КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 вересня 2022 року місто Київ.

Справа 756/15417/21

Апеляційне провадження № 22-ц/824/8953/2022

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Судді-доповідача: Желепи О.В.,

суддів: Кравець В.А., Мазурик О.Ф.

за участю секретаря: Вєтчінової О.О.

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 01 червня 2022 року (у складі судді Шевченко Т.М., повний тест судового рішення складено 10 червня 2022 року)

у справі за позовом ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , яка діяла в своїх інтересах та в інтересах неповнолітніх дітей: ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , до ОСОБА_1 , треті особи: Житлово-експлуатаційна дільниця № 106, Служба у справах дітей та сім`ї Голосіївської районної в м. Києві державної адміністрації, про встановлення порядку користування житловим приміщенням та поділ особового рахунку ,

та за зустрічним позовом ОСОБА_1 , який діє у власних інтересах та в інтересах неповнолітнього ОСОБА_6 , до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , яка діяла в своїх інтересах та в інтересах неповнолітніх дітей: ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , третя особа - Служба у справах дітей та сім`ї Голосіївської районної в м. Києві державної адміністрації, про встановлення порядку користування житловим приміщенням та визнання осіб такими, що втратилиправо користування житловим приміщенням, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 , яка діялав своїх інтересах та в інтересах неповнолітніх дітей: ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , у серпні 2021 року звернулись до Голосіївського районного суду м. Києва з позовом до ОСОБА_1 про встановлення порядку користування житловим приміщенням та поділ особового рахунку між співвласниками.

Відповідно до позовної заяви просили: встановити порядок користування квартирою АДРЕСА_1 , а саме:

- виділити у користування позивачам кімнату, площею 15,4 кв.м. (за планом кімнати № 6 і № 7);

- виділити у користування відповідачу ОСОБА_1 кімнату, площею 8,1 кв.м.;

- в спільному користуванні залишити кухню, вбиральню, ванну кімнату, коридор, комору;

зобов?язати житлово-експлуатаційну дільницю №106 розподілити особовий рахунок на квартиру між співмешканцями.

Позов обґрунтовано тим, що позивач ОСОБА_2 є наймачем квартири АДРЕСА_1 , позивач ОСОБА_3 та відповідач ОСОБА_1 мають право користування вказаною квартирою. Сторони у справі пов?язані родинними зв?язками. Спірна квартира складається з двох кімнат, має житлову площу 23,5 кв.м. Кімнати за планом є суміжними. Між сторонами у справі виникають постійні спори з приводу користування житловим приміщенням. Крім того, відповідач ухиляється від сплати витрат на утримання житла.

У вересні 2021 року ОСОБА_1 у власних інтересах та в інтересах неповнолітнього ОСОБА_6 , подав зустрічний позов до ОСОБА_7 , ОСОБА_3 , яка діялав своїх інтересах та в інтересах неповнолітніх дітей: ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , в якому просив:

- визнати ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 втратившими право користування квартирою розміщеною за адресою: АДРЕСА_2 ;

- встановити такий порядок користування приміщеннями квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_2 : виділити в користування ОСОБА_2 кімнату, площею 8,1 кв.м., ОСОБА_1 та неповнолітньому ОСОБА_6 - кімнату, площею 15,4 кв.м., залишити у спільному користуванні кухню, ванну кімнату, вбиральню, коридор та комору.

Зустрічна позовна заява обґрунтована тим, що ОСОБА_1 , його неповнолітній син ОСОБА_6 , тітка ОСОБА_2 , її донька ОСОБА_3 зареєстровані та мають право користування спірною квартирою. Однак з травня 2002 року відповідачі ОСОБА_3 та її доньки ОСОБА_5 та ОСОБА_4 почали проживати окремо. У спірній квартирі залишились проживати ОСОБА_1 та ОСОБА_2 . Проте, останні роки ОСОБА_2 та ОСОБА_3 чинять перешкоди ОСОБА_1 у користуванні спірною квартирою, створюють конфліктні ситуації, викликають поліцію та повідомляють неправдиву інформацію. На думку ОСОБА_1 , метою даних дій є зняття його з сином з реєстрації за вказаною адресою, та приватизація ОСОБА_2 і ОСОБА_3 спірної квартири.

