Справа № 461/4098/22
Провадження № 4-с/461/21/22
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.09.2022 року м.Львів

Галицький районний суд м. Львова

у складі:

головуючого судді Радченко В.Є.,

при секретарі Бобик Д.Л.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові скаргу представника Акціонерного товариства «Ідея Банк» Жовтонецького В.М. на неправомірні дії приватного виконавця Пиця Андрія Андрійовича, -

ВСТАНОВИВ:

Представник Акціонерного товариства «Ідея Банк» Жовтонецький В.М. звернувся до суду зі скаргою, в якій просить визнати протиправною та скасувати постанову про відкриття виконавчого провадження від 22.07.2022 ВП №79000040 винесену Приватним виконавцем Пицем Андрієм Андрійовичем.

В обґрунтування зазначених вимог посилається на те, що 28.07.2022 засобами поштового зв`язку разом із супровідним листом від 22.07.2022 №5841 отримано Акціонерним товариством «Ідея Банк» постанову Приватного виконавця Пиця А.А. про відкриття виконавчого провадження від 22.07.2022 ВП №79000040 щодо виконання виконавчого листа Галицького районного суду м.Львова у справі №461/10564/21 щодо стягнення з Акціонерного товариства «Ідея Банк» на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу адвоката у розмірі 20000,00 грн. Зазначає, що із супровідного листа приватного виконавця та Автоматизованої системи виконавчого провадження вказана постанова виготовлена без АСВП. При виготовлені постанови про відкриття виконавчого провадження від 22.07.2022 ВП №79000040 приватним виконавцем не дотримано вимоги Конституції України, Закону України «Про виконавче провадження», Закону України «Про виконавче провадження», Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів». Просить скаргу задоволити.

Представник Акціонерного товариства «Ідея Банк» в судове засідання 27.09.2022 року не з`явився. Належним чином повідомлений про день, час та місце розгляду справи під розписку про ознайомлення з датою та часом судового засідання (а.с.32).

Заінтересова особа ОСОБА_2 в судове засідання 27.09.2022 року не з`явився. Належним чином був повідомлений про день, час та місце розгляду справи під розписку про ознайомлення з датою та часом судового засідання (а.с.32). До суду подав заяву про розгляд справи у його відсутності.

Заінтересована особа ОСОБА_1 та її представник в судове засідання не з`явились. Належним чином повідомлені про день, час та місце розгляду справи судовою повісткою. До суду представник ОСОБА_1 , адвокат Буковинський Т.Й., подав до суду заяву, в якій просив проводити розгляд справи у відсутності заінтересованої особи та її представника.

Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши дійсні обставини справи та перевіривши їх доказами, суд приходить до наступного висновку.

Частиною 1 ст. 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Судом встановлено, що на виконанні у приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Пиця Андрія Андрійовича перебуває виконавче провадження №79000040 з виконання виконавчого листа №461/10564/21 виданого 18.07.2022 року Галицьким районним судом м.Львова про стягнення з Акціонерного товариства «Ідея Банк» на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правову допомогу адвоката у розмірі 20 000 грн.

28.07.2022 року на адресу Акціонерного товариства «Ідея банк» надійшла постанова Приватного виконавця Пиця А.А. про відкриття виконавчого провадження від 22.07.2022 ВП №79000040 щодо виконання вищевказаного листа.

Обов`язковість виконання судових рішень встановлена у статтях 2, 18 ЦПК України, статті 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів».

Питання порядку виконання судових рішень врегульоване статтею 129-1 Конституції України, у відповідності до якої суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України та практику Суду як джерело права.

Відсутність у стягувача можливості домогтися виконання судового рішення, винесеного на його користь, становить втручання у право на мирне володіння майном, як це передбачено першим реченням першого пункту статті 1 Першого протоколу (рішення ЄСПЛ у справі «Юрій Миколайович Іванов проти України» «Yuriy Nikolayevich Ivanov v. Ukraine», § 52, п. 53 рішення ЄСПЛ у справі «Войтенко проти України» від 29 червня 2004 року № 18966/02).

З огляду на наведене, констатуємо, що принцип обов`язковості судового рішення та визначений процесуальним законодавством обов`язок суду із здійснення судового контролю за виконанням судового рішення зобов`язує суди, здійснюючи оцінку тих чи інших обставин, враховувати чи сприяє вчинення будь-якої процесуальної дії (в тому числі судом) виконанню остаточного судового рішення чи навпаки перешкоджає такому виконанню.

При цьому, слід зауважити на тому, що виконання судового рішення є прямим обов`язком боржника (ч. 2 ст. 15 Закону України «Про виконавче провадження»).

