Справа № 591/2269/22
Провадження № 2/591/1680/22
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 вересня 2022 року м. Суми

Зарічний районний суд м. Суми в складі:

головуючого судді - Северинової А.С.,

з участю секретаря cудового засідання - Рудь В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Суми цивільну справу № 591/2269/22 за позовом ОСОБА_1 до Сумської міської ради в особі Управління «Центр надання адміністративних послуг у м. Суми» Сумської міської ради про зобов`язання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И В:

У червні 2022 року ОСОБА_1 звернувся до суду з вказаним позовом та свої вимоги мотивує тим, що на підставі рішення виконавчого комітету Сумської міської ради від 19 листопада 2021 року за № 682 його визнано наймачем житлового приміщення, а саме: кімнати площею 16,8 кв.м за адресою: АДРЕСА_1 . Дана кімната надавалася для проживання його батькові ОСОБА_2 від ВАТ «Гумотехніка», де він працював на той час. В подальшому його батько виїхав з даної кімнати ще у 2004 році, попередньо знявшись з реєстраційного обліку. Його мати, яка також була зареєстрована у кімнаті, втратила право користування нею на підставі рішення Зарічного районного суду м. Суми від 20 червня 2018 року у справі № 591/754/18.

При цьому, під час надання вказаної кімнати ОСОБА_2 видавався ордер на вселення до неї. Однак, на даний час ордер відсутній з незалежних обставин.

Крім того, зазначає, що він з 04 січня 2002 року по теперішній час зареєстрований та постійно проживає у спірній кімнаті за адресою: АДРЕСА_1 .

На даний час зазначена квартира перебуває у комунальній власності Сумської міської об`єднаної територіальної громади. Відповідно до довідки АТ «Державний ощадний банк України» від 10 січня 2022 року позивач за адресою: АДРЕСА_1 в основних списках громадян на отримання приватизаційних цінних паперів значиться, житловий чек не використаний.

На початку січня 2022 року він звернувся до Управління «Центр надання адміністративних послуг у м. Суми» Сумської міської ради з питання приватизації вказаного житла. Однак, згідно з відповіддю вказаної установи від 20 січня 2022 року № 14.01-15/55 відсутні підстави для передачі позивачеві спірної квартири у приватну власність у зв`язку з відсутністю ордера на вказане жиле приміщення.

Посилаючись на вказані обставини та на обставини того, що незважаючи на відсутність ордера він має право на приватизацію житла, так як вселився у спірну квартиру і проживає в ній на законних підставах, позивач просить зобов`язати відповідача вчинити дії по приватизації кімнати за адресою: АДРЕСА_1 за відсутності ордера.

Ухвалою Зарічного районного суду м. Суми від 23 червня 2022 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання на 27 липня 2022 року.

У відзиві на позовну заяву відповідач заперечив проти позову з підстав відсутності у позивача ордера на жиле приміщення (а.с. 37-38).

Ухвалою суду від 27 липня 2022 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду на 27 вересня 2022 року.

В судове засідання учасники справи не з`явились, про дату, час і місце розгляду даної справи повідомлені належним чином. Від позивача ОСОБА_1 надійшла заява про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує у повному обсязі та просить їх задовольнити. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, надала до суду заяву, в якій просить розглянути справу без її участі, проти задоволення позову заперечує з підстав, викладених у відзиві.

У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України не здійснювалось.

Дослідивши матеріали справи та перевіривши їх доказами, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що на підставі рішення Виконавчого комітету Сумської міської ради від 19 листопада 2021 року за № 682 ОСОБА_1 визнано наймачем жилого приміщення, а саме: кімнати жилою площею 16,8 кв.м АДРЕСА_2 , одинокого, замість попереднього наймача - його батька ОСОБА_2 , який вибув на інше місце проживання (а.с. 12).

Позивач ОСОБА_1 з 04 січня 2002 року і по теперішній час зареєстрований та проживає у квартирі за адресою: АДРЕСА_3 (а.с. 8, 10, 14).

Як вбачається з листа Департаменту забезпечення ресурсних платежів Сумської міської ради від 15 грудня 2021 року за № М-3953/06.01.21, неприватизовані квартири будинку АДРЕСА_4 , у тому числі квартира АДРЕСА_5 , перебувають у комунальній власності Сумської міської об`єднаної територіальної громади (а.с. 11).

Відповідно до довідки ТВБВ №10018/0145 філії - Сумського обласного управління АТ «Ощадбанк» від 10 січня 2022 року за № 116.145-33/11 ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_3 в додаткових списках громадян на отримання приватизаційних паперів не значиться; відповідний житловий чек не використаний (а.с. 9).