Вказував, що фактично між користувачами вже склався порядок користування спірною квартирою, відповідно до якого ОСОБА_2 фактично користується кімнатою, площею 8,1 кв.м., яка обладнана дверима із замком, кімната не є прохідною. ОСОБА_1 разом із дружиною та малолітньою дитиною проживає у кімнаті, площею 15,4 кв.м., яка є прохідною. Зазначає, що порядок користування спірним житловим приміщенням є сталим та взаємовигідним.

Рішенням Голосіївського районного суду міста Києва від 01 червня 2022 року позов ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , яка діяла в своїх інтересах та в інтересах неповнолітніх дітей: ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , до ОСОБА_1 , треті особи: Житлово-експлуатаційна дільниця №106, Служба у справах дітей та сім`ї Голосіївської районної в м. Києві державної адміністрації, про встановлення порядку користування житловим приміщенням та поділ особового рахунку між співмешканцями- залишено без задоволення.

Зустрічний позов ОСОБА_1 , який діє у власних інтересах та в інтересах неповнолітнього ОСОБА_6 , до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , яка діяла в своїх інтересах та в інтересах неповнолітніх дітей: ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , третя особа - Служба у справах дітей та сім`ї Голосіївської районної в м. Києві державної адміністрації, про встановлення порядку користування житловим приміщенням та визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням - залишено без задоволення.

Не погоджуючись з таким рішенням суду, Ляшенко І.І. в інтересах ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржуване рішення в частині відмови у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 та ухвалити нове, яким позовні вимоги за зустрічним позовом задовольнити у повному обсязі.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що оскаржуване рішення, в частині відмови у задоволенні зустрічного позову, ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, а висновки суду не відповідають обставинам справи.

Посилається на те, що суд першої інстанції не застосував норми матеріального права, які підлягали застосуванню у даному випадку, а саме положення ст.ст. 317, 321, 358, 355 Цивільного кодексу України, крім того в порушення норм процесуального права не врахував наявність письмових доказів, допитаних свідків та пояснення сторін, а також вичерпних фото матеріалів на обґрунтування позовних вимог.

Зазначає, що відповідачі ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 не проживають у спірній квартирі без поважних причин понад 19 років.

Звертає увагу суду, що ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 фактично не проживають у спірній квартирі, аміж особами, які проживають у ній, вже відбувся розподіл та фактично визначений порядок користування квартирою: позивач за зустрічним позовом з сім`єю проживають у кімнаті площею 15,4 кв.м, яка є прохідною, ОСОБА_2 має зручну не прохідну кімнату, площею 8,1 кв.м, яка обладнана вхідними дверима з встановленим замком та отвором для спостереження, а тому саме встановлений порядок користування є взаємовигідним та відповідає інтересам усіх користувачів.

Рішеня суду, в частині відмови взадоволенні основного позову учасники справи не оскаржили.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 15 серпня 2022 року відкрито провадження у даній справі та надано учасникам справи 5-ти денний строк з моменту отримання ухвали для подачі відзиву на апеляційну скаргу.

Сстаном на дату розгляду справи відзив на апеляційну скаргу в матеріалах справи відсутній.

У судовому засіданні 13 вересня 2022 року представник ОСОБА_1 - адвокат Ляшенко І.І. доводи апеляційної скарги підтримав та просив її задовольнити.

Представник позивача ОСОБА_2 -адвокат Литвинчук О.І., та позивач ОСОБА_3 доводи скарги заперечували.

Інші учасники в судове засідання не з`явились, про день, час та місце розгляду апеляційної скарги повідомлені своєчасно та належним чином.

За правилами ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши доповідь судді-доповідача Желепи О.В., пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до частин першої, другої статті 61 Житлового кодексу користування жилим приміщенням у будинках державного і громадського житлового фонду здійснюється відповідно до договору найму жилого приміщення. Договір найму жилого приміщення в будинках державного і громадського житлового фонду укладається в письмовій формі на підставі ордера на жиле приміщення між наймодавцем - житлово-експлуатаційною організацією (а в разі її відсутності - відповідним підприємством, установою, організацією) і наймачем - громадянином, на ім`я якого видано ордер.

Предметом договору найму жилого приміщення в будинках державного і громадського житлового фонду є окрема квартира або інше ізольоване жиле приміщення, що складається з однієї чи кількох кімнат, а також одноквартирний жилий будинок.