Виконання всіма суб`єктами правовідносин приписів, викладених у рішеннях суду, які набрали законної сили, у визначеному законом порядку, утверджує авторитет держави як правової і, навпаки, невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом.

Відповідно до ст.1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

У відповідності до ч.1 ст.18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Пунктом 1 ч. 2 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що виконавець зобов`язаний, в тому числі, здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Відповідно до ч.5 ст.26 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей.

З вищевикладеного вбачається, що у разі надходження до виконавця заяви стягувача про примусове виконання рішення разом з оригіналом виконавчого документа, який відповідає всім вимогам та критеріям Закону України «Про виконавче провадження» цим Законом передбачений імперативний обов`язок приватного виконавця відкрити виконавче провадження та вчиняти дії з примусового виконання.

Згідно із п. 3 ч. 2 ст. 8 Закону України «Про виконавче провадження» автоматизованою системою виконавчого провадження забезпечується, в тому числі, виготовлення документів виконавчого провадження.

Разом з тим наказом Міністерства юстиції України від 04.04.2022 року № 1310/5 про «Деякі питання доступу до автоматизованої системи виконавчого провадження та Єдиного реєстру приватних виконавців України у період воєнного стану» тимчасово, на період припинення або скасування військового стану на території України припинено доступ до автоматизованої системи виконавчого провадження (далі АСВП), наданий реєстраторам автоматизованої системи виконавчого провадження, визначеним п. 3 розділу І Положення про автоматизовану систему виконавчого провадження, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 05.08.2016 року № 2432/5.

У період дії воєнного стану на території України приватним виконавцям та помічникам приватних виконавців доступ до автоматизованої системи виконавчого провадження припиняється та відновлюється адміністратором автоматизованої системи виконавчого провадження на підставі письмового повідомлення Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, яке готується на підставі письмового звернення приватного виконавця

24.02.2022 року указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» №64/2022 введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб. В подальшому, строк дії воєнного стану було продовжено указом Президента України від 14 березня 2022 року № 133/2022 на 30 діб, від 18 квітня 2022 року № 259/2022 на 30 діб, від 17.05.2022 року № 341/2022 з 05 години 30 хвилин 25 травня 2022 року строком на 90 діб.

Наказом МЮУ від 04.04.2022 року № 1310/5 «Деякі питання доступу до автоматизованої системи виконавчого провадження та Єдиного реєстру приватних виконавців України у період воєнного стану» тимчасово, на період до припинення або скасування воєнного стану на території України, припинено доступ до автоматизованої системи виконавчого провадження, наданий реєстраторам автоматизованої системи виконавчого провадження, визначеним пунктом 3 розділу I Положення про автоматизовану систему виконавчого провадження, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 05 серпня 2016 року N 2432/5, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 12 серпня 2016 року за N 1126/29256.

Відповідно до ч. 4 ст. 8 Закону України «Про виконавче провадження» рішення виконавців та посадових осіб органів державної виконавчої служби виготовляються за допомогою автоматизованої системи виконавчого провадження. У разі тимчасової відсутності доступу до автоматизованої системи допускається виготовлення документів на паперових носіях з подальшим обов`язковим внесенням їх до автоматизованої системи не пізніше наступного робочого дня після відновлення її роботи.

Пунктом 4 розділу IV Положення встановлено, що постанови виконавця, а також інші документи виконавчого провадження виготовляються за допомогою Системи відповідно до шаблонів документів, переданих адміністратору Системи структурним підрозділом Міністерства юстиції України, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері організації примусового виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб). Виготовлення постанов та інших документів виконавчого провадження не в Системі забороняється.

У разі тимчасової відсутності доступу до Системи (через перебої в електропостачанні тощо), як виняток, допускається виготовлення документів виконавчого провадження без використання Системи з подальшим обов`язковим внесенням таких документів до системи в день усунення причин, що перешкоджали доступу до неї.

При цьому, у разі виготовлення документів на паперових носіях без доступу до Системи не вбачається за можливе зазначити єдиний унікальний номер виконавчого провадження, оскільки він формується самою Системою, про що зазначено вище.

Таким чином, незалежно від наявності доступу до Системи, приватний виконавець у випадку надходження на виконання виконавчого документа у строки, встановлені Законом України «Про виконавче провадження», зобов`язаний прийняти одне із процесуальних рішень: винести постанову про відкриття виконавчого провадження або ж повідомлення про повернення виконавчого документа без прийняття до виконання.

