Справа № 127/2330/22
Провадження № 22-ц/801/1673/2022
Головуючий у суді 1-ї інстанції Волошин С. В.
Доповідач:Шемета Т. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 вересня 2022 рокуСправа № 127/2330/22м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючої судді Шемети Т. М. (суддя-доповідач),

суддів Ковальчука О. В., Панасюка О. С.,

учасники справи:

позивач (особа яка подала апеляційну скаргу): ОСОБА_1

відповідач: Акціонерне товариство «Ідея Банк»

розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , поданою її представником адвокатом Якименком Олексієм Олексійовичем, на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 21 липня 2022 року, постановлену у складі судді Волошина С. В., в м. Вінниці, дата складення повного тексту рішення відповідає даті його постановлення,-

в с т а н о в и в:

У січні 2022 року ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до АТ «Ідея Банк» про стягнення грошових сум. Позовна заява обґрунтована тим, що 07 грудня 2018 року між нею і відповідачем було укладено договір поворотної фінансової допомоги, згідно якого вона надала ПАТ «Ідея Банк» позику у розмірі 190 000 грн. до 07 травня 2019 року під 19,5 % річних з виплатою їх в кінці терміну від дати укладення договору, за прострочення повернення позики АТ «Ідея Банк» мав би сплачувати 1% пені за кожен день прострочення. Всупереч умовам договору, відповідач у визначений строк грошові кошти не повернув. Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області у справі № 127/984/20 від 17 вересня 2020 року, яке було залишено без змін після апеляційного та касаційного переглядів, стягнуто з АТ «Ідея Банк» на користь ОСОБА_1 заборгованість за договором у розмірі 713 382 грн., з яких 190 000 грн. сума позики, 12 828 грн. проценти за користування позикою в період з 07 грудня 2018 року по 07 травня 2018 року, 511 100 грн. пеня за прострочення повернення позики за 269 днів з 08 травня 2019 року по 31 січня 2020 року. З урахуванням того, що визначені судом суми були сплачені лише 26 червня 2021 року, ОСОБА_1 просила стягнути 23 416,12 грн. інфляційних втрат, 114 240 грн. пені за решту 96 днів у році, 12 133 грн. річних процентів та 41 644,94 грн. процентів за користування коштами в період з 08 травня 2019 по 26 червня 2021 року, а також судові витрати.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 21 липня 2022 року позов задоволено частково, стягнуто з АТ «Ідея Банк» на користь ОСОБА_1 40 441, 13 гривень, з яких: 12 025,00 грн 3% річних за несвоєчасне повернення позики за період з 08 травня 2019 року по 16 червня 2021 року, 23 416,13 грн - втрати від інфляції за несвоєчасне повернення позики за період з 08 травня 2019 року по 16 червня 2021 року, 5 000 гривень пеня за період з 01 лютого 2020 року по 07 травня 2020 року (96 днів) та судові витрати пропорційно задоволеним позовним вимогам. В решті позову відмовлено.

Судове рішення мотивоване тим, що рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 17 вересня 2020 року у справі № 127/984/20 було виконано 16 червня 2021 року, а не 26 червня 2022, як зазначає позивач. У задоволенні вимоги про стягнення 41 644,94 грн. процентів за користування коштами після закінчення строку надання позики року відмовлено, оскільки нарахування процентів за частиною 1 статті 1048 ЦК України за користування позикою після закінчення строку, на який її надано, не ґрунтується на вимогах закону, застосуванню підлягає лише частина 2 статті 625 ЦПК України, відтак стягненню підлягають 3% річних та інфляційні втрати. Вирішуючи питання стосовно пені, суд зменшив її розмір до 5 000 грн., враховуючи що розмір заявлених позовних вимог у своїй сукупності більш ніж утричі перебільшує розмір завданих позивачу збитків (тіла позики та процентів).

Не погодившись із таким рішенням суду в частині зменшення розміру пені, ОСОБА_1 через свого представника адвоката Якименка О. О. подала апеляційну скаргу, в якій просила оскаржуване рішення змінити в частині стягнення пені, задовольнивши її позов в цій частині повністю, стягнувши з відповідача 114 240 грн., вирішити питання судових витрат. На підтвердження доводів апеляційної скарги зазначила, що ОСОБА_1 не позичала б кошти АТ «Ідея Банк», якби договір не містив умови щодо стягнення пені у розмірі 1 % від її суми за кожен день прострочення повернення позики. Протягом двох років судової тяганини банк користувався її коштами в той час як вона була обмежена у їх використанні, а тому оскільки пеня має бути сплачена за 365 днів, натомість сплачена лише за 269 днів, позивач має право на стягнення пені за решту прострочених 96 днів.

На адресу суду надійшов відзив АТ «Ідея Банк» на апеляційну скаргу, у якому відповідач просив відмовити у її задоволені, а рішення залишити без змін, позаяк розмір пені зменшено судом правомірно, виходячи з принципів добросовісності, розумності, справедливості та пропорційності. Також просило врахувати, що банк виконав рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 17 вересня 2020 року добровільно і у повному обсязі, крім того він визнаний потерпілим у кримінальній справі № 127/7705/21 за обвинуваченням колишнього працівника у привласненні коштів за договором позики, укладеним між АТ «Ідея Банк» та ОСОБА_1 , тому позиченими коштами не користувався.