Не можуть бути самостійним предметом договору найму: жиле приміщення, яке хоч і є ізольованим, проте за розміром менше від встановленого для надання одній особі; частина кімнати або кімната, зв`язана з іншою кімнатою спільним входом, а також підсобні приміщення (кухня, коридор, комора тощо).

Норма жилої площі в встановлюється в розмірі 13,65 квадратного метру на одну особу.

Член сім`ї наймача вправі вимагати, за згодою інших членів сім`ї, які проживають разом з ним, укладення з ним окремого договору найму, якщо жилу площу, що припадає на нього, може бути виділено у вигляді приміщення, яке відповідає вимогам статті 63 цього Кодексу. У разі відмовлення членів сім`ї дати згоду на укладення окремого договору найму, а також у разі відмови наймодавця в укладенні такого договору спір може бути вирішено в судовому порядку.

Пунктом 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» від 12 квітня 1985 року № 2 роз`яснено, що в силу статті 104 ЖК суд вправі задовольнити вимоги члена сім`ї наймача про поділ жилого приміщення, якщо жилу площу, що припадає на нього (або з урахуванням укладеної угоди про порядок користування жилим приміщенням), може бути виділено у вигляді ізольованого приміщення, яке складається з однієї або кількох кімнат, розмір якого не менше встановленого для надання одній особі. При поділі жилого приміщення за вимогою члена сім`ї наймача йому може бути виділено ізольоване жиле приміщення розміром меншим за жилу площу, що припадає на нього. Однак поділ не може бути допущений, коли це призведе до штучного погіршення житлових умов позивача і викличе необхідність постановки його на облік, як такого, що потребує поліпшення житлових умов.

Відмовляючи у задоволенніосновногопозову суд першої інстанції встановив, що квартира АДРЕСА_1 належить до комунальної власності територіальної громади м. Києва, та є не приватизованою.

Розпорядженням Голосіївської районної в м. Києві державної адміністрації № 178 від 22 березня 2019 року змінено власника особового рахунку з померлої ОСОБА_9 на ОСОБА_10 , яка родиною з шести осіб (вона, дочка, дві онуки, племінник та син племінника) мешкає в двокімнатній ізольованій квартирі АДРЕСА_1 , житловою площею 23,5 кв.м. Наведене стверджується даними витягу з розпорядження Голосіївської районної в м. Києві державної адміністрації № 178 від 22.03.2019 року (а.с. 20).

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 є сином померлої ОСОБА_9 , ОСОБА_3 є донькою ОСОБА_2 , а ОСОБА_5 , 2005 року народження, та ОСОБА_4 , 2003 року народження, - онуками останньої,

Відповідно до наявних в справі письмових доказів, у квартирі АДРЕСА_1 зареєстровані: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_1 та його син ОСОБА_6 , 2016 року народження.

Відомостей про реєстрацію місця проживання ОСОБА_5 , 2005 року народження, та ОСОБА_4 , 2003 року народження, у квартирі АДРЕСА_1 , матеріали цивільної справи не містять. Разом з тим учасники справи в судовому засіданні апеляційного суду не заперечували, що в спірній квартирі зареєстровані ОСОБА_4 та ОСОБА_5 .

Крім того, судом встановлено, що квартира АДРЕСА_1 , загальною площею 37,2 кв.м., житловою площею 23,5 кв.м., складається з двох кімнат, площею 15,4 кв.м. і 8,1 кв.м. Кімната, площею 8,1 кв.м. є ізольованою, кімната, площею 15,4 кв.м., є прохідною (а.с. 25). Сторонами в розпорядження суду не надано копії технічного паспорта на спірну квартиру, відтак, суд позбавлений можливості встановити перелік інших приміщень спірної квартири та їх площу.

Під час судового розгляду справи встановлено, що у спірній квартирі постійно проживала позивач ОСОБА_2 та померла ОСОБА_9 . Спірною квартирою користуються позивач ОСОБА_3 з доньками ОСОБА_5 , 2005 року народження, та ОСОБА_4 , 2003 року народження, та з 2019 року проживає відповідач ОСОБА_1 з сином ОСОБА_6 , 2016 року народження.

Між сторонами спору не досягнуто згоди щодо спільного користування житловим приміщенням - спірною кватирою. Крім того, у сторін виникають постійно конфлікти між собою, що супроводжуються постійними сварками та суперечками, викликами працівників поліції. Вказане вбачається зі змісту постанов Голосіївського районного суду м. Києва від 24 вересня 2019 року, 17 жовтня 2019 року, 27 січня 2020 року (а.с.87-92), листів Голосіївського управління поліції Головного управління Національної поліції у м. Києві (а.с. 93-97, 131-135, 151-152).