Законодавцем для безперебійної роботи виконавців передбачений порядок винесення процесуальних документів і без застосування АСВП.

Частина 4 ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження» містить вичерпний перелік підстав за яких виконавчий документ повертається стягувачу, а саме:

1) рішення, на підставі якого видано виконавчий документ, не набрало законної сили (крім випадків, коли рішення у встановленому законом порядку допущено до негайного виконання,);

2) пропущено встановлений законом строк пред`явлення виконавчого документа до виконання;

3) боржника визнано банкрутом;

4) Національним банком України прийнято рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку - боржника;

5) юридичну особу - боржника припинено;

6) виконавчий документ не відповідає вимогам, передбаченим цією статтею, або якщо стягувач не подав заяву про примусове виконання рішення відповідно до статті 26 цього закону;

7) виконання рішення не передбачає застосування заходів примусового виконання рішень;

8) стягувач не надав підтвердження сплати авансового внеску, якщо авансування є обов`язковим;

9) виконавчий документ не підлягає виконанню органами державної виконавчої служби, приватним виконавцем;

10) виконавчий документ пред`явлено не за місцем виконання або не за підвідомчістю;

11) Фондом гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення про початок процедури тимчасової адміністрації або ліквідації банку;

12) відповідно до умов угоди про врегулювання спору (мирової угоди), укладеної між іноземним суб`єктом та державою Україна на будь-якій стадії урегулювання спору або розгляду справи, включаючи стадію визнання та виконання рішення, виконавчий документ не підлягає виконанню або покладені виконавчим документом на боржника зобов`язання підлягають припиненню, незалежно від дати укладення такої угоди.

Відтак, зазначений перелік не містить в собі таких підстав, як «тимчасова відсутність у виконавця доступу до АСВП» та/або «планове відключення АСВП».

Умови неможливості виконання судового рішення, викладені у частині 4 статті 5 Закону України «Про виконавче провадження», не вказують на неможливість відкриття виконавчою провадження приватним виконавцем в разі одержання наказу, що відповідає вимогам закону, та тимчасової відсутності у виконавця доступу до АСВП» та/або «планове відключення АСВП».

Тобто, за відсутності підстав для повернення виконавчих документів без прийняття до виконання виконавець зобов`язаний не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа винести постанову про відкриття виконавчого провадження, в тому числі і за відсутності доступу до Системи - у паперовій формі.

Згідно ч.4 ст.8 Закону України «Про виконавче провадження» одразу після того, як доступ до автоматичної системи приватному виконавцю Пиць А.А. було надано, постанова про відкриття виконавчого провадження та всі інші постанови були внесені до АСВП та такій було автоматично присвоєно номер виконавчого провадження - 69638161.

Згідно ч.3 ст.74 Закону України «Про виконавче провадження» в якій зазначено, що начальник відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, або виконавець з власної ініціативи чи за заявою сторони виконавчого провадження може виправити допущені у процесуальних документах, винесених у виконавчому провадженні, граматичні чи арифметичні помилки, про що виноситься відповідна постанова.

12.08.2022 року приватним виконавцем Пиць А.А. було винесено постанову про виправлення помилки у процесуальних документах. Зокрема, серед іншого, приватним виконавцем внесено виправлення до оскаржуваної постанови про відкриття виконавчого провадження від 22.07.2022 року ВП 79000040, а саме виправлено номер виконавчого провадження на ВП 69638233.

Аналогічна позиція Верховного Суду викладена в постанові від 25 лютого 2019 року по справі №235/1960/13-ц та постанові Верховного Суду від 09 червня 2021 року у справі № 359/3185/13-ц (провадження № 61-5056св21).

Відповідно до п.3,4 ст.27 Закону України «Про органи й осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів»: особа не має права здійснювати діяльність приватного виконавця після внесення до Єдиного реєстру приватних виконавців України запису про зупинення або припинення права на здійснення діяльності приватного виконавця, Забороняється здійснення діяльності приватного виконавця без чинного договору страхування цивільно-правової відповідальності. Даний перелік є виключний. Тобто законом не заборонено приватному виконавцю Пиць А.А. здійснювати діяльність у зв`язку з тимчасовою відсутністю доступу до АСВП.

Оскільки дані обставини не мали місце, то твердження боржника про незаконність дій приватного виконавця Пиць А.А. є неспроможними.

