Провадження № 2/947/2497/22
Київський районний суд м. Одеси в складі :
Головуючого - судді Куриленко О.М.
за участю секретаря Баранової Ю.О.
представника позивача ОСОБА_1 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди,
Свої вимоги мотивувала тим, що 02.01.2021 року о 08 годині 30 хвилин ОСОБА_3 в м. Одеса, по вул.. Генерала Петрова, з боку вул. Радісна в напрямку вул. Іцхака Рабіна, керуючи транспортним засобом «Volkswagen Caddy», державний номерний знак « НОМЕР_1 », виконуючи правий поворот під час руху в напрямку стрілки зеленого кольору, встановлені на рівні червоного сигналу світлофора, при основному червоному сигналі, не надав дорогу пішоходу ОСОБА_2 , яка перетинала проїзну частину по пішохідному переходу з ліва на право по напрямку руху автомобіля, внаслідок чого відбувся наїзд на неї. В результаті ДТП автомобіль отримав механічні пошкодження, а пішохід ОСОБА_2 отримала тілесні ушкодження.
Позивач стверджує, що внаслідок дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_2 понесла матеріальних втрат, які виражаються у витратах на лікування, та у вартості зіпсованого одягу, взуття та жіночої сумки в загальному розмірі 34 325,40 гривень, а також моральну шкоду в сумі 188 500,00 гривень, що в свою чергу і стало підставою для звернення до суду з даним позовом.
Ухвалою судді Київського районного суду м. Одеси від 02.08.2022 року провадження по справі було відкрито в порядку спрощеного позовного провадження.
Особи, що беруть участь у справі, про час і місце судового розгляду сповіщені належним чином у порядку ст.ст. 128-130 ЦПК України.
У судовому засіданні представник позивача ОСОБА_2 ОСОБА_1 позовні вимоги підтримала та просила постановити рішення, відповідно до якого стягнути з відповідача суму завданих збитків, задовольнивши позовні вимоги у повному обсязі.
Відповідач ОСОБА_3 у судове засідання не з`явився, про час та місце його проведення сповіщався належним чином, причини неявки суду не повідомив заяв та клопотань про відкладення слухання справи від нього до суду не надходило.
Відповідно до частини 1 статті 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.
При викладених обставинах суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності відповідача, який сповіщений про розгляд справи належним чином, від якого не надійшло повідомлення про причини неявки, ухваливши заочне рішення у справі, зі згодою позивача, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України, так як надані матеріали є повними і достатніми для розгляду справи у відсутності відповідача.
Вислухавши представника позивача, дослідивши докази та матеріали справи, суд доходить до висновку про можливість часткового задоволення позову, виходячи з наступного.
В судовому засіданні встановлено, що 12.01.2021 року у відношенні ОСОБА_3 був складений протокол серії ДПР 18 № 042325 про адміністративне правопорушення, передбачене ст. 124 КУпАП. З даного протоколу вбачається, що 02.01.2021 року о 08 годині 30 хвилин ОСОБА_3 в м. Одеса, по вул. Генерала Петрова, з боку вул. Радісна в напрямку вул. Іцкаха Рабіна керуючи транспортним засобом «Volkswagen Caddy», державний номерний знак « НОМЕР_1 », виконуючи правий поворот під час руху в напрямку стрілки зеленого кольору, встановлені на рівні червоно сигналу світлофора, при основному червоному сигналі, не надав дорогу пішоходу ОСОБА_2 , яка перетинала проїзну частину по пішохідному переходу з ліва на право по напрямку руху автомобіля внаслідок чого відбувся наїзд на неї, чим порушив п. 16.9 «Правил дорожнього руху України» затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 року № 1306.
В результаті ДТП автомобіль отримав механічні пошкодження, пішохід отримав тілесні ушкодження.
Вказана обставина встановлена постановою судді Малиновського районного суду м.Одеси від 12 лютого 2021 року по справі № 521/1041/21, якою визнано ОСОБА_3 винним за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та накладено на нього стягнення у вигляді штрафу у розмірі 340 гривень.
На даний час постанова Малиновського районного суду м. Одеси від 12.02.2021 року не скасована та набрала законної сили.
За нормою частини четвертої ст. 82 Цивільного процесуального кодексу України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
Частиною шостою цієї ж статті визначено, що вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.
