає, коли будівництво велось подружжям в період шлюбу жилий будинок у зв`язку з цим є їх спільною сумісною власністю, або велось за рахунок спільної праці членів сім`ї жилий будинок стає їх спільною сумісною власністю, якщо інше не було встановлено письмовою угодою між ними. Інші особи, які приймали участь у будівництві жилого будинку на підставі угоди про створення спільної власності, яка відповідає законодавству, вправі вимагати не визнання права власності на будинок, а відшкодування своїх витрат на будівництво, якщо допомогу забудовнику вони надавали не безоплатно.

Учасниками справи визнається і підтверджується належним доказом (т.1 а.с.15) те, що ОСОБА_2 набула право власності на будинок АДРЕСА_1 на підставі свідоцтва про право на спадщину від 13 серпня 1992 року. Одночасно, відповідно до 30 ЗК УРСР 1990 року вона набула право користування земельною ділянкою, на якій був розташований будинок.

Таким чином, за змістом наведених норм закону, які були чинними на час виникнення спірних правовідносин, подружжя ОСОБА_9 могло отримати у користування земельну ділянку по АДРЕСА_3 виключно на підставі письмового договору, проте такий договір не укладався, як і не укладалося будь-якої угоди щодо створення об`єкта нерухомості на земельній ділянці, що належала ОСОБА_2 .

За змістом ст.12, ст.14 ЗУ «Про власність» і ст. 17 ЗК УРСР 1990 року громадянам для будівництва жилого будинку і господарських будівель земельна ділянка передається у власність, отже громадяни можуть мати у власності жилий будинок, якщо він збудований на земельній ділянці, відведеній спеціально для цього у встановленому порядку, або ж придбаний на інших законних підставах.

Таким чином, будівництво будинку на земельній ділянці, яка забудовнику не відводилась, не дає підстав для визнання за ним права власності на вже збудований будинок.

З огляду на наведене і встановлені фактичні обставини, які визнаються сторонами, доводи позову про те, що подружжя ОСОБА_9 у період з 1992 року по 1994 рік у встановленому законом порядку набуло право власності на новостворений будинок не є обґрунтованими.

Показання свідків, допитаних судом, наявні у справі світлокопії квитанцій та інших фінансових документів можуть свідчити лише про наявність у ОСОБА_1 і ОСОБА_3 права вимагати за певних умов відшкодування своїх витрат на будівництво.

Відповідно до ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Враховуючи те, що вимоги про недійсність договору дарування і скасування державної реєстрації прав ОСОБА_2 ґрунтуються виключно на твердженні про набуття подружжям ОСОБА_9 спірного будинку у спільну сумісну власність, то, на переконання апеляційного суду, суд першої інстанції виконав вимоги ст.89 ЦПК України, дав правильну оцінку наданим у справу доказам і зробив правильний по суті висновок про недоведеність обставин, з якими закон пов`язує можливість визнання спірного будинку спільною сумісною власністю сторін спору.

В апеляційній скарзі відсутні посилання на нові істотні обставини та відповідні докази, з якими процесуальне законодавство пов`язує можливість скасування чи зміни судового рішення.

Керуючись ст.367, п.1 ч.1 ст.374, ст.375, ст.382, ст.384 ЦПК України, апеляційний суд

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу адвоката Майлована Євгена Ігоровича, представника ОСОБА_1 , залишити без задоволення.

Рішення Сахновщинського районного суду Харківської області від 01 червня 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови виготовлено 21 вересня 2022 року.

Головуючий суддя О.А.Лобов

Судді: А.І.Дорош

В.М.Триголов