Дата документу 20.09.2022 Справа № 336/5305/19
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 336/5305/19 Головуючий у 1 інстанції: Зарютін П.В.
Провадження № 22-ц/807/1746/22 Суддя-доповідач: Дашковська А.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«20» вересня 2022 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Дашковської А.В.,

суддів: Гончар М.С.,

Кочеткової І.В.,

секретар: Волчанова І.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу з апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 22 червня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Оператор газорозподільчої системи «Запоріжгаз», третя особа: Товариство з обмеженою відповідальністю «Запоріжгаззбут», про захист прав споживача,

ВСТАНОВИВ:

В серпні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до АТ «Оператор газорозподільчої системи «Запоріжгаз», ТОВ «Запоріжгаззбут», про захист прав споживача.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 08 травня 2019 року він отримав лист АТ «Запоріжгаз» №69002.4.2-Сл-6310-0419 про необхідність надання доступу працівникам АТ «Запоріжгаз» для демонтажу побутового лічильника газу для проведення експертної повірки.

Пункт 1 Кодексу ГРС, на який посилався відповідач, стосуються обстеження вузла обліку, а не його монтажу. Таким чином, вже до проведення обстеження посадовими особами АТ «Запоріжгаз» було прийняте рішення про демонтаж.

Крім того, повірка здійснюється представниками метрологічної організації. Проте, представники АТ «Запоріжгаз» не є уповноваженими представниками метрологічної організації, до спеціально обладнаної лабораторії прилад ВОГ не доставляли.

На його думку, жодних підстав для складання акту про порушення від 20 травня 2019 року №001984 у АТ «Запоріжгаз» не було.

В самому акті про порушення від 20 травня 2019 року не вказано, в чому саме полягає несанкціоноване втручання в роботу ЗВТ та який ЗВТ було демонтовано.

Акт № 0439 експертизи лічильника газу від 23 травня 2019 року містить численні порушення та прогалини, зокрема, в акті не вказано, якою саме пломбою був опломбований пакет, відсутня пломба оператора ГРМ, яка була встановлена за ЗВТ.

Акт про демонтаж лічильника для проведення експертизи не складався. Свідоцтво про повірку ЗВТ або Довідка непридатності ЗВТ йому надано не було.

Отриманий ним примірник акту про порушення №ВЛВ-0011 від 23 травня 2019 року, в якому зазначено про проведення засідання комісії 14 червня 2019 року не містить підстав складання та нормативного обґрунтування.

Лист № 69003 2-Сл-9278-0719 від 01 липня 2019 року, яким його було повідомлено про припинення газопостачання, не відповідає вимогам законодавства, додані до листа акт-розрахунок та рахунок на оплату підписані не уповноваженою особою, розрахунок не містить детальної інформації щодо нарахування заборгованості.

На підставі зазначеного просив: визнати незаконними та скасувати акт про порушення від 20 травня 2019 року №001984 та № ВЛВ-0011 від 23 травня 2019 року, визнати незаконними та скасувати акт експертизи лічильника №0439 від 23 травня 2019 року, визнати незаконними та скасувати рішення комісії з розгляду Акту про порушення №001984 від 25 травня 2019 року та № ВЛВ-0011 від 23 травня 2019 року, визнати незаконними та скасувати акт-розрахунок необлікованого (донарахованого) об`єму (обсягу) природного газу і його вартості щодо споживача ОСОБА_1 в сумі 36508,50 грн. та зобов`язати АТ «Запоріжгаз» виключити суму нарахування 36508,50 грн. з особового рахунку НОМЕР_1 , судові витрати стягнути з відповідача.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 11 лютого 2021 року змінено процесуальний статус ТОВ «Запоріжгаззбут» з відповідача на третю особу.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 22 червня 2022 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм процесуального права, відсутність в матеріалах справи протоколу комісії від 14 червня 2019 року, не виявлення відповідачем порушень, недоведеність вчинення з його боку усіх складових правопорушення, зокрема, наслідків, що давало б змогу стверджувати, що споживачем було вчинено несанкціоноване втручання в роботу ЗВТ, відсутність детального розрахунку заборгованості з врахуванням опалювального періоду та кількості мешканців будинку, просив скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

АТ «Оператор газорозподільної системи «Запоріжгаз» подало відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначило, що дії Оператора ГРМ щодо визначення споживачеві не облікованих (донарахованих) об`ємів (обсягів) природного газу, знаходяться у чіткій відповідності положенням Кодексу газорозподільних систем, застосування загальних правил відшкодування шкоди, визначених ЦК України, у відносинах з розподілу природного газу є допустимим лише в тій частині, у якій такі відносини не врегульовані Законом України «Про ринок природного газу», Кодексом газорозподільних систем та договором розподілу природного газу, на мінімальних фактичних витратах лічильник споживача природний газ не обліковує, про що свідчить похибка відхилення обліку природного газу, в позовній заяві позивач не ставив питання щодо первісних розрахункових даних, відомості були взяті з особистого електронного кабінету позивача, до якого в нього є доступ, суду для огляду надавався детальний розрахунок, позивачем не спростовані висновки, викладені в акті експертизи, в апеляційній скарзі позивач погодився з висновками суду щодо складу комісії, суд вживав всіх необхідних заходів щодо виклику свідків.

