Провадження № 2/369/535/22
22.09.2022 року м. Київ
Києво-Святошинський районний суд Київської області в складі:
головуючого судді Фінагеєвої І.О.,
при секретарі Світлак Ю.Ю.
05 жовтня 2020 року позивач - ПрАТ «ДТЕК КИЇВСЬКІ РЕГІОНАЛЬНІ ЕЛЕКТРОМЕРЕЖІ» звернулось до Києво-Святошинського районного суду Київської області із позовною заявою до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за не обліковану електричну енергію.
Ухвалою судді Києво-Святошинського районного суду Київської області від 05.10.2020 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін по справі.
На підставі протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 09.09.2021 року, ухвалою від 15.09.2021 року суддею Фінагеєвою І.О. прийнято справу до свого провадження та призначено справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін.
28.10.2020 року судом отримана інформація від Відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання ЦМУДМС в м. Києві та Київській області, згідно якої ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , та з 04.03.2015 року значиться як померлий.
Таким чином, встановлено, що позивач звернувся до суду з позовною заявою до відповідача ОСОБА_1 , який на час звернення позивача до суду помер.
Згідно з ч. 4 ст. 25 ЦК України цивільна правоздатність фізичної особи припиняється у момент її смерті.
Відповідно до п. 7 ч. 1 ст. 255 ЦПК України, суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо настала смерть фізичної особи або оголошено її померлою чи припинено юридичну особу, які були однією із сторін у справі, якщо спірні правовідносини не допускають правонаступництва.
В зв`язку з чим суд вважає, що провадження у справі за позовом Приватного акціонерного товариства «ДТЕК Київські Регіональні Електромережі» до ОСОБА_1 про стягнення вартості електричної енергії, не облікованої, внаслідок порушення роздрібного ринку електричної енергії, необхідно закрити.
Представник позивача у судове засідання не прибув, подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримав у повному обсязі, проти проведення заочного розгляду та постановлення у справі заочного рішення не заперечував.
Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся судом належним чином.
У зв`язку з неявкою сторін в силу ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.
Згідно ч. 8 ст.178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений законом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.
Відповідно до вимог ст.280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про дату, час та місце судового засідання, та не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин, не подав відзив, а позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
За таких обставин суд, враховуючи вимоги ст. 280 ЦПК України, вважає за можливе ухвалити по справі заочне рішення.
У відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.
Суд, у порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків.
Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні.
Згідно із статтями 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів.
Відповідно до вимог статей 76-79 ЦПК України доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях.
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).
Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосудця та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, змістом яких є не допустити судовий процес у безладний рух.
Суд, проаналізувавши надані суду докази, дослідивши матеріали цивільної справи, встановив наступне.
Згідно з Витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб- підприємців та громадських формувань ПрАТ «ДТЕК КИЇВСЬКІ РЕГІОНАЛЬНІ ЕЛЕКТРОМЕРЕЖІ» є правонаступником ПАТ «КИЇВЕНЕРГО» та діє згідно Закону України «Про ринок електричної енергії». Правил користування електричною енергією для населення затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 26 липня 1999 року № 1357 і Методикою визначення обсягу та вартості електричної енергії, не облікованої внаслідок порушення споживача Правил користування електричною енергією затвердженою постановою Національної комісії регулювання електроенергетики України від 04 травня 2006 року № 562.
17 червня 2009 року між позивачем та ОСОБА_1 було укладено договір № 687406 про користування електричною енергією за адресою споживання: АДРЕСА_1 .
23 листопада 2015 року згідно наряду на відключення № НОМЕР_1 позивач відключив споживача електричної енергії - ОСОБА_1 на клемному містку лічильника.
11 січня 2018 року уповноважений представник позивача при проведенні перевірки, у присутності сина відповідача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 було виявлено факт порушення п. 48 ПКЕЕН, а саме: «Самовільне підключення електроустановок та струмоприймачів електропроводки до електромережі, що не є власністю енергопостачальника поза приладом обліку після відключення, про що було складено Акт про порушення №К036614 від 11 січня 2018 року.
08.02.2018 року позивачем у відсутності відповідачів було проведено комісію по розгляду Ату про порушення та складено Протокол №2228. Згідно вказаного Протоколу, на підставі виявленого порушення та складеного Акту про виявлене порушення, згідно п. 3.5 Методики, відповідачу було проведено нарахування суми вартості не облікованої електричної енергії у розмірі 8657 грн. 04 коп. за період 182 днів з 13.07.2017 року по 11.01.2018 року по перерізу проводу алюміній 2х1,5 мм по тарифах, що діяли протягом періоду порушення.
Відповідно до розрахунку за актом № К036614 від 11 січня 2018 року вартість нарахованої електроенергії становить 8657,04 грн.
Згідно відповіді на запит суду Відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання ЦМУ ДМС в м. Києві та Київській області ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 .
Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Частиною другою статті 11 ЦК України передбачено, що підставою виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини.
Відносини з приводу постачання фізичним особам електричної енергії регулюються ст. 714 ЦК України, ст. ст. 24-27 Закону України «Про електроенергетику», Правилами користування електричною енергією для населення, затвердженими постановою КабінетуМіністрів Українивід 26липня 1999 року №1357 ( далі - ПКЕЕН), Методикою визначення обсягу та вартості електричної енергії, не облікованої внаслідок порушення споживачами правил користування електричною енергією (далі - Методика), затвердженою постановою Національної комісії регулювання електроенергетики України від 22 листопада 1999 року № 1416.
