КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
справа №752/3439/22 головуючий у суді І інстанції: Чередніченко Н.П.
провадження №22-ц/824/7969/2022 головуючий у суді ІІ інстанції: Сушко Л.П.
ПОСТАНОВА

Іменем України

20 вересня 2022 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах: головуючого судді Сушко Л.П., суддів Суханової Є.М., Сліпченка О.І., розглянувши у приміщенні Київського апеляційного суду у порядку письмового провадження матеріали цивільної справи за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 23 травня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністартції), Державної казначейської служби України, Товариства з обмеженою відповідальністю «Паркінг Україна» про відшкодування матеріальної та моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2022 року ОСОБА_1 звернулась до суду із позовом до Виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністартції), Державної казначейської служби України, Товариства з обмеженою відповідальністю «Паркінг Україна», в якому просила суд стягнути із відповідачів Виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністартції), Державної казначейської служби України шляхом списання з безспірному порядку з єдиного казначейського рахунку Державного бюджету України на користь позивача на відшкодування матеріальної шкоди: незаконно сплачений штраф в сумі 255,00 грн, сплачену банківську комісію в сумі 45,50 грн, сплачений судовий збір за подачу позову в сумі 908,00 грн, сплачені витрати на правову допомогу за подачу позову в сумі 5000,00 грн; на відшкодування моральної шкоди суму в розмірі 100000,00 грн, а також стягнути із відповідача ТОВ «Паркінг Україна» на користь позивача на відшкодування матеріальної шкоди суму в розмірі 2794,00 грн, та на відшкодування моральної шкоди суму в розмірі 100000,00 грн.

В обґрунтування позову зазначено, що 06.01.2021 року головним інспектором з паркування відділу інспекції з паркування Святошинського району управління (інспекції) з паркування Департаменту транспортної інфраструктури виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) Максаковим С.М. було винесено постанову, якою позивача було притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 122 КУпАП, а також було здійснено евакуацію належного позивачу автомобіля «Мазда» д.н.з. НОМЕР_1 . На виконання зазначеної постанови позивачем було сплачено до державного бюджету штраф в сумі 255,00 грн та банківську комісію в сумі 25,50 грн. Крім того, з метою отримання автомобіля позивачем було сплачено за його евакуацію кошти в сумі 1270,00 грн., та банківську комісію в сумі 127,00 грн. Не погодившись із зазначеною постановою, позивач звернулась до суду із позовом, та рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 02.08.2021 року у справі № 761/5143/21, зазначену постанову було скасовано, а справу про адміністративне правопорушення відносно позивача було закрито. Позивач вказує, що в зв`язку із розглядом зазначеної справи в суді нею були понесені витрати по сплаті судового збору в сумі 908,00 грн., витрати по сплаті банківської комісії в сумі 20,00 грн., та витрати на правову допомогу в сумі 5000,00 грн. Посилаючись на Закон України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури та суду», позивач вказує, що кошти, сплачені у вигляді штрафу, а також судові витрати у справі мають бути повернуті з огляду на положення зазначеного закону. Крім того, незаконними діями службової особи Виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністартції), позивачу було завдано моральну шкоду, оскільки, після незаконної евакуації автомобіля вона відчула сильний стрес, а також в зв`язку із незаконним притягненням позивача до адміністративної відповідальності вона відчувала себе пригніченою, була вимушена звертатись до адвоката за допомогою, незаплановано витрачати кошти. Завдані моральні страждання позивачем було оцінено в сумі 100000,00 грн, які вона просила стягнути із відповідачів Виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністартції), Державної казначейської служби України шляхом списання з безспірному порядку з єдиного казначейського рахунку Державного бюджету України. Крім того, позивач вказує, що вона вимушена була сплатити кошти на користь відповідача ТОВ «Паркінг Україна» в якості оплати за послуги евакуації. Зазначене товариство діяло за вказівкою посадової особи Виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністартції), яка була незаконною. Будь-яких послуг в товаристві позивач не замовляла, та не потребувала. Загроза неповернення автомобіля позивача у разі несплати за послуги з евакуювання автомобяля створювало для позивача небезпеку. Безпідставне отримання відповідачем коштів є наслідком порушення товариством вимог ряду законів, а відтак правові наслідки у виді відшкодування зазначеним товариством матеріальної шкоди в подвійному розмірі та моральної шкоди є очевидними. Посилаючись на викладене, позивач просила суд стягнути із відповідача на її користь на відшкодування матеріальної шкоди суму в розмірі 2794,00 грн, та на відшкодування моральної шкоди суму в розмірі 100000,00 грн.