ТОВ «Запоріжгаззбут» подало відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначило, що як постачальник природного газу не забезпечує його облік.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю-доповідача, пояснення учасників апеляційного розгляду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з недоведеності неправомірності дій працівників АТ «Запоріжгаз».

Колегія суддів погоджується з вказаним висновком суду першої інстанції.

Матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_1 є власником житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , та споживачем природного газу, що постачається до цього домоволодіння, на його ім`я відкрито особовий рахунок № НОМЕР_2 .

За вказаною адресою працівниками ПАТ «Запоріжгаз» 13.09.2010 року був встановлений та опломбований лічильник газу Галлус G -4 № U00687558, 2002 року випуску, про що складено акт у двох примірниках, один з яких залишений споживачу, що підтверджується актом № 6915 від 13.09.2010 року та паспортом ЗВТ (т.1, а.с.34-36).

20.05.2019 року за адресою: АДРЕСА_1 , працівниками АТ «Запоріжгаз» було виявлено порушення відповідно до підпункту 3 пункту 1 глави 2 розділу ХІ Кодексу ГРС, а саме: несанкціоноване втручання в роботу засобу вимірювальної техніки (ЗВТ) та за наслідками огляду було складено акт про порушення № 001984, який підписаний споживачем без застережень та зауважень (т.1, а.с.24).

В акті про порушення № 001984 від 20.05.2019 року зазначено: місцезнаходження комісії з розгляду актів про порушення: АДРЕСА_2 ; дата та орієнтовний час проведення засідання комісії, на якому буде розглядатися складений акт про порушення 05.06.2019 року.

20.05.2019 року лічильник у присутності позивача демонтовано для проведення його експертизи, про що складено протокол направлення засобу вимірювальної техніки на експертизу № 001984 від 20.05.2019 року, який містить підпис споживача (т.1, а.с.26).

23.05.2019 року в приміщенні Управління метрології АТ «Запоріжгаз» Державним повірником ДП «Запорізький науково-виробничий центр стандартизації метрології та сертифікації» було проведено експертизу побутового газового лічильника Галлус G -4 № U00687558.

Запорізьким науково-виробничим центром стандартизації, метрології та сертифікації видано протокол повірки від 23.05.2019 року №0440 про непридатність засобу вимірювальної техніки Галлус G -4 № U00687558, згідно якого «Відносна похибка вимірювання перевищує допустиму», а саме: Qmin: -100%. Зазначені покази метрологічних вимірювань відображені також у п. 2.3. акту експертизи ЗВТ № 0439 від 23.05.2019 року (т.1, а.с.28).

Згідно з актом експертизи лічильника газу № 0439 від 23.05.2019 року виявлено несанкціоноване втручання в роботу ЗВТ: при візуальному огляді пломби виявлено, що розміри та шрифти літер, цифр та елементів відбитків тавра державного повірника на повірочній пломбі, встановленій на лічильнику, не відповідають встановленому зразку. Лічильник не придатний до подальшої експлуатації, підлягає заміні.

За результатами експертизи складено акт про порушення №ВЛВ-0011 від 23.05.2019 року, в якому зазначено, що засідання комісії з розгляду актів про порушення відбудеться 14.06.2019 року з 09-00 до 15-00 за адресою: м. Запоріжжя, вул. Південне шосе, 52, каб. 202.

05.06.2019 року комісія з розгляду актів про порушення АТ «Запоріжгаз», яка визначає його правомірність та приймає щодо них відповідне рішення, розглянула акт про порушення від 20.05.2019 року № 001984 та прийняла рішення про його задоволення і здійснення перерахунку необлікованого (донарахованого) об`єму та обсягу природного газу і його вартості.

14.06.2019 року комісією з розгляду актів про порушення АТ «Запоріжгаз» скасовано акт про порушення №ВЛВ-0011 від 23.05.2019 року, у зв`язку із задоволенням акту про порушення від 20.05.2019 року.

Згідно з актом-розрахунком не облікованого (донарахованого) об`єму (обсягу) природного газу і його вартості було нараховано заборгованість в розмірі 36 508,50 грн. відповідно до вимог п. 1 гл. 3 розділу ХІ Кодексу газорозподільних систем.

