ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/4588/22 Справа № 205/6962/20 Суддя у 1-й інстанції - Мовчан Д. В. Суддя у 2-й інстанції - Свистунова О. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 вересня 2022 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді Свистунової О.В.,

суддів Красвітної Т.П., Єлізаренко І.А.,

за участю секретаря Попенко Ю.К.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпро

апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 17 січня 2022 року

по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Моторного (транспортного) страхового бюро України, третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору ОСОБА_3 , про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди,

В С Т А Н О В И Л А:

У вересні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , Моторного (транспортного) страхового бюро України (далі МТСБУ), третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору ОСОБА_3 , про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

Позовна заява, мотивована тим, що 05 липня 2019 року о 20 год. 00 хв. водій ОСОБА_2 , керуючи автомобілем марки «Audi A-6», реєстраційний номер НОМЕР_1 , скоїв дорожньо-транспортну пригоду (далі ДТП), в результаті якої автомобіль марки «ZAZ Lanos», реєстраційний номер НОМЕР_2 отримав механічні пошкодження, а власнику такого автомобіля завдано матеріальну шкоду. На момент ДТП цивільно-правова відповідальність відповідача не була застрахована, а тому, 08 липня 2019 року представник позивача звернувся до МТСБУ із повідомленням про ДТП та заявою про страхове відшкодування.

Огляд пошкодженого автомобіля марки «ZAZ Lanos», реєстраційний номер НОМЕР_2 , представником МТСБУ протягом 10 робочих днів з моменту отримання повідомлення про ДТП не проводився. А тому, з метою визначення завданого внаслідок ДТП матеріального збитку позивач звернувся до незалежного судового експерта автотоварознавця Крутінь В.І., який провів огляд та склав висновок № 6767 експертного дослідження автотоварознавця по визначенню вартості матеріального збитку КТЗ від 07 серпня 2019 року, згідно із яким вартість матеріального збитку нанесеного власнику автомобіля марки «ZAZ Lanos», реєстраційний номер НОМЕР_2 , пошкодженого внаслідок ДТП, визначається такою, що дорівнює ринковій вартості автомобіля, що становить 108 678,35 грн. Ринкова вартість автомобіля марки «ZAZ Lanos», реєстраційний номер НОМЕР_2 в пошкодженому стані становить 13 819,22 грн. Таким чином, розмір страхового відшкодування повинен становити 94 859,13 грн., який розраховується як: 108 678,35 грн. (вартість автомобіля на момент ДТП) 13 819,22 грн. (вартість автомобіля після ДТП). Крім того, були понесені наступні витрати: 3 500,00 грн. витрати на послуги експерта; 1 000,00 грн. витрати на евакуатор; 12 150,00 грн. витрати на стоянку.

16 січня 2020 року МТСБУ було частково виплачено страхове відшкодування, а саме в загальному розмірі 60 285,98 грн., яка складається із: 43 635,98 грн. вартість матеріального збитку; 1 000,00 грн. витрати на евакуатор; 13 500,00 грн. витрати на послуги експерта; 12 150,00 грн. витрати на стоянку.

А тому, позивач вважав, що МТСБУ не доплатило страхове відшкодування в розмірі 51 223,15 грн.

Вказував, що страхова компанія повинна відшкодувати позивачу завдані збитки у межах суми страхової виплати.

Крім того, враховуючи глибину емоційних переживань у зв`язку з ДТП і пошкодженням майна, вагу заподіяної душевної травми, з врахуванням того, що в результаті ДТП суттєво був пошкоджений автомобіль позивача, розмір завданої моральної шкоди позивач оцінив в 23 615,00 грн., який визначив виходячи з 5 розмірів мінімальних заробітних плат на момент звернення з позовом до суду, тобто 4 723,00 грн. х 5 = 23 615,00 грн.

Також, 10 серпня 2020 року з метою отримання професійної правничої допомоги був укладений договір про надання правової допомоги № 10/08/20 з адвокатом Константиновим Р.Д., якому був сплачений гонорар в розмірі 5 000,00 грн.

Ураховуючи викладене, позивач просив суд стягнути з МТСБУ на його користь страхове відшкодування в розмірі 51 223,15 грн., або в якості додаткової субсидіарної відповідальності з ОСОБА_2 , а також, стягнути з ОСОБА_2 на його користь моральну шкоду в розмірі 23 615,00 грн., витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 5 000,00 грн. та судовий збір в розмірі 1 681,60 грн.

Рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 17 січня 2022 року позовні вимоги задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в розмірі 5 000,00 грн.

У задоволенні іншої частини позовних вимог щодо стягнення матеріальної шкоди відмовлено.

Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить оскаржуване рішення скасувати в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення матеріальної шкоди в розмірі 51 223,15 грн. та ухвалити в цій частині нове, яким позовні вимоги в цій частині задовольнити та стягнути з МТСБУ на його користь матеріальну шкоду в розмірі 51 223,15 грн., або в якості додаткової субсидіарної відповідальності з ОСОБА_2 . Також, просить змінити рішення в частині стягнення витрат на професійну правничу допомогу, стягнувши 5 000,00 грн. та стягнути з відповідачів на його користь судовий збір, сплачений за подання апеляційної скарги розмірі 2 522,41 грн.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд неповно з`ясував усі фактичні обставини справи та не дослідив і не надав належної оцінки наявним у матеріалах справи доказам.

У відзиві на апеляційну скаргу, відповідач МТСБУ просить рішення суду першої інстанції залишити без змін, а скаргу позивача без задоволення.

Колегія суддів звертає увагу, що про час та місце слухання даної справи апеляційним судом учасники справи повідомлені належним чином у відповідності до вимог статей 128-130 ЦПК України, що підтверджується наявними в матеріалах справи рекомендованими повідомленнями про вручення поштових відправлень та довідками про доставку електронного листа і смс.

В судовому засіданні представник позивача підтримав апеляційну скаргу, просив її задовольнити, посилаючись на доводи викладені в апеляційній скарзі.

В судовому засіданні представник відповідача МТСБУ заперечував проти задоволення апеляційної скарги та просив залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з положенням частини другої статті 374 ЦПК України підставами апеляційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Статтями 12, 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Розглядаючи позов, суд має встановити фактичні обставини справи виходячи з фактичних правовідносин сторін, але в межах заявлених вимог.

Судом першої інстанції установлено, що 05 липня 2019 року о 20 год. 00 хв. водій ОСОБА_2 , керуючи автомобілем марки «Audi A-6», реєстраційний номер НОМЕР_1 , наближаючись по вулиці Орловській до перехрестя з вулицею Камчатською в місті Дніпрі, при виїзді з другорядної дороги на нерегульоване перехрестя з головною дорогою, не надав переваги у русі автомобілю марки «ZAZ Lanos», реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_4 , який рухався по головній дорозі (вул. Камчатська), внаслідок чого скоїв з ним зіткнення.

Матеріалами справи підтверджено, що на момент ДТП цивільно-правова відповідальність ОСОБА_2 не була застрахована за полісом ОСЦПВВНТЗ.

Судом також установлено, що постановою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 11 вересня 2019 року ОСОБА_2 визнано винним у вчинені правопорушення, передбаченого статтею 124 КУпАП.

Крім того, 16 січня 2020 року МТСБУ здійснена, а позивачем отримана виплата страхового відшкодування в розмірі 60 285,98 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 431777 від 16 січня 2020 року.

Обставина здійснення відповідачами будь-яких інших компенсаційних виплат на користь позивача через вказану ДТП судом не встановлена.

Задовольняючи частково позовні вимоги щодо стягнення моральної шкоди, суд першої інстанції виходив з того, що позивачу, як потерпілому, завдано моральну шкоду, яка полягає у душевних стражданнях, яких останній зазнав у зв`язку із пошкодженням його майна, порушенням звичного способу життя через втрату автомобіля як засобу пересування, в придбання якого вкладено значні грошові кошти, що призвело до вимушених негативних змін у його життєвих стосунках. При цьому, визначивши до стягнення моральну шкоду в розмірі 5 000,00 грн., суд враховув характер немайнових втрат, тяжкість вимушених змін у його життєвих стосунках та вимоги розумності і справедливості.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог щодо стягнення матеріальної шкоди, суд першої інстанції виходив з того, що наданий стороною позивача висновок експертного дослідження експерта автотоварознавця № 6767 від 07 серпня 2019 року не містить застережень щодо того, що висновок підготовлено для подання до суду та що експерт обізнаний про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок, а тому суд не прийняв його до уваги як належний та допустимий доказ, відмовивши у задоволенні позовних вимог в цій частині за недоведеністю.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Згідно з частиною першою статті 15 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Способи захисту цивільних прав та інтересів визначені у частині другій статті 16 ЦК України.