Рішенням Голосіївського районного суду міста Києва від 23 травня 2022 року відмовлено у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністартції), Державної казначейської служби України, Товариства з обмеженою відповідальністю «Паркінг Україна» про відшкодування матеріальної та моральної шкоди.

Не погодившись із вказаним судовим рішенням ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, і неправильне застосування судом норм матеріального права, просила рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Вказує, що в матеріалах справи наявні докази щодо евакуації її автомобіля, а саме її звернення про повернення авто та платіжні документи про сплату за евакуації та збережння авто на спецмайданчику. Звертає увагу суду на те, що автомобліль було евакуйовано за її відсутності та їй не могли вручити під час евакуації документи з цього приводу. Зазначає, що рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 02.08.2021 року у справі № 761/5143/21 визнано неправомірною та скасовано постанову про накладення адміністративного стягнення, а тому з відповідачів на її користь підлягають стягнення матеріальна та моральна шкода.

Відповідачі відзиву на апеляційну скаргу, у встановлений апеляційним судом строк, не надали.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Вирішуючи даний спір, і відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції обґрунтовував свої висновки тим, що в ході розгляду справи не знайшли свого об`єктивного підтвердження обґрунтування позовних вимог в частині наявності в діях відповідачів Виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністартції), Державної казначейської служби України, Товариства з обмеженою відповідальністю «Паркінг Україна» протиправних діянь, внаслідок яких позивачу було завдано матеріальну та моральну шкоду, позивачем не доведено наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправними діями відповідачів, а відтак відсутні законні підстави для стягнення на користь позивача шляхом списання з безспірному порядку з єдиного казначейського рахунку Державного бюджету України на користь позивача на відшкодування моральної шкоди суму в розмірі 100000,00 грн, а також стягнення із відповідача ТОВ «Паркінг Україна» на користь позивача на відшкодування матеріальної шкоди суму в розмірі 2794,00 грн, та на відшкодування моральної шкоди суму в розмірі 100000,00 грн, в зв`язку з чим в задоволенні позовних вимог в цій частині слід також відмовити.

Такі висновки суду відповідають обставинам справи та вимогам закону.

Відповідно до частин 1-5 статі 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Встановлено, що 06.01.2021 року головним інспектором з паркування відділу інспекції з паркування Святошинського району управління (інспекції) з паркування Департаменту транспортної інфраструктури виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) Максаковим С.М. було винесено постанову серії АС № , якою ОСОБА_1 було притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 122 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 510,00 грн.

Позивач вказує, що в цей же день за вказівкою головного інспектора з паркування відділу інспекції з паркування Святошинського району управління (інспекції) з паркування Департаменту транспортної інфраструктури виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) Максакова С.М. було здійснено евакуацію належного позивачу автомобіля «Мазда» д.н.з. НОМЕР_1 , однак, доказів наведеним твердженням матеріали справи не містять.

В матеріалах справи наявна копія звернення позивача від 07.01.2021 року із проханням повернути належний їй транспортний засіб «Мазда» д.н.з. НОМЕР_1 , а також позивачем 07.01.2021 року було сплачено суму в розмірі 1994,30 грн., з яких: 255,00 грн. - розмір штрафу за постановою серії АС № від 06.01.2021 р., 25,50 грн. - розмір комісії, 1270,00 грн. - кошти за евакуацію автомобілят , 127,00 грн. - розмір комісії, 288,00 грн. - кошти за збереження автомобіля на спец.майданчику, 28,80 грн. - розмір комісії, що підтверджується відповідними квитанціями.

Не погодившись із зазначеною постановою, позивач звернулась до суду із позовом до головного інспектора з паркування відділу інспекції з паркування Святошинського району управління (інспекції) з паркування Департаменту транспортної інфраструктури виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) Максакова С.М., в якому просила визнати протиправною та скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення про справі про порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксоване у режимі фотозйомки (відеозапису) серії АС № від 06.01.2021 року, а провадження у справі закрити.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 02.08.2021 року у справі № 761/5143/21, адміністартвиний позов ОСОБА_1 до головного інспектора з паркування відділу інспекції з паркування Святошинського району управління (інспекції) з паркування Департаменту транспортної інфраструктури виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) Максакова С.М. про скасування постанови, було задоволено. Визнано неправомірною та скасовано постанову про накладення адміністративного стягнення про справі про порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксоване у режимі фотозйомки (відеозапису) серії АС № від 06.01.2021 року. Закрито провадження в справі про адміністративне правопорушення про притягнення до адміністартвиної відповідальності ОСОБА_1 за ч. 3 ст. 122 КУпАП.