Правовідносини між газорозподільними підприємствами та споживачами природного газу (населенням) урегульовано статтею 714 ЦК України, Законом України «Про захист прав споживачів», Законом України «Про житлово-комунальні послуги», Законом України «Про метрологію та метрологічну діяльність», Законом України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу», Кодексом газорозподільних систем, а також договорами про приєднання споживача до газорозподільної системи.

Положення пункту 1 глави 2 розділу ХІ Кодексу газорозподільних систем (тут і надалі - в редакції, чинній на час виявлення порушення) визначають види порушень споживача внаслідок яких щодо них здійснюється нарахування необлікованих об`ємів (обсягів) природного газу, до яких, зокрема, належить несанкціоноване втручання в роботу ЗВТ (комерційного ВОГ, зокрема лічильника газу).

Відповідно до пункту 4 глави 1 розділу I Кодексу газорозподільних систем несанкціоноване втручання в роботу засобу вимірювальної техніки/лічильника газу - втручання в роботу або конструкцію чи складові комерційного вузла обліку (зокрема лічильника газу), у тому числі шляхом їх підробки, пошкодження чи пошкодження на них пломб, впливу дії спрямованого постійного магнітного поля або зміни конфігурації даних обчислювача/коректора об`єму газу (первинного програмування чи протоколу параметризації), внаслідок чого витрата (споживання) природного газу комерційним вузлом обліку не обліковується (обліковується частково чи з порушенням законодавства), та інші дії, що призводять до викривлення даних обліку природного газу.

Згідно з пунктом 1 глави 3 розділу XI Кодексу газорозподільних систем передбачає, що у разі виявлення Оператором ГРМ несанкціонованого газопроводу або несанкціонованого втручання в роботу лічильника газу розрахунок об`єму необлікованого природного газу здійснюється за граничними об`ємами споживання природного газу населенням (додаток 15 цього Кодексу) з урахуванням усіх газових приладів і пристроїв споживача (фізичної особи) за період з дня останнього контрольного зняття показань лічильника (контрольного огляду вузла обліку або його перевірки) до дня виявлення порушення (але не більше ніж за 6 місяців) та з урахуванням строку на його усунення.

Відповідно до пунктів 1, 2 глави 5 розділу XI Кодексу газорозподільних систем у разі виявлення у споживача або несанкціонованого споживача порушень, визначених у главі 2 цього розділу, на місці їх виявлення представником Оператора ГРМ складається акт про порушення за формою, наведеною в додатку 16 до цього Кодексу. Акт про порушення після пред`явлення представником Оператора ГРМ службового посвідчення складається в присутності споживача/несанкціонованого споживача та/або незаінтересованої особи (представника власника/користувача, на території чи об`єкті якого сталося порушення, або органу місцевого самоврядування) за умови посвідчення його особи та засвідчується їх особистими підписами. У разі якщо комерційний вузол обліку, на якому сталося порушення, знаходиться на території (в приміщенні) Оператора ГРМ, останній повинен завчасно попередити споживача про час і місце складання акта про порушення. Акт про порушення складається в двох примірниках, один з яких залишається у споживача (несанкціонованого споживача), який має право внести до акта про порушення свої зауваження та заперечення.

Згідно з пунктами 4, 5 глави 6 розділу Х Кодексу газорозподільної системи за збереження і цілісність комерційних та дублюючих ВОГ та пломб (відбитків їх тавр) відповідає власник (користувач), на території або у приміщенні якого вони встановлені, що має бути зафіксовано у відповідному акті про пломбування.

Згідно з положеннями пункту 6 глави 5 розділу XI Кодексу газорозподільних систем у разі незгоди споживача (несанкціонованого споживача) із зафіксованим в акті про порушення порушенням, яке стосується пошкодження пломб (крім факту їх відсутності або спрацювання магнітного індикатора), пошкодження ЗВТ/лічильника газу (крім явних ознак навмисного в них втручання), він може вимагати проведення їх експертизи чи позачергової або експертної повірки у порядку, визначеному цим Кодексом.

Пунктом 8 глави 5 розділу ХІ Кодексу газорозподільних систем акт про порушення має бути розглянутий комісією з розгляду актів про порушення оператора ГРМ, яка визначає його правомірність та приймає щодо них відповідне рішення.

Згідно з пунктом 11 глави 5 розділу ХІ Кодексу газорозподільних систем за результатами розгляду акта про порушення на засіданні комісії може бути прийнято рішення про його задоволення (повністю або частково), або необхідність додаткового обстеження чи перевірки, або додаткових пояснень тощо, або скасування акта про порушення. При задоволенні комісією акта про порушення складається акт-розрахунок необлікованого (донарахованого) об`єму та обсягу природного газу і його вартості.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що відповідачем дотримана процедура щодо виявлення порушення, фіксування виявленого порушення, щодо демонтажу газового лічильника, проведення експертизи і складання та розгляду акту про порушення і досліджені судом документи повністю узгоджуються між собою, є правомірними, а матеріалами справи встановлено факт порушення.

