21.09.2022 Справа № 756/5252/21
Номер справи 756/5252/21
Номер провадження 2/756/711/22
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 вересня 2022 року м. Київ

Оболонський районний суд міста Києва у складі:

головуючого судді - Шролик І.С.,

секретаря судового засідання - Олифіренко Д.М.,

за участі представника позивача - Киричук Г.М.,

представника відповідача - ОСОБА_2

розглянувши у спрощеному позовному провадженні у відкритому судовому засіданні, в режимі відеоконференції цивільну справу за позовом Акціонерного товариства "Перший український міжнародний банк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

В С Т А Н О В И В :

У квітні 2022 року представник позивача Акціонерного товариства "Перший український міжнародний банк" (далі - АТ "ПУМБ") звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовував тим, що 12 червня 2015 року між сторонами укладено договір карткового рахунку та договір страхування (оферта) № 4827. За умовами укладеного договору банк видав відповідачу кредитну картку, відкрив картковий рахунок та надав кредит у вигляді овердрафту. Процентна ставка за користування кредитом становила 46 % річних.

АТ "ПУМБ" стверджувало, що ОСОБА_1 своєчасно не повернула кредит, не сплатила проценти за користування ним у строки, визначені договором, у зв`язку із чим утворилась заборгованість в сумі 50985,53 грн, яка складається із заборгованості зі сплати тіла кредиту 35132,59 грн, та проценти за користування кредитом у сумі 15552,94 грн. Також позивач просить суд стягнути витрати зі сплати судового збору в сумі 2270,00 грн.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 07 квітня 2021 року справу передано для розгляду головуючому судді Андрейчуку Т.В.

Ухвалою судді Оболонського районного суду м. Києва від 15 квітня 2021 року відкрито провадження у справі за вказаним позовом та визначено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

Згідно з розпорядженням керівника апарату Оболонського районного суду м. Києва від 20 травня 2022 року № 34, у зв`язку з мобілізацією судді Андрейчука Т.В., призначено повторний автоматизований розподіл справи № 756/5252/22 (2/756/711/22).

Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 20 травня 2022 року справу передано судді Шролик І.С.

Ухвалою суду від 25 травня 2022 року справу прийнято до провадження та призначено до розгляду.

Відповідач ОСОБА_1 11 жовтня 2021 року подала відзив на позовну заяву АТ "ПУМБ", в якому зазначала, що кредитних договорів з ПАТ "Банк Ренесанс Капітал" вона не укладала. Також стверджувала, що у неї відсутня заборгованість перед позивачем, а з долучених до позовної заяви виписок по особовому рахунку вбачається що вихідний залишок заборгованості відповідача складає 0,00 грн., тобто дебіт й кредит дорівнює. Крім того, вказувала, що виписка за період з 12 червня 2015 року по 18 лютого 2021 року, в якій зазначений розмір заборгованості у сумі 50685,53 грн. не є бухгалтерським документом, по суті являється довідкою складеною в довільній формі, більш того з цієї довідки не вбачається коли утворилася заборгованість. Також у відзиві ОСОБА_1 повідомила, що позивач намагався стягнути з неї заборгованість шляхом звернення зі заявою про вчинення виконавчого напису, на підставі якої приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Харою Н.С. 17 листопада 2020 року вчинено виконавчий напис. Однак в подальшому рішенням Подільського районного суду м. Києва від 05 квітня 2021 року зазначений виконавчий напис визнано таким, що не підлягає виконанню. Вважає, що своєчасно та в повному обсязі здійснювала погашення відсотків за користування кредитними коштами, тривалий проміжок часу користувалась власними коштами, що клала на картковий рахунок, через відсутність заборгованості просить відмовити в задоволенні позовних вимог.

На виконання неодноразової вимоги суду щодо надання розрахунку заборгованості із зазначенням утворення щомісячної заборгованості по тілу кредиту та відсоткам 08 липня 2022 року надійшов розрахунок заборгованості від представника позивача.