Щодо позовних вимог про стягнення матеріальної шкоди з Виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністартції) шляхом списання з безспірному порядку з єдиного казначейського рахунку Державного бюджету України незаконно сплаченого штрафу в сумі 255,00 грн., сплаченої банківської комісії в сумі 45,50 грн, сплаченого судового збору за подачу позову в сумі 908,00 грн. та витрати на правову допомогу за подачу позову в сумі 5000,00 грн., суд апеляційної інстаенції зазначає наступне.

Відповідно до ст. 296 КУпАПскасування постанови із закриттям справи про адміністративне правопорушення тягне за собою повернення стягнених грошових сум, оплатно вилучених і конфіскованих предметів, а також скасування інших обмежень, зв`язаних з цією постановою.

Відповідно до п. 3 "Порядку повернення коштів помилково або надміру зарахованих до державного та місцевих бюджетів", затвердженого Наказом Міністерства фінансів України N 787 від 03.09.2013 року, повернення помилково або надміру зарахованих до бюджету платежів у національній валюті здійснюється Казначейством або головними управліннями Державної казначейської служби України в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі з відповідних бюджетних рахунків для зарахування надходжень, відкритих в Казначействі відповідно до законодавства, шляхом оформлення розрахункових документів. Повернення платежів у національній валюті здійснюється на рахунки одержувачів коштів, відкриті в банках або Казначействі, вказані у заяві платника. Повернення платежів фізичним особам, які не мають рахунків у банках, може здійснюватись шляхом повернення у готівковій формі коштів за чеком головного управління Казначейства з відповідних рахунків, відкритих у банках на ім`я головного управління Казначейства, або поштовим переказом через підприємства поштового зв`язку, вказані у заяві платника (його довіреної особи).

Пунктом 5 Порядку №787 передбачено, що повернення помилково або надміру зарахованих до бюджету податків, зборів, пені, платежів та інших доходів бюджетів здійснюється за поданням органів, що контролюють справляння надходжень бюджету, а при поверненні судового збору (крім помилково зарахованого) - за ухвалою суду, яка набрала законної сили. Подання за формою згідно з додатком 1 до цього Порядку №787 подається платником до органу Казначейства разом з його заявою про повернення коштів з бюджету та оригіналом або копією документа на переказ, або паперовою копією електронного розрахункового документа, які підтверджують перерахування коштів до бюджету.

Так, позивачем заявлено позовні вимоги про стягнення матеріальної шкоди, що виразилась в сплаті штрафу 255,00 грн. та комісій 45,00 грн. на підставі постанови у справі про адміністративне правопорушення від 06.01.2021 року, яка була скасована на підставі судового рішення.

Встановлено, що позивачем добровільно сплачено кошти, постанова про накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу по справі про адміністративне правопорушення на примусовому виконанні у ВДВС за місцем проживання позивача не перебувала.

З урахуванням викладеного вище зазагнчені позовні вимоги не підлягають до задоволення, оскільки позивач не надала суду доказів про звернення із заявою про повернення сплачених коштів та вмотивованої відмови про повернення сплачених сум. Крім того, апеляційний суд зауважує, що позивач не позбавлена права звернутись із заявою про повернення їй сплачених сум штрафів.

Щодо позовних вимог до Товариства з обмеженою відповідальністю «Паркінг Україна» про стягнення матеріальної шкоди в подвійному розмірі 2794,00 грн. та моральної шкоди у розмірі 100000,00 грн., суд апеляційної інстаенції зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Підстави відповідальності за завдану моральну шкоду визначені статтею 1167 ЦК України, за змістом якої моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Відповідно до ч. 2 ст. 1167 ЦК України моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт; в інших випадках, встановлених законом.

Відповідно до ст. 1173 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

Відповідно до ст. 1174 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.

Таким чином, ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює як зазначені органи, так і їх посадових чи службових осіб, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу, АвтономнуРеспубліку Крим або орган місцевого самоврядування.

При цьому, з урахуванням положень пункту 10 частини другої статті 16, статей 21, 1173 та 1174 ЦК України шкода, завдана зазначеними органами чи (та) особами відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування лише у випадках визнання зазначених рішень незаконними та їх подальшого скасування або визнання дій або бездіяльності таких органів чи (та) осіб незаконними.