Справа розглядається в порядку частини першої статті 369 ЦПК України без повідомлення учасників справи. Згідно з частиною тринадцятою статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Частинами 1, 2 статті 367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку, що оскаржуване рішення в повній мірі відповідає вказаним вимогам закону.

По справі встановлено наступні обставини, що не оспорюються:

07 грудня 2018 року між ОСОБА_1 та АТ «Ідея Банк» було укладено Договір поворотної фінансової допомоги, відповідно до умов якого, позикодавець ОСОБА_1 надає позичальнику ПАТ «Ідея Банк» грошові кошти в розмірі визначеному в договорі, а позичальник зобов`язується прийняти позику і повернути її позикодавцеві у визначений цим договором строк, а також сплатити проценти за весь термін надання позики. У відповідності до п. 1.2 позика надана під 19,5 % річних, з виплатою відсотків в кінці терміну від дати укладання даного договору. Згідно до п. 2.1. договору сума позики становить 190 000,00 грн., строком на 6 місяців. Остаточною датою повернення коштів є 07 травня 2019 року (п. 4.1), відповідно до п. 7.3 за порушення строку повернення позики ПАТ «Ідея Банк» зобов`язується сплатити пеню у розмірі 1% від розміру позики (а. с. 7).

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 17 вересня 2020 року у справі №127/984/20, яке залишено без змін постановою Вінницького апеляційного суду від 03 лютого 2021 року (а. с. 12-15) та постановою Верховного Суду від 31 травня 2021 року (а. с. 16-22), стягнуто з АТ «Ідея Банк» на користь ОСОБА_1 заборгованість за вказаним договором у розмірі 713 382 гривень, з яких: 190 000 гривень сума позики, 12 282 гривні проценти за користування позикою з 07 грудня 2018 року по 07 травня 2019 року, 511 100 гривень пеня за прострочення повернення позики з 08 травня 2019 року по 31 січня 2020 року (269 днів) (а. с. 8-10).

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 27 липня 2021 року у справі №127/23/21, яке залишено без змін Постановою Вінницького апеляційного суду від 21 жовтня 2021 року, в задоволені позову АТ «Ідея Банк» до ОСОБА_1 про визнання недійсним Договору поворотної фінансової допомоги відмовлено повністю (а. с. 29-36).

З постанови про закінчення виконавчого провадження №65918188 від 29 червня 2021 року, винесеної головним державним виконавцем Галицького відділу ДВС у місті Львові Західного МУ МЮ (м. Львів) Левко Л.Р., вбачається, що АТ «Ідея Банк» сплатило стягувачу ОСОБА_1 заборгованість за виконавчим листом №127/984/20 від 15 лютого 2021 року 17 червня 2021 року, на підтвердження чого надало меморіальний ордер №6029056 від 17 червня 2021 року (а. с. 23).

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 25 серпня 2021 року відмовлено в задоволенні скарги ОСОБА_1 про визнання неправомірною та скасування постанови від 29 червня 2021 року про закінчення виконавчого провадження №65918188 з примусового виконання виконавчого листа №127/984/20 від 15 лютого 2021 року (а. с. 24-26). В цій ухвалі суд дійшов висновку, що меморіальний ордер №6029056 від 17 червня 2021 року підтверджує, що кошти надійшли на рахунок отримувача, рішення суду виконано в повному обсязі. Готівкові кошти з рахунку отримано ОСОБА_1 25 червня 2021 року згідно заяви про видачу готівки від 25 червня 2021 року за №8999162.

Відтак судом першої інстанції вірно констатовано, що датою повного виконання відповідачем рішення суду у справі №127/984/20 від 17 вересня 2020 року є саме 17 червня 2021 року, а періодом прострочення відповідачем виконання зобов`язання з повернення позивачу коштів за Договором поворотної фінансової допомоги від 07 грудня 2018 року є період з 08 травня 2019 року по 16 червня 2021 року.

Між сторонами виник спір з приводу стягнення процентів, інфляційних втрат пені за прострочення повернення позики.

Рішення оскаржується лише в частині зменшення розміру пені, що підлягає стягненню, в іншій частині не оспорюється, тому апеляційний суд дає оцінку рішенню суду першої інстанції лише в межах доводів апеляційної скарги.

Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Як визначено положеннями статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі статтею 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу,

Статтею 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до положень частини 1 статті 546 ЦК України та статті 549 ЦК України, виконання зобов`язання забезпечується, зокрема, неустойкою, яка визначається як пеня та штраф і є грошовою сумою чи іншим майном, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України). Сплата неустойки є правовим наслідком у разі порушення зобов`язання (пункт 3 частини 1 статті 611 ЦК України).