Представник позивача Киричук Г.М., яка приймала участь в судовому засіданні в режимі відео конференції підтримала позовні вимоги в повному обсязі з підстав та мотивів зазначених у позовній заяві. Пояснила, що посилання в позовній заяві на укладений договір із ПАТ "Банк Ренесанс Капітал" є помилковим. Представник позивача не змогла надати відповідь на запитання представника відповідача про підстави нарахування відсотків по закінченню строку дії кредитування. Повідомила, що в розрахунку заборгованості від`ємне значення залишку непогашеної суми свідчить про користування позичальником власними коштами.

На запитання представника відповідача про правові підстави нарахування відсотків за користування кредитними коштами за період з лютого 2017 року по червень 2018 року, в середньомісячному розмірі по 800 грн., з огляду на від`ємне значення заборгованості по тілу кредиту в цей проміжок часу, тобто споживач використовувала власні кошти, відповіді не надала. Також представник позивача не знає звідки в розрахунку заборгованості за тілом кредиту виникли суми з 30 серпня 2020 року по 30 грудня 2020 року, тобто після закінчення строку дії кредитного договору. Повідомила, що усі ці обставини їй невідомі та виписка по особовому рахунку в якій зазначено, що кредит дорівнює дебіту, в деяких випадках дебіт перевищує, є суто бухгалтерською документацією та не відображає заборгованість. Чому ці величини у виписці по особовому рахунку відповідача ОСОБА_1 дорівнюють, навіть остаточно станом на 01 червня 2020 року дебіт перевищує на 253, 75 грн. пояснити не змогла. Також представник позивача заперечувала проти заявленого представником відповідача клопотання про застосування наслідків пропуску позивачем строку позовної давності, посилаючись що строк дії договору встановлений до 2020 року.

Представник відповідача у судовому засіданні проти позову заперечував, з мотивів наведених у відзиві, просив відмовити у задоволенні позову в повному обсязі. Пояснив, що виписка по рахунку відкритому на ім`я відповідача доводить погашення в повному обсязі як власне отриманих у користування кредитних коштів, так й відсотків за їх користування. З огляду на остаточний баланс, в якому зазначено, що обсяг наданих кредитних коштів на 253,75 грн. менший ніж дебіт, тобто обсяг погашених коштів. Звернув увагу, що наданий позивачем розрахунок заборгованості із зазначенням щомісячних нарахувань містить безпідставне нарахування відсотків за користування кредитними коштами у той час, коли споживач використовувала власні кошти, що перебували на її картковому рахунку, що відповідає від`ємному значенню по заборгованості з кредиту, також позивач в порушення умов укладеного договору нараховував відсотки за користування кредитними коштами після закінчення строку дії договору, тобто після 12 червня 2020 року. Окрім того, під час виконання виконавчого напису нотаріуса грошові кошти в сумі 3242 грн. зазначені в розрахунку без дати зарахування двічі, як погашення заборгованості, а потім, як зарахування використаних кредитних коштів з 30 серпня 2020 року по 30 грудня 2020 року, тобто на збільшення тіла кредиту. Також представник відповідача повідомив, що розрахунок є неналежним доказом, складений невірно, обсяг та суми використаних та повернутих відповідачем коштів не відповідають даті використання та відповідній даті їх повернення, тому не може бути взятий судом до уваги. Також представник відповідача заявив клопотання про застосування до вимог позивача пропуску строку позовної давності, з огляду на визначені умови кредитування та обов`язку щомісячної оплати.

Вислухавши думку представників сторін, дослідивши матеріали справи, надавши оцінку доказам наявним у справі, в їх сукупності, дотримуючись принципів об`єктивності, диспозитивності цивільного судочинства, приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог, виходячи з наступного.

Стаття 15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Забезпечення кожному права на справедливий суд та реалізація права особи на судовий захист мають здійснюватися з урахуванням норм Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а також практики Європейського суду з прав людини, які відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006 року застосовуються судами при розгляді справ як джерело права.