Реалізація особою її права на оскарження рішення, дії чи бездіяльності слідчого або прокурора під час досудового розслідування у порядку, встановленому кримінальним процесуальним законом у разі задоволення таких скарг, за висновком Верховного Суду, становить достатньо справедливу сатисфакцію з відшкодування шкоди, яку зазнав позивач. Цей висновок узгоджується з рішеннями Європейського суду з прав людини від 25 липня 2001 року у справі «Перна проти Італії» та від 09 лютого 2007 року «Білуха проти України», де встановлено, що визнання судом порушення саме по собі становить достатньо справедливу сатисфакцію за шкоду, завдану особі.

Відповідно до ч. ч. 1, 2, 7 ст. 1176 ЦК України шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду. Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом. Порядок відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, встановлюється законом.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» відповідно до положень цього Закону підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові, зокрема, внаслідок, незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян.

Виходячи із буквального тлумачення норми закону можна дійти висновку, що усі перелічені випадки, як то: незаконне засудження; незаконне повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення; незаконне взяття і тримання під вартою; незаконне проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки; незаконне накладення арешту на майно; незаконне відсторонення від роботи (посади); інші процесуальні дій, що обмежують права громадян - є самостійними підставами відшкодування моральної шкоди, тобто такими що не охоплюються їх початком, до прикладу - незаконне взяття під варту і їхнім закінченням- винесенням виправдувального вироку за реабілітуючих обставин.

Отже, за кожну із незаконних процесуальних дій органів досудового слідства та прокуратури, суду особа може вимагати відшкодування моральної шкоди.

При цьому, необхідно враховувати, що, наприклад, проведення в особи виїмки, обшуку, не обов`язково пов`язується з тим, що ця особа перебуває під слідством і судом. За КПК України у редакції 1960 року, існував перелік слідчих дій, які могли здійснюватися до порушення кримінальної справи, а саме: огляд, обшук, виїмка, освідування, затримання і допит підозрюваних, допит потерпілих, свідків. Отже, не можна пов`язувати перелік обставин (незаконних дій органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду), за яких громадянинові підлягає відшкодуванню моральна шкода, із обставинами перебування такого громадянина під слідством і судом.

Відповідно до ч. 2 ст. 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» у випадках, зазначених у частині першій цієї статті, завдана шкода відшкодовується в повному обсязі незалежно від вини посадових осіб органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду.

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає, зокрема, у випадках, закриття кримінального провадження за відсутністю події кримінального правопорушення, відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення або не встановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпанням можливостей їх отримати.

Відповідно до п. 5 ст. 3 цього ж Закону у наведених у ст. 1 цього Закону випадках громадянинові підлягає відшкодуванню моральна шкода.

Відповідно до ст. 4 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» відшкодування моральної шкоди, провадиться за рахунок коштів державного бюджету. Відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру.

Розмір моральної шкоди визначається з урахуванням обставин справи в межах, установлених цивільним законодавством. Відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом (стаття 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду»).

Тобто чинним законодавством чітко визначено порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду, у тому числі й відшкодування моральної шкоди, і право на таке відшкодування виникає в силу прямої вказівки закону, а саме статті 1176 ЦК України та Закону.

Оскільки Закон України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» не містить чітких вимог щодо процесуальної форми документа, з яким особа має звернутися до суду за захистом свого порушеного права, то таким способом захисту в силу положень статей 15, 16 ЦК України може бути, зокрема, звернення до суду з відповідною позовною заявою.

Відповідно до ч. 2 ст. 23 ЦК України моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку зі знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Подібні висновки викладено у постановах Верховного Суду від 28 жовтня 2020 року у справі № 610/3221/19-ц, від 30 січня 2019 року у справі № 199/1478/17, від 03 квітня 2019 року у справі № 211/7655/15-ц, від 13 травня 2020 року у справі № 638/8636/17-ц, від 03 липня 2020 року у справі № 686/27965/19 та від 03 лютого 2020 року у справі № 757/66977/17-ц. та Великої Палати Верховного Суду від 25 березня 2020 року у справі №641/8857/17.

У пунктах 5.6 і 5.7 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12 березня 2019 року у справі № 920/715/17 (провадження № 12-199гс18) зазначено, що «шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою статті 1176 ЦК України, а саме у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт. За відсутності підстав для застосування частини першої статті 1176 ЦК України в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті 1173, 1174 ЦК України)».

Велика Палата Верховного Суду також зазначила, що необхідною умовою для притягнення держави до відповідальності за дії, бездіяльність органу державної влади у вигляді стягнення шкоди є наявність трьох умов: неправомірні дії цього органу, наявність шкоди та причинний зв`язок між неправомірними діями і заподіяною шкодою. Наявність цих умов в межах розгляду цивільної справи має довести позивач, який звернувся з позовом про стягнення шкоди на підставі статті 1173 ЦК України.