Відповідно до ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Доводи апеляційної скарги про недоведеність вчинення з його боку усіх складових правопорушення, зокрема, наслідків, що давало б змогу стверджувати, що споживачем було вчинено несанкціоноване втручання в роботу ЗВТ, не заслуговує на увагу з огляду на таке.

Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Стаття 129 Конституції України відносить до основних засад судочинства змагальність сторін.

Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчинення нею процесуальних дій.

Згідно зі ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно із практикою ЄСПЛ змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і, відповідно, правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно приводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.

Згідно зі ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Як передбачено ст.ст. 76,77 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Відповідно до ст.ст. 79, 80 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно з ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Як установлено ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Таким чином, саме на позивача ЦПК України покладає обов`язок надати належні докази на підтвердження своїх вимог.

В той же час позивачем не надано належних доказів на підтвердження обставин, викладених у позові, клопотання про проведення судової трасологічної та метрологічної експертизи лічильника газу Галлус G -4 № U00687558 для спростування факту несанкціонованого відбору природного газу з газорозподільних систем (крадіжка газу) позивачем ані в суді першої, ані в суді апеляційної інстанції заявлено не було.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.6 ст. 82 ЦПК України).

Щодо доводів апеляційної скарги про відсутність детального розрахунку заборгованості з врахуванням опалювального періоду та кількості мешканців будинку, та про відсутність в матеріалах справи протоколу №1065 комісії з розгляду актів про порушення АТ «Запоріжгаз», яка визначає його правомірність та приймає щодо них відповідне рішення, від 14 червня 2019 року, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Матеріали справи містять фінансовий стан щодо рахунку № НОМЕР_2 ОСОБА_1 , власного розрахунку ОСОБА_1 не надано ані в суді першої, ані в суді апеляційної інстанцій.

При цьому будь-яких клопотань про витребування детального розрахунку заборгованості позивачем заявлено не було.

До відзиву на апеляційну скаргу АТ «Запоріжгаз» долучено детальний розрахунок заборгованості, який також не спростовано позивачем.

З метою перевірки доводів апеляційної скарги та на виконання вимог ст.12 ЦПК України відповідачем наданий протокол №1065 від 14.06.2019 року засідання комісії з розгляду актів про порушення АТ «Запоріжгаз», яка визначає його правомірність та приймає щодо них відповідне рішення, за змістом якого акт про порушення №ВЛВ-0011 від 23.05.2019 року скасовано, оскільки 05.06.2019 року задоволено акт про порушення №001984 від 20.05.2019 року (т.3, 63-64).

Таким чином, висновки суду першої інстанції щодо правомірності дій відповідача щодо визначення розміру заборгованості та відсутність підстав для задоволення позовної вимоги про визнання незаконним та скасування акту про порушення № ВЛВ-0011 від 23 травня 2019 року у зв`язку з тим, що вказаний акт вже було скасовано відповідачем, підтверджені матеріалами справи.

Доводи апеляційної скарги щодо порушень норм процесуального права не є підставою для скасування рішення суду, судом першої інстанції було здійснено допит частини свідків, щодо іншої частини застосовувався привід, таким чином, судом першої інстанції були здійснені всі можливі заходи.

Зазначений в рішенні суду першої інстанції порядок оскарження цього рішення не впливає на законність самого рішення.

Посилання ОСОБА_1 на те, що представник відповідача не був присутній в судовому засіданні та не брав участі в судових дебатах також не свідчить про помилковість висновків суду, участь учасника справи в судових дебатах є його правом, а не обов`язком, зазначення представника відповідача в вступній частині рішення суду може бути виправлено в порядку ЦПК України.

З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції за встановлених у цій справі обставин дійшов обґрунтованого висновку щодо відсутності правових підстав для задоволення позовних вимог.

Вагомих, достовірних та достатніх доводів, які б спростовували висновки суду першої інстанції та впливали на законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, апеляційна скарга не містить.

Частиною четвертою статті 10 ЦПК України передбачено, що суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до статей 1 та 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Закон України «Про судоустрій і статус суддів» встановлює, що правосуддя в Україні здійснюється на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Суд враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у апеляційному провадженні), сформовану, зокрема у справах «Салов проти України» (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), «Проніна проти України» (заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).

Колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, не вбачається, тому апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишенню без змін.

Керуючись ст. ст. 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 22 червня 2022 року у цій справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складений 26 вересня 2022 року.

Головуючий А.В. Дашковська

Судді: М.С. Гончар

І.В. Кочеткова