Відповідно до матеріалів справи, домовленості між сторонами, щодо користування спірною квартирою не досягнуто. Подані до суду основний та зустрічний позов свідчать про те, що кожна з родин претендує на більшу кімнату і просить меншу кімнату залишити іншій стороні.

Відмовляючи в задоволенні зустрічного позову, суд виходив з того, що матеріалами справи стверджується, що у спірній квартирі зареєстровано 4 особи ( ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , ОСОБА_6 ), а житлова площа спірної квартири становить 23,5 кв.м., визначення порядку користування квартирою призведе до погіршення житлових умов цих осіб, оскільки у даному конкретному випадку виходячи із розміру житлової площі спірної квартири на одну особу припадає 5,87 кв.м.

Відтак, передбачені законом підстави для задоволення первісних позовних вимог та зустрічних позовних вимог в частині визначення порядку користування спірною квартою, та укладення окремого договору найму відсутні.

Незважваючи на те, що під час апеляційного розгляду встановлено, що в спірній квартирі зареєстровані неповнолітні (на час подачі позову) діти ОСОБА_3 , вказана обставина не заперечувалась сторонами та підтверджується відповідною довідкою про зміну договору найму, в якій зазначено про проживання в спірній квартирі і неповнолітніх дітей ОСОБА_3 , вказане не впливає на зміст ухваленого рішення. Так , як за таких обтсавин на сім`ю ОСОБА_2 її дочку та двох онучок, припадає 15, 7 кв.м. житлової площі, а на ОСОБА_1 з сином лише 7,8 кв.м. Відповідно виділення ОСОБА_1 кімнати площею 15, 4 кв.м. буде грубо порушувати права інших мешканців квартири.

Слід зазначити, що рішення суду в частині відмови в задоволенні основного позову ОСОБА_2 та ОСОБА_3 не оскаржили, а тому його законність не переглядається апеляційним судом.

Звертаючись до суду з зустрічним позовом про визнання осіб, такими, що втратили право користування спірною квартирою, ОСОБА_1 посилався на те що відповідач ОСОБА_3 з доньками з 2002 року добровільно залишила житлове приміщення, не проживають в ньому.

Разом з тим, судовим розглядом встановлено, що сам ОСОБА_1 з родиною став користуватись спірною квартирою лише в 2019 році.

Наданий ОСОБА_1 акт про непроживання осіб - ОСОБА_3 з доньками у спірній квартирі (а.с. 81), складено 08.09.2021 року, обставин непроживання вказаних осіб у спірному житловому приміщенні з 2002 року не відображає.

Крім того, матеріалами справи стверджується, що починаючи з 2019 року між сторонами виникають постійні конфлікти з приводу користування спірним житловим приміщенням, що супроводжується викликами працівників поліції.

Позивачем за зустрічним позовом ОСОБА_1 в ході судового розгляду не доведено належними та допустимими доказами того факту, що відповідач за зустрічним позовом ОСОБА_3 з доньками не проживає на спірній житловій площі за місцем реєстрації без поважних причин.

Дослідивши наявні в справі письмові докази, колегія суддів встановила, що вищенаведені обставини справи, які суд ввжаав встановленими є доведеними.

Висновки суду відповідають таким обставинам та вимогам закону.

Первинне значення у врегулюванні відносин щодо порядку користування квартирою має домовленість. Очевидним є те, що рішення суду не може підмінити собою їх домовленість. Водночас, при виникненні конфліктної ситуації, яка унеможливлює добровільне встановлення порядку користування спільним майном, такий порядок користування може встановити суд. Такого висновку дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у справі № 641/3624/16-ц.

Доводи апеляційної скарги про те, що склався порядок користування квартирою, а тому він мав бути затверджений судом, колегія не приймає, оскільки закріплення за ОСОБА_1 та його сином кімнати, житловоюплощею 15,4 м2 буде грубим порушенням прав відповідачів за зустрічним позовом, які мають рівні права з позивачем на користування спірною квартирою.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 протягом тривалого часу не проживають у спірній квартирі, колегія суддів не приймає до уваги з огляду на таке.