За змістом п. 1 ст. 6, ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17.07.1997 року № 475/97-ВР, ст. 1 Першого протоколу до Конвенції, кожен має право на розгляд його справи упродовж розумного строку судом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. Кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі.

Розглядаючи справу, суд забезпечив сторонам рівні можливості щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.

Судом встановлено, що 12 червня 2015 року між АТ "Перший Український Міжнародний Банк" та позичальником ОСОБА_1 укладено договір карткового рахунку та договір страхування (оферта) № 4827 (а. с. 5-7).

За умовами договору банк зобов`язався видати ОСОБА_1 кредитну картку, відкрити картковий рахунок № НОМЕР_1 та надати кредит у вигляді овердрафту з лімітом 5000,00 грн., який у подальшому збільшено до 37900,00 грн. Сторони погодили, що процентна ставка за користування кредитом становитиме 46 % річних. Строк користування овердрафтом - 60 місяців (а.с. 5-7).

Згідно виписки з рахунку ОСОБА_1 станом на 18 лютого 2021 року заборгованість за кредитним договором становить 50685,53 грн., з яких заборгованість за кредитом 35132,59 грн., заборгованість за відсотками -15552,94 грн (а.с. 10).

В обґрунтування заявлених вимог представником позивача надано виписку по особовому рахунку НОМЕР_1 відкритому на ім`я ОСОБА_1 (а.с. 11-30), а також розрахунок заборгованості (а.с. 120-123).

Між сторонами виникли правовідносини щодо належного виконання відповідачем, як позичальником, умов укладеного кредитного договору.

Частиною 1 ст. 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно з ст. 6, ч. 1 ст. 627 та ч. 1 ст. 628 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією зі сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

За приписами ч. 1, ч. 2 ст. 639 ЦК України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася.

Згідно з ч. 1 ст. 1054 ЦК України кредитодавець зобов`язується за кредитним договором надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).

За змістом ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Статтею 530 ЦК України визначено, що, якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

Згідно зі ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

За приписами ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

За змістом ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Суд перевіривши надані стороною позивача розрахунок заборгованості та виписку по особовому рахунку відкритому на ім`я боржника ОСОБА_1 не може погодитися із розрахунком та визначеним розміром заборгованості, якій не відповідає відомостям зазначеним у первинній бухгалтерській документації.

Як встановлено судом з дослідженої виписки по рахунку станом на 03.10.2016 року вихідний залишок складає 0,00 грн, що свідчить про відсутність заборгованості за кредитними коштами. Також згідно даних виписці за інший період з 12.06.2015 року до 03.10.2016 року всього документів 114 на суму: 48 526,84 грн. у тому числі: по дебету рахунку документів 96 на суму: 24 263,42 грн., по кредиту рахунку документів 18 на суму: 24 263,42 грн. Отже, приходжу до переконання, що заборгованість за даний період відсутня (а.с. 11-21). Також судом досліджена виписка по особовому рахунку за період з 03.10.2016 року до 18.02.2021 року, з якої вбачається, що станом на 18.02.2021 вихідний залишок складає 0,00 грн, що свідчить про відсутність заборгованості. Навпаки вхідний залишок 14602,76 грн. (а.с. 22-28). За цей же період виписка зазначено про 112 проводок вхідний залишок 253,75 грн. при цьому кредіт 49399,65 грн. та дебіт 49653,40 грн (а.с. 30).

Суд надає критичну оцінку наданому представником позивача розрахунку заборгованості за кредитним договором з огляду на те, що зазначені в розрахунку відомості не відповідають по даті фактичного використання кредитних коштів й даті фактичного нарахування відсотків із відповідною датою фактичного погашення кредитних коштів та відсотків (а.с. 120-123). Що унеможливлює здійснити перевірку правильності проведення розрахунку.