На підставі постанови старшого слідчого ВП № 1 ОРУП № 1 ГУНП в Одеській області Спицької А.В. від 01.10.2021 року в приміщенні відділу судово-медичної експертизи потерпілих, обвинувачених та інших осіб КУ «Одеське обласне бюро судово-медичної експертизи», лікар судово-медичної експертизи» експерт Ковтун В.М. провів судово-медичну експертизу ОСОБА_2 , 1979 року народження.
Згідно висновку судово-медичної експертизи № 1964 від 16.11.2021 року у ОСОБА_2 , згідно медичної довідки МКЛ № 1 від 02.01.2021 року при зверненні за медичною допомогою та обстеженні спеціаліста були виявлені тілесні ушкодження у вигляді забою м`яких тканин голови, в ділянці правого ліктьового суглоба та в ділянці таза. Перелічені ушкодження утворилися від дії тупих твердих предметів, та могли бути отриманні в умовах ДТП (контакту автомобіля, що рухається, з тілом пішохода). Враховуючи данні медичної документації слід вважати, що ушкодження могли виникнути незадовго до звернення за медичною допомогою, тобто могли бути спричинені 02.01.2021 року.
Зазначені ушкодження не були небезпечними для життя, як в сукупності так і окремо, мають незначні скороминущі наслідки тривалістю не більше 6 днів, і за цим критерієм відповідно до п. п. 2.3.5. і 4.6. «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень» відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень.
На підставі постанови старшого слідчого ВП № 1 ОРУП № 1 ГУНП в Одеській області Спицької А.В. від 29.11.2021 року в приміщенні Одеського обласного бюро судово-медичної експертизи, судово-медична експертна комісія провела комісійну судово-медичну експертизу ОСОБА_2 , 1979 року народження.
Згідно висновку комісійної судово-медичної експертизи № 271 від 20.04.2022 року у ОСОБА_2 , згідно наданої медичної документації та первинного висновку експерта, були виявлені тілесні ушкодження у вигляді забою м`яких тканин голови, забою ділянки правого ліктьового суглоба та тазу. Всі вищеперераховані тілесні ушкодження виникли в результаті дії тупих предметів, якими могли бути частини кузова легкового автомобіля в момент контакту з тілом пішохода, а також дорожнє покриття. Тобто, ушкодження могли виникнути в результаті ДТП 02.01.2021 року.
Зазначені ушкодження не були небезпечними для життя, як в сукупності так і окремо, мають незначні скоро минущі наслідки тривалістю не більше 6 днів, і за цим критерієм відповідно до п. п. 2.3.5. і 4.6. «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень» відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень.
Надана медична документація на ім`я ОСОБА_2 не містить обґрунтованих даних, які могли б свідчити про те, що бурсит та синовіїт правого колінного суглоба є наслідками ДТП. Вперше дані діагнози були виставлені через понад 2 місяці після події ДТП, їх наявність не повинна враховуватись при визначенні ступеня тяжкості тілесних ушкоджень.
Але aакт вперше отримання даних хронічних хвороб може враховуватись при визначенні суми заподіяних матеріальних збитків та моральної шкоди.
Згідно пунктів 8 та 9 частини 2 статті 16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, а також відшкодування моральної (немайнової) шкоди.
Згідно з частинами 2-5 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоду було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.
Суд вважає, що позивачем доведено заподіяння відповідачем матеріальної шкоди, яка виражається у витратах на лікування, які підтверджується аналізом відповідності рекомендацій та лікування з витратами та касовими чеками на суму 16 310,54 гривні.
Також в матеріалах справи містяться чеки на інші препарати, які не зазначені в епікризах, але мають проміжок часу, пов`язаний із ДТП, періодами лікування та рекомендованим часом їх прийому на загальну суму таких препаратів 9 519,86 гривень.
Разом з цим, позивач просить суд стягнути суму витрат на зіпсований одяг, однак до матеріалів справи не надано належних доказів виду та якості зіпсованого одягу, його вартості тощо, що унеможливлює задоволення позовних вимог в цій частині.
Вирішуючи спір по суті, суд бере до уваги той факт, що відповідач будучи належним чином повідомлений про час, дату та місце розгляду справи, у судове засідання не з`явився, доводів позивача не спростував, а від так враховуючи диспозитивність процесу справа розглядається за наявними в ній документами.
Що стосується позовних вимог про відшкодування моральної шкоди, то суд зазначає наступне.