Відповідно до ч.ч. 4, 5 ст.9 ЖК України ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Житлові права охороняються законом, за винятком випадків, коли вони здійснюються в суперечності з призначенням цих прав чи з порушенням прав інших громадян або прав державних і громадських організацій.

Відповідно до ст.64 ЖК України члени сім`ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами та несуть усі обов`язки щодо договору найму жилого приміщення. До членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Якщо вказані особи перестали бути членами сім`ї наймача, але продовжують проживати в займаному жилому приміщенні, вони мають такі ж права та обов`язки, як наймач та члени його сім`ї. Статтею 65 ЖК України передбачено, що особи, що вселилися в жиле приміщення як члени сім`ї наймача, набувають рівного з іншими членами сім`ї права користування жилим приміщенням.

Відповідно до ст.71 ЖК України, серед іншого, визначено, що при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається житлове приміщення протягом шести місяців.

Вичерпного переліку поважності причин непроживання в житловому приміщенні законодавство не встановлює, у зв`язку з чим зазначене питання суд вирішує в кожному конкретному випадку, з урахуванням конкретних обставин справи.

Європейський суд з прав людини у своїй практиці послідовно дотримується позиції, що втрата житла є найбільш крайньою формою втручання у право на повагу до житла («Kryvitska and Kryvitskyyv. Ukraine», заява №30856/03), наголошує, що втручання у право на повагу до житла має бути не лише законним, але й «необхідним у демократичному суспільстві» (Zehentnerv.Austria), заява № 20082/02, пункт 56, ECHR 2009).

При цьому, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться виключно в судовому порядку (згідно зі ст.72 Житлового кодексу УРСР).

Оскільки збереження або втрата права користування житлом за відсутнім мешканцем, у будь-якому випадку, прямо залежить від причин відсутності, то під час вирішення цієї категорії справ з`ясуванню підлягають обставини, які мають значення для встановлення причин довготривалої відсутності особи.

Згідно з цивільним процесуальним законом кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом (ч.3 ст.12, ч.1 ст.81 ЦПК України).

Тож у правових спорах щодо визнання особи такою, що втратила право користування житлом, саме на позивача покладено обов`язок доведення факту відсутності відповідача понад встановлені строки у жилому приміщенні без поважних причин.

Судом першої інстанції встановлено, що відповідачі за зустрічним позовом не проживають у спірній квартирі з 2019 року. Надані ОСОБА_1 акти про непроживання не відображають факту непроживання у спірному житловому приміщенні з 2002 року. Позивачем за зустрічним позовом під час розгляду справи не доведено належними та допустимими доказами, що відповідачі за зустрічним позовом не проживають тривалий час у спірній квартирі без поважних причин.

Крім того, як неодноразово зазначалось сторонами, між ними починаючи з 2019 року виникають постійні конфлікти з приводу користування спірним житловим приміщенням, що супроводжувались викликами працівників поліції.

Таким чином, доводи про не проживання ОСОБА_3 разом з доньками, не впливають на законність рішення, оскільки судом першої інстанції встановлено, що вказані особи не проживають у спірному житловому приміщенні з поважних причин, якими є неприязні та конфліктні стосунки, а також неможливість проживати на житловій площі 8 квадратних метрів вчотирьох, так як іншу кімнату займає родина ОСОБА_1 .

Як вбачається з матеріалів справи, спірна квартира належить до комунальної власності і відповідно до Розпорядження Голосіївської районної в м. Києві державної адміністрації № 178 від 22 березня 2019 року наймачем квартири є ОСОБА_2 .

За таких обставин посилання скаржника в апеляційній скарзі на те, що суд першої інстанції в порушення норма матеріальнтого права не застосував положення ст.ст. 317, 321, 358, 355 Цивільного кодексу України, що регулюють питання права власності - є безпідставними, з огляду на те що спірна квартира не належить сторонам на праві власності.

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують і не впливають на їх правильність.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Рішення суду в частині, що переглядається апеляційним судом, постановлено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому воно залишається без змін.

Враховуючи, те що апеляційна скарга залишається без задоволення, у суду апеляційної інстанції відсутні підстави для зміни розподілу судових витрат судом першої інстанції.

Керуючись статтями 367, 374, 375, 381-384, 389 ЦПК України, Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 01 червня 2022 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 21 вересня 2022 року.

Головуючий: О.В. Желепа
Судді:В.А. Кравець
О.Ф. Мазурик