У разі порушення (невизнання, оспорювання) суб`єктивного цивільного права чи інтересу у потерпілої особи виникає право на застосування конкретного способу захисту. Цим правом на застосування певного способу захисту і є права, які існують у рамках захисних правовідносин. Тобто спосіб захисту реалізується через суб`єктивне цивільне право, яке виникає та існує в рамках захисних правовідносин (зобов`язань).

Звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_1 просив стягнути з МТСБУ страхове відшкодування в розмірі 51 223,15 грн.

На підтвердження вартості завданих збитків посилався на висновок експертного дослідження експерта автотоварознавця № 6767 від 07 серпня 2019 року.

Заперечуючи проти заявлених у справі вимог, МТСБУ вказувало, що вартість відновлювального ремонту належного позивачу автомобіля перевищує його ринкову вартість, тому останній відповідно до частини другої статті 30 Закону України Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів має право на відшкодування різниці між вартістю цього автомобіля до та після ДТП, а не повної вартості автомобіля на час ДТП.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог щодо стягнення матеріальної шкоди, суд першої інстанції виходив з того, що наданий стороною позивача висновок експертного дослідження експерта автотоварознавця № 6767 від 07 серпня 2019 року не містить застережень щодо того, що висновок підготовлено для подання до суду та що експерт обізнаний про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок, а тому суд не прийняв його до уваги як належний та допустимий доказ, відмовивши у задоволенні позовних вимог в цій частині за недоведеністю.

Колегія суддів погоджується за такими висновками суду першої інстанції та вважає за необхідне зазначити наступне.

Положення цивільного законодавства свідчить про зобов`язання учасників цивільних правовідносин діяти в межах закону, не порушуючи права інших осіб у спосіб передбачений законом, добросовісно здійснюючи свої права та обов`язки.

Стаття 1166 ЦК України передбачає, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

За змістом вказаної норми, за загальним правилом: по-перше, в повному обсязі; по-друге, особою, яка безпосередньо її завдала, шкода підлягає відшкодуванню.

Проте із вказаних правил є винятки, передбачені законом. Одним з таких винятків є страхування особою цивільно-правової відповідальності.

Відносини страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регламентує, зокрема, Закон України Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Законом України Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів визначено як засади, так і процедури отримання потерпілими особами за наслідками ДТП, відшкодування заподіяної шкоди.

Статтею 1194 ЦК України передбачено, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Відшкодування шкоди особою, яка її завдала, можливе лише за умови, що згідно із Законом України Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів у страховика (страховика) не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування, чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Покладання обов`язку з відшкодування шкоди в межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності.

Подібні висновки викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 09 листопада 2021 року у справі № 147/66/17 (провадження № 14-95цс20).

Слід також зазначити, що відповідно до статті 12 ЦК України особа здійснює свої цивільні права вільно, на власний розсуд. Нездійснення особою своїх цивільних прав не є підставою для їх припинення, крім випадків, встановлених законом. Відтак зазначена норма визначає, що саме законом встановлюється випадки, коли право особи припиняється внаслідок його нездійснення.

Зміст суб`єктивного цивільного права становлять такі юридичні правомочності, як реалізація особою права на дії; можливість вимагати певної поведінки від інших; можливість захисту порушеного права в юрисдикційному порядку (зокрема, у досудовому та судовому порядку).

Під здійсненням цивільного права слід розуміти реалізацію тих можливостей, які становлять зміст суб`єктивного цивільного права. Здійснення цивільного права відбувається шляхом вчинення фактичних та юридичних дій, що свідчить по свободу поведінки учасників цивільних правовідносин при реалізації своїх прав та обов`язків на власний розсуд.

Внаслідок заподіяння під час ДТП шкоди виникають цивільні права й обов`язки, пов`язані з її відшкодуванням. Зокрема, потерпілий набуває право отримати відшкодування шкоди, а обов`язок виплатити відповідне відшкодування за Законом України Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів виникає у страховика особи, яка застрахувала цивільну відповідальність (у визначених зазначеним Законом випадках Моторного (транспортного) страхового бюро України (далі МТСБУ)) та в особи, яка застрахувала цивільну відповідальність, якщо розмір завданої нею шкоди перевищує розмір страхового відшкодування, зокрема на суму франшизи, чи якщо страховик (МТСБУ) за вказаним Законом не має обов`язку здійснити страхове відшкодування (регламентну виплату). Тобто внаслідок заподіяння під час ДТП шкоди (настання страхового випадку) винуватець ДТП не звільняється від обов`язку відшкодувати завдану шкоду, але цей обов`язок розподіляється між ним і страховиком (МТСБУ).