Представник позивача в судовому засіданні обґрунтувала вимоги позову в цій частині тим, що факт ДТП вкрай негативно вплинув на психоемоційний стан ОСОБА_2 невідворотно, змусивши перебувати в постійному страху за своє здоров`я та життя. Моральні страждання, які зумовлені глибокими емоційними переживаннями з приводу наїзду на ОСОБА_2 , також прослідковуються в процесі необхідності зміни звичайного способу життя, будучи змушеною неодноразово перебувати на лікуванні, сприяти якнайшвидшому своєму одужанню та бачити негативні наслідки дорожньо-транспортної пригоди на своєму тілі та у своїх психічній та нервовій стабільності.
Відповідно до ч. 1, п. 2 ч. 2, ч. З, ч. 4 ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав; моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особи зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості; моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.
Відповідно до ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, - за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.
Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану (пункт 9 Постанови пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової шкоди)».
З висновку експерта вбачається, що ОСОБА_2 отримала численні тілесні пошкодження, тобто, фізичні страждання, а отже отримала негативний вплив не психоемоційний стан.
Цей вплив також підтверджений медичною документацією, яка описана у висновку судово-медичної експертизи № 1964 від 16.11.2021 року.
Так, на аркушах 14-16 зазначеної експертизи вказано діагноз заключний клінічний: «Розлад адаптації. Пролонгована змішана тривожна та депресивна реакція. Дисциркулярна енцефалопатія 1-2 ст. у вигляді мікрознаків ураження ЦНС, помірного гіпертензійно-гідроцефального синдрому, стійкою цефалгічного синдрому та вегетативно-судинної дистонії».
На думку суду, позивачем не доведено, чому саме їй була спричинена моральна шкода у розмірі 188 500,00 гривень, так як під моральною шкодою, заподіяною позивачу по справі, слід вважати втрати немайнового характеру внаслідок моральних страждань та інших негативних явищ, заподіяних позивачу діями відповідача.
Розмір відшкодування моральної шкоди позивачу визначається залежно від характеру правопорушення, глибини його фізичних та душевних страждань, пов`язаних з противоправною поведінкою щодо нього та страждань у зв`язку із пошкодженням майна, ступеня вини відповідача, який завдав шкоду.
У зв`язку з тим, що межі відшкодування моральної шкоди законом не встановленні, суд керується принципом розумності і справедливості.
Оскільки відповідач не довів, що шкода позивачу заподіяна не з його вини, суд вважає законним стягнути з відповідача на користь позивача заподіяну моральну шкоду, оскільки сам факт дорожньо-транспортної пригоди та отримані ушкодження принесли позивачу хвилювання, страждання та погіршення її стану здоров`я.
З урахуванням викладеного, суд вважає за можливе стягнути з відповідача на користь позивача моральну шкоду у розмірі 94 250,00 грн., що відповідає принципу розумності та справедливості
Згідно ч.ч. 1-4 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.
У відповідності до ч.ч. 1-3 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.
Відповідно до ст.. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами : письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.
Статтею 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування . Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.
Згідно ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Частиною 1 ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до п. 27 Постанови Пленуму ВСУ № 14 від 18.12.2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» під час судового розгляду предметом доказування є факти, якими обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше юридичне значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні рішення.
Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Згідно зі ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Згідно з вимогами ст.ст.124, 129 Конституції України, задачами цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних, прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Основними засадами судочинства є законність, рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, забезпечення доведеності вини, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, гласність судового процесу та його повне фіксування технічними засобами, забезпечення апеляційного та касаційного оскарження та обов`язковість рішень суду до виконання.
Враховуючи вищевикладене та вимоги діючого законодавства, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_2 підлягають частковому задоволенню.
Згідно ч. 6 ст. 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Керуючись ст.ст. 15, 16, 22, 166, 1166,1187,1188 ЦК України,ст.ст. 2, 10, 49, 76, 77-81, 82, 89, 209, 210, 223, 247, 265, 354 Цивільного процесуального кодексу України, суд
Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , про відшкодування матеріальної та моральної шкоди задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт серії НОМЕР_2 ) на користь ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_3 ) матеріальну шкоду в розмірі 25 830,40 гривень.
Стягнути з ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт серії НОМЕР_2 ) на користь ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_3 ) моральну шкоду в розмірі 94 250,00 гривень.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до апеляційного суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Суддя Куриленко О. М.