Відповідно до ч. 3 ст. 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Суд першої інстанції, вирішуючи питання зменшення розміру неустойки, вірно зазначив правові позиції Верховного Суду з цього питання, зокрема, пославшись на постанови від 23.03.2021 р. у справі № 921/580/19, 30.03.2021 р. у справі 902/538/18, від 04 листопада 2015 року у справі № 6-1120цс15, від 20 березня 2019 року у справі № 761/26293/16-ц, у яких зазначено, що стягнення з відповідача на користь позивача неустойки у розмірі, що більше ніж удвічі перевищує суму простроченого зобов`язання є, таким, що не відповідає завданню цивільного судочинства - справедливому розгляду і вирішенню справи, тому розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Крім того апеляційний суд звертає увагу на позицію Верховного Суду, викладену у постанові від 24 травня 2022 року у справі № 910/10675/21, де він зазначив, що за змістом наведених норм суд має право зменшити розмір санкцій зокрема з таких підстав, у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора; якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин. Такий перелік не є вичерпним, оскільки частина третя статті 551 ЦК України визначає, що суд має таке право і за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Вирішуючи питання про зменшення розміру пені та штрафу, які підлягають стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, суд повинен з`ясувати наявність значного перевищення розміру неустойки порівняно з розміром збитків, а також об`єктивно оцінити, чи є цей випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеня виконання зобов`язань, причин неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення у виконанні зобов`язання, невідповідності розміру пені наслідкам порушення, негайного добровільного усунення винною стороною порушення та його наслідків та ін. Встановивши відповідні обставини, суд вирішує стосовно можливості зменшення розміру заявленої до стягнення пені, що є правом суду, яке реалізується ним на власний розсуд (відповідний висновок викладений у постановах Верховного Суду від 04.05.2018 у справі № 917/1068/17, від 22.01.2019 у справі № 908/868/18).

Визначення конкретного розміру зменшення штрафних санкцій належить до дискреційних повноважень суду. При цьому, реалізуючи свої дискреційні повноваження, які передбачені статтями 551 ЦК України та 233 ГК України щодо права зменшення розміру належних до сплати штрафних санкцій, суд, враховуючи загальні засади цивільного законодавства, передбачені статтею 3 ЦК України (справедливість, добросовісність, розумність) має забезпечити баланс інтересів сторін, та з дотриманням правил статті 86 ГПК України визначати конкретні обставини справи (як-то: ступінь вини боржника, його дії щодо намагання належним чином виконати зобов`язання, ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, дії/бездіяльність кредитора тощо), які мають юридичне значення, і з огляду на мотиви про компенсаційний, а не каральний характер заходів відповідальності з урахуванням встановлених обставин справи не допускати фактичного звільнення від їх сплати без належних правових підстав (відповідний висновок викладений у постановах Верховного Суду від 08.10.2020 у справі №904/5645/19; від 14.04.2021 у справі № 922/1716/20).

У справі, що розглядається суд першої інстанції прийшов до вірного висновку, що розмір заявлених позовних вимог про стягнення пені у сумі 114 240 грн. разом із уже виплаченою ОСОБА_1 пенею за рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 17 вересня 2020 року у справі №127/23/21 у розмірі 511 100 грн. у своїй сукупності становить 625 340 грн. (114 240 грн. + 511 100 грн. = 625 340 грн.), що більш ніж утричі перебільшує розмір завданих позивачу збитків, оскільки борг становить 190 000 грн., проценти за користування позикою 12 282 грн., 3 % річних на підставі статті 625 ЦПК України 12 025 грн. та інфляційні втрати 23 416,13 грн. Відтак суд правомірно зменшив розмір пені, що підлягає стягненню з відповідача, реалізуючи свої дискреційні повноваження.

Апеляційний суд не бере до уваги доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 з приводу того, що умова договору позики про сплату 1% від суму позики за прострочення її повернення спонукала її до укладення цього договору, оскільки, укладаючи договір, вона не могла розраховувати на недобросовісне виконання його умов з боку позичальника та не могла передбачити, що АТ «Ідея Банк» прострочить взяті на себе зобов`язання та не повинна була розраховувати на отримання пені, яка за своєю природою є штрафною санкцією за порушення строку виконання договору.

Відтак доводи апеляційної скарги не спростовують вірних висновків суду першої інстанції, тому колегія приходить до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а оскаржуваного рішення суду без змін (п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України) як такого що постановлене з додержанням норм матеріального і процесуального права (ст. 375 ЦПК України).

Вирішуючи питання судових витрат відповідно статті 141ЦПК України, з урахуванням того, що апеляційна скарга ОСОБА_1 не підлягає задоволенню, понесені нею судові витрати слід залишити за нею. Доказів понесення в апеляційній інстанції судових витрат відповідачем матеріали справи не містять.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381 - 384, ст. 389 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану її представником адвокатом Якименком Олексієм Олексійовичем, залишити без задоволення.

Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 21 липня 2022 року залишити без змін.

Судові витрати, понесені ОСОБА_1 , залишити за нею.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її підписання та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Головуюча Т. М. Шемета

Судді О. В. Ковальчук

О. С. Панасюк