Відповідно до п. 84 ч. 1 ст. 1 ЗУ «Про ринок електричної енергії» споживачем є фізична особа, у тому числі фізична особа - підприємець, або юридична особа, що купує електричну енергію для власного споживання.
Положенням ч. 1, 2 ст. 56 ЗУ «Про ринок електричної енергії» передбачено, що постачання електричної енергії споживачам здійснюється електропостачальниками, які отримали відповідну ліцензію, за договором постачання електричної енергії споживачу. Договір постачання електричної енергії споживачу укладається між електропостачальником та споживачем та передбачає постачання всього обсягу фактичного споживання електричної енергії споживачем у певний період часу одним електропостачальником. Постачання електричної енергії споживачам здійснюється за вільними цінами.
Відповідно до ч. 1 ст. 714 ЦК України за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов`язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов`язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання.
Частиною 1-2, 4 ст.26 Закону України «Про електроенергетику» передбачено, що споживання енергії можливе лише на підставі договору з енергопостачальником. Споживач енергії зобов`язаний додержуватися вимог нормативно-технічних документів та договору про постачання енергії. Споживач електроенергії несе відповідальність згідно із законодавством за порушення умов договору та Правил користування електроенергією, затверджених Кабінетом Міністрів України.
Згідно п. 1 Правил користування електричною енергією, затвердженою постановою Національної комісії регулювання електроенергетики України від 04 травня 2006 року №562 (далі за текстом ПКЕЕН) врегульовані відносини між громадянами та енергопостачальниками. Правила обов`язкові для виконання всіма споживачами і енергопостачальниками незалежно від форм власності.
Відповідно до п.2 ПКЕЕН визначено, що об`єкт побутового споживача - житловий будинок (частина будинку), квартира або будівля, які розміщені за однією адресою та належать одній фізичній особі або декільком фізичним особам на правах власності або користування.
Відповідно до абз. 1, 2 п. 3 ПКЕЕН Споживання електричної енергії здійснюється на підставі договору про користування електричною енергією між побутовим споживачем і електропостачальником, що розробляється енергопостачальником згідно з Типовим договором про користування електричною енергією і укладається на три роки.
Договір про користування електричною енергією (далі - договір) вважається продовженим на кожен наступний рік, якщо за місяць до закінчення зазначеного строку жодна із сторін не заявила про розірвання договору або про внесення до нього змін.
Положенням абз. 17 п. 3 ПКЕЕН передбачено, що у разі коли об`єкт побутового споживача перебуває у власності (користуванні) декількох осіб, електропостачальник укладає договір з одним із співвласників (користувачів) за умови наявності письмової згоди всіх інших співвласників (користувачів), про що робиться відповідна відмітка в договорі.
За приписами положень статті 29 ЦК України та статті 6 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» особа може мати декілька місць проживання, проте проведенням реєстрації місця проживання у конкретному жилому приміщенні особа сама визначає його як постійне місце проживання.
Приватне акціонерне товариство «ДТЕК Київські Регіональні Електромережі» надає послуги з постачання електричної енергії, на об`єкт, розташований за адресою: АДРЕСА_1 , на підставі договору від 17 червня 2009 року № 687406 про користування електричною енергією.
Споживач за особовим рахунком ОСОБА_1 , 1935 року народження, помер, але копію актового запису або свідоцтва про смерть суду не надавалося, та клопотань про витребування з боку сторін не надходило. Спадкоємців після смерті ОСОБА_1 позивач не зазначає, хто прийняв спадщину не відомо. Не відомо також, хто є власником будинку за адресою АДРЕСА_1 . Відповідних запитів позивачем не надавалось, клопотань не заявлялось.
Крім того, договір від 17 червня 2009 року між позивачем та ОСОБА_1 № НОМЕР_2 про користування електричною енергією за адресою споживання: АДРЕСА_1 не містить застереження того, що об`єкт побутового споживача перебуває у власності (користуванні) декількох осіб, а в тексті вказаного договору відсутня письмова згода всіх інших співвласників/користувачів (відповідна відмітка в договорі) - а саме сина споживача - ОСОБА_2 .
А відтак, суду не надано доказів того, що відповідач ОСОБА_2 є споживачем електричної енергії за адресою АДРЕСА_1 .
Суд, оцінивши в сукупності всі викладені обставини керуючись ст.12 ЦПК України, наголошує, що учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
На підставі наведеного, суд приходить до висновку, що вимоги в позові позивачем не доведені допустимими доказами, а тому не підлягають задоволенню.
Оскільки в задоволенні позовних вимог відмовлено, то відповідно до ст.141 ЦПК України судові витрати не підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 12, 19, 43-44, 49, 76-83, 133, 141, 247, 258- 260, 263-265, 274-279, 280 ЦПК України, ст. ст. 255, 526, 625, 714 ЦК України. -
Провадження у справі за позовом Приватного акціонерного товариства «ДТЕК Київські Регіональні Електромережі» до ОСОБА_1 про стягнення вартості електричної енергії, не облікованої, внаслідок порушення роздрібного ринку електричної енергії - закрити.
В задоволенні позову Приватного акціонерного товариства «ДТЕК КИЇВСЬКІ РЕГІОНАЛЬНІ ЕЛЕКТРОМЕРЕЖІ» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за не обліковану електричну енергію - відмовити.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому цим Кодексом.
Заочне рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги до Київського апеляційного суду через Києво-Святошинський районний суд Київської області протягом 30 днів з дня винесення рішення суду.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Суддя І. О. Фінагеєва