КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 вересня 2022 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді - доповідача Слюсар Т.А.,

суддів: Білич І.М., Коцюрби О.П.,

за участю секретаря судового засідання Хоменко О.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 на ухвалу Києво-Святошинського районного суду Київської області від 01 липня 2022 року у складі судді Волчка А.Я.,

у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Київській області (Фонд) про стягнення моральної шкоди внаслідок ушкодження здоров`я,-

В С Т А Н О В И В :

У вересні 2021 року ОСОБА_2 звернувся у суд із позовом до Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Київській області (Фонд) про стягнення моральної шкоди внаслідок ушкодження здоров`я.

За змістом позов обґрунтовано тим, що перебуваючи в службовому кабінеті під час виконання обов`язків по охороні громадського порядку, охороні об`єктів усіх форм власності в складі оперативної групи УДСО при УМВС України у Вінницькій області на підлозі було виявлено ртуть.

Після чого різко погіршився стан здоров`я та за результатами лікування поставлено діагноз хронічна ртутна інтоксикація (виражений антено-вегетативний синдром з невротичними реакціями на фоні носіння ртуті). Що було кваліфіковано як нещасний випадок перебування на робочому місці, що заражене парами металевої ртуті.

У зв`язку з тим, що шкода була завдана на робочому місці, позивач вважає, що є підстави на відшкодування моральної шкоди Управлінням виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Київській області (Фонд) та просить його позов задовольнити.

Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 01 липня 2022 року провадження у справі за позовом ОСОБА_2 закрито з підстав того, що позов поданий ОСОБА_2 підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства.

В апеляційній скарзі позивач посилаючись на порушення норм процесуального права,просить ухвалу Києво-Святошинського районного суду Київської області від 01 липня 2022 року скасувати та направити справу для подальшого розгляду до того ж суду.

В обґрунтування апеляційної скарги вказує, що правовідносини, що виникли в даній справі, з огляду на наведені обставини не належить до юрисдикції адміністративних судів, а вказаний спір має вирішуватися в порядку цивільного судочинства.

Вказано, що на час пред`явлення позову до суду і на час відкриття провадження у справі не існувало будь-яких рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності відповідача, що виключає закриття провадження у справі на підставі п.1. ч.1 ст. 255 ЦПК України.

Колегія суддів, вислухавши представника відповідача, який просив відмовити в задоволенні апеляційної скарги, вивчивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, приходить до наступного.

З урахуванням вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. При ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог.

Ухвала суду першої інстанції зазначеним нормам процесуального права не відповідає.

Закриваючи провадження у справі, районний суд виходив з того, що заявлений ОСОБА_2 позов до Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Київській області (Фонд) про стягнення моральної шкоди внаслідок ушкодження здоров`я, підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства, оскільки спір, який виник між сторонами у справі, є публічно-правовим щодо відшкодування моральної шкоди пов`язаної із публічною службою.

Також районний суд послався на висновки викладені в постанові Великої Палати Верховного Суду від 09 лютого 2021 року у справі № 520/17342/18.

З такими висновками районного суду колегія суддів не погоджується, з огляду на наступне.

Згідно з ст. ст. 3, 15 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому Цивільним процесуальним кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також з інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства.

У статті 124 Конституції України закріплено, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

За статтею 125 Конституції України судоустрій в Україні будується за принципами територіальності та спеціалізації і визначається законом.

За вимогами частини першої статті 18 Закону України від 02червня 2016 року N 1402-VIII "Про судоустрій і статус суддів" суди спеціалізуються на розгляді цивільних, кримінальних, господарських, адміністративних справ, а також справ про адміністративні правопорушення.

Система судів загальної юрисдикції є розгалуженою. Судовий захист є основною формою захисту прав, інтересів та свобод фізичних та юридичних осіб, державних та суспільних інтересів.

Судова юрисдикція - це інститут права, який покликаний розмежувати компетенцію як різних ланок судової системи, так і різних видів судочинства - цивільного, кримінального, господарського та адміністративного. Це компетенція спеціально уповноважених органів судової влади здійснювати правосуддя у формі встановленого законом виду судочинства щодо визначеного кола правовідносин.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, в якому розглядається визначена категорія справ.