Окрім того, суд вважає слушними заперечення представника відповідача, що сума коштів, яка сплачувалась позичальником ОСОБА_1 на один єдиний рахунок для погашення заборгованості за власним міркуванням зараховувалась на погашення відсотків з «-« покажчиком, тобто передплатою в той час, як в цей період травень, червень, липень 2016р., грудень 2018 року, січень - лютий 2019 року позивач зазначає про наявну заборгованість за тілом кредиту. Ці кошти не спрямовуються на погашення власне кредитних коштів. Окрім того, суд також вважає слушними твердження представника відповідача стосовно того, що з огляду на розрахунок заборгованості в період з 28.02.2017 року по 11.06.2018 року існує від`ємна заборгованість за кредитом, тобто за твердженням представника банку в судовому засіданні в цей період позичальник використовує власні кошти. Але в цей саме період банком нараховані відсотки за користування ніби-то кредитними коштами в сумі 10818,39 грн. (а.с. 120 на звороті, 122).

Проте, правомірність нарахування відсотків за користування власними, а не кредитними коштами умовами укладеного договору не передбачено.

Також суд погоджується із доводами представника відповідача в частині відсутності правових підстав для нарахування, а й відповідно до стягнення відсотків за користування кредитними коштами нарахованими банком за період з 30.06.2020 року по 30.12.2020 року, тобто після закінчення строку дії договору 12.06.2020 року в загальному розмірі 7471,22 грн.(а.с.120 на звороті). Оскільки за умовами укладеного договору не передбачено нарахування відсотків, після закінчення строку дії кредитного договору.

Висновок про обмеження права нарахування кредитором відсотків за користування кредитними коштами після закінчення строку кредитування сформований Великою Палатою у постанові від 28.03.2018 р. по справі № 444/9519/12. В п. 54 Постанови Верховний Суд вказує, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України.

З огляду на передбачений умовами кредитного договору п. 2.4. строк кредитування становить 60 місяців, тобто до 12 червня 2020 року, банк не мав правових підстав для нарахування відсотків в сумі 7471,22 грн.

Також суд вважає слушними твердження представника відповідача про безпідставність зарахування грошових коштів в загальній сумі 2910,12 грн., які оплачені боржником під час примусового виконання оскаржуваного та в подальшому скасованого виконавчого напису нотаріуса до суми використаних кредитних коштів за період 30.08.2020-30.12.2020 року, тоді як представник банку не надала пояснення, які кредитні кошти надавались позичальнику після закінчення строку кредитування.

З огляду на те, що розмір заборгованості не доведений позивачем належними та допустимими доказами, а з досліджених судом виписки руху коштів по рахунку позичальника та розрахунку заборгованості не доводиться розмір заборгованості суд відмовляє АТ «ПУМБ» в задоволенні позовних вимог до ОСОБА_1 .

З огляду на те, що суд відмовляє в задоволені позовних вимог АТ «ПУМБ» з підстав їх недоведеності, тому відсутні підстави для задоволення заяви представника відповідача про застосування наслідків пропуску строку позовної давності.

Даний висновок суду узгоджюється з правовою позицією, викладеною в пункті 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі». Відповідно до якого, установивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього.

Отже суд застосовує позовну давність лише тоді, коли є підстави для задоволення позовної вимоги. Аналогічна позиція міститься в постанові Великої Палати Верховного Суду від 22 травня 2018 року у справі № 369/6892/15-ц.

Через відмову позивачу в задоволенні позовних вимог, судові витрати зі сплати судового збору в порядку ст.141 ЦПК України позивачу не компенсуються.

Керуючись ст. ст. 5, 12, 13, 81, 259, 263, 264, 265, 280-282 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Відмовити акціонерному товариству "Перший український міжнародний банк" в задоволенні позовних вимог до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга подається до Київського апеляційного суду через Оболонський районний суд міста Києва.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 21 вересня 2022 року.

Суддя І.С. Шролик