Встановлено, що до позову не долучено жодного доказу завдання шкоди особистим немайновим правам позивача чи майну фізичної чи юридичної особи.

Дії ТОВ «Паркінг Україна», внаслідок яких було завдано моральної та матеріальної шкоди позивачу, є предметом доказування та, відповідно, встановлення у цій справі, оскільки відсутність такого елементу делікту свідчить про відсутність інших складових цієї правової конструкції та відсутність самого заподіяння шкоди як юридичного факту, внаслідок якого виникають цивільні права та обов`язки.

Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ч. ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. 25 Кодексу адміністративного судочинства України, адміністративні справи з приводу оскарження індивідуальних актів, а також дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, які прийняті (вчинені, допущені) стосовно конкретної фізичної чи юридичної особи (їх об`єднань), вирішуються за вибором позивача адміністративним судом за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем проживання (перебування, знаходження) цієї особи-позивача або адміністративним судом за місцезнаходженням відповідача, крім випадків, визначених КАС України.

Справи про оскарження постанов про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі розглядаються місцевими загальними судами.

Суд, здійснюючи нагляд за дотриманням верховенства права та законності у процесуальній діяльності суб`єктів владних повноважень, забезпечує дотримання основних прав та інтересів особи та реалізує відповідний судовий контроль за їх діяльністю, що має на меті усунути недоліки у ній.

Втім, наявність певних недоліків у процесуальній діяльності зазначених посадових осіб саме по собі не може свідчити про незаконність їх діяльності як такої.

Метою оскарження позивачем постанови про притягнення до адміністративної відповідальності та накладення адміністративного стягнення у цій справі було оспорювання процесуальної діяльності головного інспектора з паркування відділу інспекції з паркування Святошинського району управління (інспекції) з паркування Департаменту транспортної інфраструктури виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) Максакова С.М..

З урахуванням викладеного, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відмову у задоволенні позову в цій частині, оскільки сам факт скасування постанови про притягнення позивача до адміністративної відповідальності не свідчить про протиправність дій ТОВ "ПАРКІНГ УКРАЇНИ" та завдання моральної шкоди та матеріальної позивачу, ураховуючи, що її права та інтереси були поновлені судом при скасуванні постанови про накладення штрафу.

Доводи апеляційної скарги про те що в матеріалах справи наявні докази щодо евакуації її автомобіля, а саме її звернення про повернення авто та платіжні документи про сплату за евакуації та збережння авто на спец майданчику. А також, що автомобліль було евакуйовано за її відсутності та їй не могли вручити під час евакуації документи з цього приводу та те, що рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 02.08.2021 року у справі № 761/5143/21 визнано неправомірною та скасовано постанову про накладення адміністративного стягнення, а тому з відповідачів на її користь підлягають стягнення матеріальна та моральна шкода, суд апеляційної інстанції не приймає до уваги, оскільки позивач реалізував своє право на оскарження постанови головного інспектора з паркування відділу інспекції з паркування Святошинського району управління (інспекції) з паркування Департаменту транспортної інфраструктури виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) Максакова С.М. у порядку, встановленому законом, і задоволення поданого ним адміністративного позову становить достатньо справедливу сатисфакцію з відшкодування шкоди, яку він, позивач, зазнав. А сплачені кошти позивач має право повернути в порядку визначеному п.5 "Порядку повернення коштів помилково або надміру зарахованих до державного та місцевих бюджетів".

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції, викладених у рішенні, не спростовують.

З урахуванням викладеного суд апеляційної інстанції вважає, що майнові та немайнові права позивача не було порушено відповідачами.

З урахуванням наведеного, суд апеляційної інстанції, вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відмову у задоволенні позовних вимог та вірно застосував до правовідносин, що виникли між сторонами положення ст. 76, 77, 81 ЦПК України та ст. 23, 1166, 1167, 1173, 1174 ЦПК України, позовні вимоги не підлягають до задоволення.

Відповідно до статті 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, рішення суду ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, і не може бути скасовано з підстав, викладених у апеляційній скарзі. На підставі викладеного, керуючись ст.ст.374, 375 ЦПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 23 травня 2022 рокузалишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, визначених ч.3 ст.389 ЦПК України.

Повний текст постанови складено «20» вересня 2022 року.

Головуючий суддя СуддіЛ.П. Сушко О.І. Сліпченко Є.М. Суханова