Юрисдикційність спору залежить від характеру спірних правовідносин, правового статусу суб`єкта звернення та предмета позовних вимог, а право вибору способу судового захисту належить виключно позивачеві.

Частиною першою статті 19 ЦПК України визначено, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Тобто в порядку цивільного судочинства розглядаються справи, що виникають із приватноправових відносин.

Відповідно до п. 1 ч. 1статті 19 Кодексу адміністративного судочинства України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема: у спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

При цьому стаття 2 КАС України завданням адміністративного судочинства визначає справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Стаття 4 КАС України визначає, що адміністративна справа - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір; публічно-правовий спір - спір, у якому: хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов`язує надавати такі послуги виключно суб`єкта владних повноважень, і спір виник у зв`язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг; або хоча б одна сторона є суб`єктом виборчого процесу або процесу референдуму і спір виник у зв`язку із порушенням її прав у такому процесі з боку суб`єкта владних повноважень або іншої особи.

Характерною ознакою публічно-правових спорів є сфера їх виникнення - публічно-правові відносини, тобто передбачені нормами публічного права суспільні відносини, що виражаються у взаємних правах та обов`язках їх учасників у різних сферах діяльності суспільства, зокрема пов`язаних з реалізацією публічної влади.

Публічно-правовим вважається також спір, який виник з позовних вимог, що ґрунтуються на нормах публічного права, де держава в особі відповідних органів виступає щодо громадянина не як рівноправна сторона у правовідносинах, а як носій суверенної влади, який може вказувати або забороняти особі певну поведінку, надавати дозвіл на передбачену законом діяльність тощо.

Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій.

Однак спір у цій справі не можна вважати публічно-правовим, оскільки він не пов`язаний із захистом прав громадянина від порушень з боку суб`єкта владних повноважень.

Районний суд закриваючи провадження послався на висновки, викладені у постанові від 09 лютого 2021 року Великої Палати Верховного Суду у справі № 520/17342/18.

Між тим, суд неправильно витлумачив зміст судового рішення, остільки вирішуючи питання юрисдикції суду, Велика Палата Верхового Суду даній постанові зазначила, що у випадку заявлення вимог про відшкодування моральної шкоди в одному провадженні з позовними вимогами про стягнення грошових коштів за аксесорним публічно-правовим зобов`язанням, то такі позовні вимоги підлягають розгляду за правилами адміністративного судочинства.

Разом з тим, позивач у даній справі не оспорював правомірність дій відповідача та не просив визнати їх протиправними, а вимога про відшкодування моральної шкоди не заявлена в одному провадженні з вимогою вирішити публічно-правовий спір, тому таку вимогу треба розглядати за правилами цивільного судочинства.

Аналогічний висновок щодо юрисдикції суду у подібних правовідносинах Велика Палата Верховного Суду сформулювала у постанові від 23 січня 2019 року у справі № 210/2104/16-ц.

Отже, поданий по справі позов - про відшкодування моральної шкоди, згідно положень п.9 ч.1 ст.16 ЦК України підлягає розгляду у судовому порядку, не є публічно-правовим та не належить до юрисдикції адміністративних судів, оскільки за вищевказаних обставин заявлений спір має приватноправовий характер і підлягає судовому розгляду в межах цивільної юрисдикції.

Таким чином, оскаржувана ухвала суду постановлена з порушенням норм процесуального права, неправильним застосуванням норм матеріального права, а тому підлягає скасуванню.

Пунктом 6 частини 1 ст. 374 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції

За таких обставин, судова колегія приходить до висновку про наявність підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування ухвали Києво-Святошинського районного суду Київської області від 01 липня 2022 року й направлення справи до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 379, 382 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 задовольнити.

Ухвалу Києво-Святошинського районного суду Київської області від 01 липня 2022 року скасувати, а справу направити для продовження розгляду до того ж суду.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 28 вересня 2022 року.

Суддя-доповідач:

Судді: