Номер провадження: 22-ц/813/6579/22
Справа № 496/313/21
Головуючий у першій інстанції Пасечник М. Л.
Доповідач Сегеда С. М.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30.09.2022 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого Сегеди С.М.,

суддів: Комлевої О.С.,

Цюри Т.В.,

розглянувши у порядку письмового провадження, у відсутність учасників справи, апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія Омега Фактор» на заочне рішення Біляївського районного суду Одеської області від 21 жовтня 2021 року у цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія Омега Фактор» до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог: Товариство з обмеженою відповідальністю «Торгівельний дім харчових технологій», про стягнення заборгованості за договором поруки,

встановив:

26.01.2021 року ТОВ «Фінансова компанія «Омега Фактор» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог: ТОВ «Торгівельний дім харчових технологій», про стягнення заборгованості у розмірі 151 333,00 грн., а також судовий збір у розмірі 2 270,00 грн.

Позовна заява обґрунтована тим, що 06.01.2016 року між ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ТОВ «Торгівельний дім харчових технологій» було укладено договір овердрафту №015/Д1-0-0-0/001, згідно якого позичальнику надано кредит в сумі 500 000 грн., строком кредитування до 30.12.2016 року.

06.01.2016 року, з метою забезпечення виконання позичальником зобов`язань за договором овердрафту між ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_1 укладено договір поруки.

Рішенням Господарського суду м. Києва від 25.01.2017 року у справі №910/21622/16 з ТОВ «Торгівельний дім харчових технологій» стягнуто на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» заборгованість у розмірі 597 228,51 грн.

24.05.2017 року між ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ПАТ «Кристалбанк» укладено договір факторингу. Відповідно до вказаного Договору ПАТ «Кристалбанк» набув всіх прав кредитора за Договором овердрафту №015/Д1-0-0-0/001 від 06.01.2016 року, укладеним між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ТОВ «Торгівельний дім харчових технологій».

25.05.2017 року між ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ПАТ «Кристалбанк» укладено договір відступлення прав вимоги за договором поруки. Відповідно до вказаного Договору ПАТ «Кристалбанк» набув всіх прав кредитора за договором поруки №12/Д1-0-0-0/001 від 06.01.2016 року, укладеного між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль», правонаступником якого є ПАТ «Райффайзен Банк Аваль», та ОСОБА_1

08.10.2019 року між АТ «Кристалбанк» та ТОВ «Фінансова компанія «Омега Фактор» укладено договір відступлення прав вимоги за договором поруки. Відповідно до договору ТОВ «Фінансова компанія «Омега Фактор» набуло всіх прав кредитора за договором поруки №12/Д1-0-0-0/001 від 06.01.2016 року, укладеного між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль», правонаступником якого є ПАТ «Райффайзен Банк Аваль», та ОСОБА_1 .

Посилаючись на те, що рішення Господарського суду м. Києва від 25.01.2017 року у справі № 910/21622/16 не виконано, заборгованість за кредитним договором у загальній сумі 597 228,51 грн. залишається не погашеною, позивач просив його позовні вимоги задовольнити.

Заочним рішенням Біляївського районного суду Одеської області від 21.10.2021 року у задоволенні позовних вимог ТОВ «Фінансова компанія «Омега Фактор» відмовлено.

В апеляційній скарзі ТОВ «Фінансова компанія «Омега Фактор» ставить питання про скасування заочного рішення Біляївського районного суду Одеської області від 21.10.2021 року та ухвалення нового судового рішення, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права.

У відповідності до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється 30.09.2022 року в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, оскільки цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи, у зв`язку з чим судове засідання не проводиться.

Згідно приписів ч.1 ст.369 ЦПК України апеляційна скарга на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Враховуючи вищенаведене, дана справа розглядається судом апеляційної інстанції в порядку спрощеного позовного провадження за наявними матеріалами без повідомлення учасників справи, як малозначна у зв`язку з її незначною складністю (ч.ч. 4, 6 ст. 19, ч.ч. 1, 2, 4 ст. 274 ЦПК України).

Крім того, у відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене).

Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

У зв`язку з перебуванням судді Сегеди С.М. у відпустці з 20.06.2022 року по 22.07.2022 року та на лікарняному у період з 25.07.2022 року по 05.08.2022 року, датою ухвалення цього судового рішення є 30.09.2022 року (а.с. 86).

При цьому, колегія суддів зазначає, що провадження по даній справі було відкрито ухвалою Одеського апеляційного суду від 28.04.2022 року (а.с. 80-81), згідно якої розгляд справи проводиться в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, без проведення судового засідання, та без повідомлення учасників справи, копію ухвали останні отримали належним чином (а.с. 83, 91-92), що передбачено ст. 130 ЦПК України.

Колегією суддів було також враховано, що поштова кореспонденція неодноразово направлялася третій особі - ТОВ «Торгівельний дім харчових технологій»за зареєстрованиммісцем його знаходженням, що підтверджується витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та громадських формувань: 04050, м. Київ, вул. Мельникова, 12 (а.с. 97).

Однак, поштова кореспонденція повернулася до суду з відміткою про те, що адресат відсутній за вказаною адресою (а.с.84,95), що у відповідності до вимог, передбачених ч.1 ст. 131 ЦПК України вважається його належним сповіщеннями.

Перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про необхідність відмови в задоволенні апеляційної скарги, виходячи з наступних підстав.

Суд першої інстанції, приймаючи заочне рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, виходив із того, що позивач не надав суду доказів того, що судове рішення примусово виконується (а.с. 57-61).

Разом з тим, суд першої інстанції виходив із того, що позивач пропустив шестимісячний строк, передбачений ч.4 ст. 559 ЦК України для звернення до суду з позовною вимогою до поручителя.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, виходячи з таких підстав.

Пунктом 1 ч.2 ст. 11 ЦК України встановлено, що договори та інші правочини є підставою виникнення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно з ч. 2 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (ч.1 ст. 530 ЦК України).

Відповідно до ст.ст. 626628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Судом першої інстанції встановлено, що 06.01.2016 року між ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ТОВ «Торгівельний дім харчових технологій» було укладено договір овердрафту №015/Д1-0-0-0/001, згідно якого позичальнику надано кредит в сумі 500 000 грн., строком кредитування до 30.12.2016 року (а.с. 4-10).

06.01.2016 року з метою забезпечення виконання позичальником зобов`язань за договором овердрафту між ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_1 було укладено договір поруки №12/Д1-0-0-0/001 (а.с. 11-14).

Відповідно до п. 7.2 договору поруки, порука припиняється через 5 років від дня закінчення строку настання терміну виконання забезпеченого зобов`язання. Термін виконання забезпеченого зобов`язання відповідно до договору овердрафту встановлено 30.12.2016 року (а.с. 14).

Проте, як вбачається з матеріалів справи, рішенням Господарського суду м. Києва від 25.01.2017 року у справі №910/21622/16 стягнуто з ТОВ «Торгівельний дім харчових технологій» на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» заборгованість у розмірі 597 228,51 грн. за договором овердрафту (а.с. 15-17).

24.05.2017 року між ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ПАТ «Кристалбанк» укладено договір факторингу, відповідно до якого ПАТ «Кристалбанк» набув всіх прав кредитора за договором овердрафту №015/Д1-0-0-0/001 від 06.01.2016 року, укладеним між ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ТОВ «Торгівельний дім харчових технологій» (а.с. 18-23).

25.05.2017 року між ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ПАТ «Кристалбанк» укладено договір відступлення прав вимоги за договором поруки (а.с. 15-27).

Відповідно до вказаного договору ПАТ «Кристалбанк» набуло всіх прав кредитора за договором поруки №12/Д1-0-0-0/001 від 06.01.2016 року, укладеного між ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_1

08.10.2019 року між АТ «КристалБанк» та ТОВ «Фінансова компанія «Омега Фактор» було укладено договір відступлення прав вимоги за договором поруки. Відповідно до договору ТОВ «Фінансова компанія «Омега Фактор» набуло всіх прав кредитора за договором поруки №12/Д1-0-0-0/001 від 06.01.2016 року, укладеного між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль», правонаступником якого є ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_1 .

Разом з тим, матеріали справи не містять доказів того, що рішення Господарського суду м. Києва від 25.01.2017 року у справі №910/21622/16, яке набрало чинності, примусово виконується, або частково виконано.

За змістом ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником. Порукою може забезпечуватися виконання зобов`язання частково або у повному обсязі. Поручителем може бути одна особа або кілька осіб.

У відповідності до ч.1 ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

Разом з тим, відповідно до ч. 4 ст. 559 ЦК України (в редакції, що діяла на момент виникнення правовідносин) порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців з дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя, якщо інше не передбачено законом. Якщо строк основного зобов`язання не встановлений або встановлений моментом пред`явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред`явить позову до поручителя протягом одного року з дня укладення договору поруки, якщо інше не передбачено законом.

Отже, порука - це строкове зобов`язання, і незалежно від того, встановлено договором чи законом строк її дії, його сплив припиняє суб`єктивне право кредитора.

Відповідно до ч. 1 ст. 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення.

Разом з тим з настанням певної події, яка має юридичне значення, законодавець пов`язує термін, який визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (ст.ст. 251, 252 ЦК України).

Таким чином, умови договорів поруки про їхню дію до повного припинення всіх зобов`язань боржника за основним договором або до виконання поручителем зобов`язань боржника за основним договором, тобто до настання першої з цих подій, не встановлюють строк припинення поруки у розумінні ст. 251 ЦК України.

Тому у цьому випадку має застосовуватися припис ч. 4 ст. 559 ЦК України про припинення поруки, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя (висновок Верховного Суду України, викладений у постанові від 14.06. 2017 року у справі № 644/6558/15-ц).

Як зазначалось вище, рішенням Господарського суду м. Києва від 25.01.2017 року у справі №910/21622/16 з ТОВ «Торгівельний дім харчових технологій» на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» (правонаступник ТОВ «Фінансова компанія «Омега Фактор») стягнуто заборгованість у розмірі 597 228,51 грн. за договором овердрафту. Рішення суду набрало чинності 14.02.2017 року.

Строк, передбачений ч.4 ст. 559 ЦК України (в редакції, що діяла на час виникнення правовідносин), є преклюзивним, тобто його закінчення є підставою для припинення поруки, а отже, і для відмови кредиторові в позові у разі звернення до суду (висновок Верховного Суду України, викладений, зокрема, у постанові від 20 квітня 2016 року у справі № 6-2662цс15).

Колегія суддів також вважає за необхідне зазначити, що відповідно до Закону України № 2478 від 03.07.2018 року, яке набрало чинності 04.02.2019 року, ч. 4 ст. 559 ЦК України викладена в наступній редакції:

«Порука припиняється після закінчення строку поруки, встановленого договором поруки. Якщо такий строк не встановлено, порука припиняється у разі виконання основного зобов`язання у повному обсязі або якщо кредитор протягом трьох років з дня настання строку (терміну) виконання основного зобов`язання не пред`явить позову до поручителя. Якщо строк (термін) виконання основного зобов`язання не встановлений або встановлений моментом пред`явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор протягом трьох років з дня укладення договору поруки не пред`явить позову до поручителя. Для зобов`язань, виконання яких здійснюється частинами, строк поруки обчислюється окремо за кожною частиною зобов`язання, починаючи з дня закінчення строку або настання терміну виконання відповідної частини такого зобов`язання».

Разом з тим, колегія суддів зазначає, що враховуючи вищевказане рішення Господарського суду м. Києва від 25.01.2017 року у справі №910/21622/16, яке набрало чинності 14.02.2017 року, та яким було стягнуто з ТОВ «Торгівельний дім харчових технологій» на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» (правонаступник ТОВ «Фінансова компанія «Омега Фактор») заборгованість у розмірі 597 228,51 грн. за договором овердрафту, а також про відсутність даних про виконання вказаного судового рішення, шестимісячний присічний строк вимог до поручителя збіг щонайменше 25.07.2017 року.

Таким чином, зважаючи на те, що ТОВ «Фінансова компанія «Омега Фактор» (правонаступник ПАТ «Райффайзен Банк Аваль») звернулось до суду з позовом до поручителя про стягнення заборгованості за кредитним договором 26.01.2021 року, тобто через чотири роки після ухвалення рішення суду про стягнення заборгованості за договором, порука за договором припинилася з підстав ч. 4 ст. 559 ЦК України (в редакції, що діяла на час виникнення спірних правовідносин).

Посилання заявника апеляційної скарги на те, що відповідно до п. 7.2 договору поруки від 16.01.2016 року, порука встановлена договором та припиняється через 5 років від дня закінчення строку настання терміну виконання забезпечення зобов`язання, в той час як термін виконання зобов`язання встановлено 30.12.2016 року, не приймаються до уваги, виходячи з таких підстав.

Строк, передбачений ч. 4 ст. 559 ЦК України (в редакції, що діяла на час виникнення правовідносин), є преклюзивним, тобто його закінчення є підставою для припинення поруки, а отже, і для відмови кредиторові в позові у разі звернення до суду. Цей строк не можна поновити, зупинити чи перервати. Тому і право кредитора, і обов`язок поручителя після його закінчення припиняються, а це означає, що жодних дій щодо реалізації цього права, у тому числі застосування примусових заходів захисту в судовому порядку, кредитор вчиняти не може.

Зазначене узгоджується з висновками, викладеними у постановах Великої Палати Верховного Суду від 22.08.2018 року у справі № 2-1169/11 та від 20.03.2019 року у справі №1411/3467/12.

Згідно ч.ч. 1,5,6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Колегія суддів зазначає, що заявник апеляційної скарги не надав суду достатніх, належних і допустимих доказів існування обставин, на які він посилається як на підставу своїх позовних вимог, заперечень проти оскаржуваного судового рішення та доводів апеляційної скарги.

За змістом ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотримання норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданням цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог або заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

У відповідності до ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

При цьому, докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про те, що оскаржуване рішення суду відповідає зазначеним вимогам, доводи апеляційної скарги його не спростовують, у зв`язку з чим у задоволенні апеляційної скарги слід відмовити, оскаржуване рішення суду залишити без змін.

Крім того, оскільки зазначена справа згідно п. 1 ч. 6 ст. 19 ЦПК України є малозначною, то у відповідності до п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України постанова в касаційному порядку оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п.2 ч.3 ст. 389 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 367, 368, п.1 ч.1 ст. 374, ст.ст. 375, 381 - 384, 389 ЦПК України, апеляційний суд

постановив:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія Омега Фактор» залишити без задоволення

Заочне рішення Біляївського районного суду Одеської області від 21 жовтня 2021 рокузалишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п.2 ч.3 ст. 389 ЦПК України.

Повне судове рішення складено 30.09.2022 року.

Судді Одеського апеляційного суду: С.М. Сегеда

О.С. Комлева

Т.В. Цюра