Разом з тим принцип повного відшкодування шкоди, закріплений у статті 1166 ЦК України, реалізується у відносинах страхування через застосування положень статті 1194 цього Кодексу. Вказана норма передбачає, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди за загальним правилом зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Отже, частка відповідальності особи, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, становить різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Подібні висновки викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 грудня 2021 року у справі 147/66/17 (провадження № 14-95цс20).

Встановлено, що на момент ДТП цивільно-правова відповідальність ОСОБА_2 не була застрахована за полісом ОСЦПВВНТЗ.

16 січня 2020 року МТСБУ здійснена, а позивачем отримана виплата страхового відшкодування в розмірі 60 285,98 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 431777 від 16 січня 2020 року.

Вирішуючи питання про відшкодування потерпілій особі різниці між фактичним розміром шкоди, завданої його автомобілю у ДТП, і страховою виплатою, яка підлягала виплаті потерпілому, колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно до висновку експертного дослідження експерта автотоварознавця № 6767 від 07 серпня 2019 року, вартість матеріального збитку, нанесеного власнику автомобіля марки «ZAZ Lanos», реєстраційний номер НОМЕР_2 , пошкодженого внаслідок ДТП, становить 108 678,35 грн.

Ринкова вартість автомобіля марки «ZAZ Lanos», реєстраційний номер НОМЕР_2 , в пошкодженому стані становить 13 819,22 грн.

Отже, даним висновком було визначено розмір ринкової вартості транспортного засобу після ДТП, при цьому необхідним є визначення розміру вартості транспортного засобу до ДТП та в пошкодженому стані (вартість утилізації).

Колегія суддів звертає увагу, що в судовому засіданні суду апеляційної інстанції представник позивача підтвердив та визнав, що автомобіль позивача є фізично знищеним.

Згідно зі статтею 30 Закону України Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно необґрунтованим. Ремонт вважається економічно необґрунтованим, якщо передбачені згідно з звітом (актом) чи висновком про оцінку, виконаним оцінювачем або експертом відповідно до законодавства, витрати на відновлювальний ремонт транспортного засобу перевищують вартість транспортного засобу до ДТП. Якщо транспортний засіб вважається знищеним, його власнику відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після ДТП, а також витрати на евакуацію транспортного засобу з місця ДТП.

Порядок відшкодування шкоди, пов`язаної з фізичним знищенням транспортного засобу, регламентовано статтею 30 Закону України Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, який згідно зі статтею 8 ЦК України (аналогія закону) може застосовуватись не лише страховиком, а й іншими особами, які здійснюють діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, та відповідають за завдану шкоду.

Подібний висновок викладено у постановах Верховного Суду від 25 листопада 2021 року у справі № 204/5314/18 (провадження № 61-17280св20), від 02 грудня 2021 року у справі № 753/17190/18 (провадження № 61-4879св21).

Враховуючи викладене, безпідставними є доводи позивача про те, що на його користь необхідно стягнути саме вартість автомобіля на час ДТП, а не різницю між вартістю цього автомобіля до та після ДТП, з тих підстав, що норми Закону України Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів не можуть застосовуватись до спірних правовідносин.

Отже, порядок відшкодування завданої позивачу шкоди повинен відбуватися у порядку, визначеному статтею 30 Закону України Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Крім того, колегія суддів звертає увагу, що звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_1 просив стягнути з МТСБУ страхове відшкодування в розмірі 51 223,15 грн.

Відповідно до положень статей 12 і 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позивачем вимог та зазначених і доведених ним обставин.

Установлено, що висновком експертного дослідження експерта автотоварознавця № 6767 від 07 серпня 2019 року не визначено вартість автомобіля марки «ZAZ Lanos», реєстраційний номер НОМЕР_2 , до ДТП, а МТСБУ під час розгляду справи наполягало на застосуванні до спірних правовідносин статті 30 Закону України Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, частиною другою якої і передбачено порядок визначення шкоди, пов`язаної з фізичним знищенням транспортного засобу.