Таким чином, неприйняття процесуального рішення про відкриття виконавчого провадження за результатом надходження на виконання виконавчого документа та за відсутності підстав для повернення виконавчого документа без прийняття до виконання за відсутності доступу до Системи буде грубим порушенням Закону України «Про виконавче провадження» та порушуватиме права стягувача на обов`язкове виконання судового рішення, що закріплено Конституцією України та ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Відповідно до положень ч. ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Вирішуючи спір, суд має пересвідчитись у належності особи, яка звернулась за судовим захистом, відповідного права або охоронюваного законом інтересу (чи є така особа належним позивачем у справі - наявність права на позов у матеріальному розумінні), встановити, чи є відповідне право або інтерес порушеним (встановити факт порушення), а також визначити чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача. Тобто, обов`язковою умовою задоволення позову є доведеність позивачем порушення саме його прав та охоронюваних законом інтересів з боку відповідача, зокрема, наявність у особи, яка звернулася з позовом, суб`єктивного матеріального права або законного інтересу, на захист якого подано позов. Відсутність порушеного права чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам, визначеним законодавством, встановлюється при розгляді справи по суті та є підставою для прийняття судом рішення про відмову в позові. Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 07.02.2019 року у справі №144/1883/15-а, від 01.07.2019 року у справі №460/1019/16-а.

В постанові Великої Палати Верховного Суду від 23 жовтня 2019 року у справі №922/3537/17 (провадження № 12-127гс19) зроблено висновок, що об`єктом захисту виступає порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, спричинена поведінкою іншої особи. Суд повинен установити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

У пункті 49 постанови Великої Палати Верховного Суду від 27 листопада 2018 року у справі № 905/2260/17 зазначено, що як захист права розуміють державно-примусову діяльність, спрямовану на відновлення порушеного права суб`єкта правовідносин та забезпечення виконання юридичного обов`язку зобов`язаною стороною. Спосіб захисту може бути визначений як концентрований вираз змісту (суті) міри державного примусу, за допомогою якого відбувається досягнення бажаного для особи, право чи інтерес якої порушені, правового результату. Спосіб захисту втілює безпосередню мету, якої прагне досягнути суб`єкт захисту (позивач), вважаючи, що таким чином буде припинене порушення (чи оспорювання) його прав, він компенсує витрати, що виникли у зв`язку з порушенням його прав, або в інший спосіб нівелює негативні наслідки порушення його прав.

Європейський суд з прав людини в своїй практиці (рішення від 09 жовтня 1979 року в справі «Ейрі проти Ірландії» (пункт 24), рішення від 30 травня 2013 року в справі Наталія Михайленко проти України (пункт 32), рішення від 13 травня 1980 року в справі «Артіко проти Італії» (пункт 35), рішення від 30 травня 2013 року визначає, що Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод призначена для гарантування не теоретичних або примарних прав, а прав практичних та ефективних.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 05 грудня 2018 року у справі № 904/7326/17 (провадження № 12-197гс18) вказано, що «право сторони виконавчого провадження на звернення зі скаргою до суду на підставі статті 339 ГПК України пов`язане з порушенням прав такої сторони під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця».

У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 22 квітня 2020 року в справі № 641/7824/18 (провадження № 61-10355св19) вказано, що «завданням цивільного судочинства є саме ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. В порядку судового контролю за виконанням судових рішень такий захист можливий за умови, що права, свободи чи інтереси сторони виконавчого провадження порушені, а скаржник використовує цивільне судочинство для такого захисту. По своїй суті ініціювання справи щодо судового контролю за виконанням судових рішень не для захисту прав та інтересів є недопустимим».

Згідно ч. 3 ст. 451 ЦПК України якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Відсутність порушеного права чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам, визначеним законодавством, є підставою для прийняття судом рішення про відмову в позові.

Враховуючи вищевикладене суд вважає, що скаржником не доведено належними, допустимими доказами порушення його прав чи свобод. Скарга боржника є безпідставною, а доводи викладені в ній не відповідають фактичним обставинам справи та не узгоджуються з приписами законодавства. Тому суд приходить до висновку, що скарга не підлягає до задоволенню.

Керуючись ст.ст.4,8,18 Закону України "Про виконавче провадження", ст.ст. 262, 354, 447-453 ЦПК України, суд, -

у х в а л и в :

Відмовити в задоволенні скарги представника Акціонерного товариства «Ідея Банк» Жовтонецького В.М. на неправомірні дії приватного виконавця Пиця Андрія Андрійовича.

Ухвала може бути повністю або частково оскаржена в апеляційному порядку учасниками справи, а також особами, які не брали участь у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки до Апеляційного суду Львівської області через Галицький районний суд м. Львова. Апеляційна скарга подається протягом п`ятнадцяти днів з дня складення повного тексту ухвали.

Головуючий суддя В.Є. Радченко