Також, представник зазначив, що позивач продав залишки пошкодженого автомобіля, проте доказів цього суду апеляційної інстанції не надав, та не надав доказів за яку ціну було продано позивачем залишки пошкодженого автомобіля.

За правилами статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України), а доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (частина шоста статті 81 ЦПК України).

При цьому, належність доказів правова категорія, яка свідчить про взаємозв`язок доказів з обставинами, що підлягають встановленню як для вирішення всієї справи, так і для здійснення окремих процесуальних дій.

Правила допустимості доказів визначають легітимну можливість конкретного доказу підтверджувати певну обставину в справі. Правила допустимості доказів встановлені з метою об`єктивності та добросовісності у підтвердженні доказами обставин у справі, виходячи з того, що нелегітимні засоби не можуть використовуватися для досягнення легітимної мети, а також враховуючи те, що правосудність судового рішення, яке було ухвалене з урахуванням нелегітимного доказу, завжди буде під сумнівом.

Допустимість доказів є важливою ознакою доказів, що характеризує їх форму.

Допустимість доказів означає, що обставини справи, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами.

Згідно з частиною другою статті 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Згідно зі статтею 12, частинами першою, п`ятою, шостою статті 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 про те, що визначаючи розмір страхового відшкодування МТСБУ не оглядало пошкоджений в ДТП автомобіль, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська за клопотанням представника МТСБУ була призначена судова автотоварознавча експертиза, яка не була проведена з підстав того, що об`єкт дослідження автомобіль марки «ZAZ Lanos», реєстраційний номер НОМЕР_2 , для огляду наданий не був, тобто позивач не сприяв встановленню обставин, що мають значення для справи.

Таким чином, відповідач МТСБУ з урахуванням принципу цивільного судочинства щодо змагальності сторін, заперечуючи проти позовних вимог позивача та висновку експертного дослідження експерта автотоварознавця № 6767 від 07 серпня 2019 року, який був виконаний на його замовлення, подало до суду клопотання про призначення судової автотоварознавчої експертизи, посилаючись на те, що висновок № 6767 від 07 серпня 2019 року виконаний з порушенням норм Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України та Фонду державного майна України від 24 листопада 2003 року № 142/5/2092 (далі Методика).

Відповідно до пункту 2.2 Методики утилізаційна вартість КТЗ визначається як грошова сума, яку передбачається одержати від продажу не придатного для експлуатації за прямим функціональним призначенням КТЗ для альтернативного використання його справних і придатних до експлуатації складників.

При цьому пунктом 7.18 Методики визначено, що вартість утилізації КТЗ визначається як сума ринкової вартості технічно справних складників та вартості металобрухту складників, які залишились.

Однак, експертом автотоварознавцем Крутіним В.І. при визначені розміру ринкової вартості визначено було різницю між розміром ринкової вартості до ДТП та вартістю матеріального збитку, що суперечить нормам Методики.

Наведені в апеляційній скарзі інші доводи не спростовують висновків місцевого суду, зводяться до переоцінки доказів і незгоди із висновками суду щодо обставин справи.

Відповідно до статті 89 ЦПК України виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному повному та об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Відповідно до рішення «Проніна проти України» № 63566/00, §23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року, пункт 1 статті 6 Конвенції (995_004 ) зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пунктом 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE (Серявін та інші проти України), № 4909/04, §58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, оскільки звільнення працівника з підстав, не передбачених законом, або з порушенням установленого законом порядку свідчить про незаконність такого звільнення та тягне за собою поновлення порушених прав працівника.

З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що з`ясувавши в достатньо повному об`ємі права та обов`язки сторін, обставини справи, перевіривши доводи та давши їм правову оцінку, суд першої інстанції ухвалив рішення, що відповідає вимогам закону. Висновки суду достатньо обґрунтовані і підтверджені наявними в матеріалах справи письмовими доказами.

Згідно із статтею 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судові рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Ураховуючи викладене, колегія суддів проходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а судове рішення без змін.

На підставі статті 141 ЦПК України, судові витрати понесені сторонами в зв`язку з переглядом судового рішення розподілу не підлягають, оскільки апеляційна скарга залишена без задоволення.

Керуючись ст. 259,268,374,375,381-384 ЦПК України, колегія суддів,

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 17 січня 2022 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та протягом тридцяти днів може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду з дня складання повного судового рішення.

Головуючий О.В. Свистунова

Судді: Т.П. Красвітна

І.А. Єлізаренко