З метою реалізації передбачених законом прав позивач звернувся до органу приватизації з питання приватизації житла, а саме кімнати АДРЕСА_2 , проте, листом управління «Центр надання адміністративних послуг у м. Суми» від 20 січня 2022 року за № 14.01-15/55 відмовлено позивачу у передачі у приватну власність вищевказаної квартири у зв`язку з відсутністю ордера на спірне жиле приміщення (а.с. 7).

Спір у справі виник у зв`язку з відмовою органу приватизації позивачам у приватизації спірної квартири.

Статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та іншими міжнародно-правовими документами про права людини закріплено право на повагу до житла.

У статті 47 Конституції України передбачено, що кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла, інакше як на підставі закону за рішенням суду.

У частині третій статті 9 ЖК Української РСР визначено, що громадяни мають право на приватизацію квартир (будинків) державного житлового фонду, житлових приміщень у гуртожитках, які перебувають у власності територіальних громад, або придбання їх у житлових кооперативах, на біржових торгах, шляхом індивідуального житлового будівництва чи одержання у власність на інших підставах, передбачених законом.

Правові основи приватизації державного житлового фонду, його подальшого використання й утримання визначені Законом України «Про приватизацію державного житлового фонду».

Відповідно до частини четвертої статті 5 зазначеного Закону право на приватизацію квартир (будинків) державного житлового фонду з використанням житлових чеків одержують громадяни України, які постійно проживають в цих квартирах (будинках) або перебували на обліку потребуючих поліпшення житлових умов до введення в дію цього Закону.

Право на приватизацію житлових приміщень у гуртожитку з використанням житлових чеків одержують громадяни України, які на законних підставах проживають у них.

Кожний громадянин України має право приватизувати займане ним житло безоплатно в межах номінальної вартості житлового чеку або з частковою доплатою один раз (частина п`ята статті 5 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду»).

Згідно із частиною одинадцятою статті 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» спори, що виникають при приватизації квартир (будинків) та житлових приміщень у гуртожитках державного житлового фонду, вирішуються судом.

У частині десятій статті 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» закріплено, що органи приватизації, органи місцевого самоврядування не мають права відмовити мешканцям квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках у приватизації займаного ними житла, крім випадків, передбачених законом.

Перелік таких випадків чітко визначений у законодавстві і є вичерпним. До них відноситься відсутність у особи права на приватизацію (частина друга статті 1 Закону України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків»), заборона приватизувати конкретне приміщення (частина четверта статті 1 Закону України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків», частина друга статті 2 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду»).

Згідно з пунктом 17 Положення про порядок передачі квартир (будинків), жилих приміщень у гуртожитках у власність громадян, затвердженого наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 16 грудня 2009 року № 396 (далі - Положення № 396 (тут і далі - у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин)), громадянин, який виявив бажання приватизувати займану ним і членами його сім`ї на умовах найму квартиру (будинок), жиле приміщення в гуртожитку, кімнату в комунальній квартирі, звертається в орган приватизації, де одержує бланк заяви та необхідну консультацію.

Пунктом 18 Положення № 396 затверджено перелік документів, які подаються громадянином до органу приватизації.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 червня 2018 року в справі № 200/18858/16-ц (провадження № 14-165цс18).

Статтею 8 Конвенції закріплено, що кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб.

У пункті 36 рішення від 18 листопада 2004 року у справі «Прокопович проти Росії» ЄСПЛ визначив, що концепція «житла» за змістом статті 8 Конвенції не обмежена житлом, яке зайняте на законних підставах або встановленим у законному порядку. «Житло» - це автономна концепція, що не залежить від класифікації у національному праві. То чи є місце конкретного проживання «житлом», що б спричинило захист на підставі пункту 1 статті 8 Конвенції, залежить від фактичних обставин справи, а саме - від наявності достатніх триваючих зв`язків з конкретним місцем проживання (рішення ЄСПЛ у справі «Баклі проти Сполученого Королівства» від 11 січня 1995 року, пункт 63).

Таким чином, тривалий час проживання особи в житлі, незалежно від його правового режиму, є достатньою підставою для того, щоб вважати відповідне житло належним такій особі в розумінні статті 8 Конвенції.

Принцип пропорційності у розумінні Європейського суду з прав людини полягає в оцінці справедливої рівноваги (балансу) між інтересами держави (суспільства), пов`язаними з втручанням у право людини на повагу до житла, й інтересами особи, яка зазнає негативних наслідків від цього втручання. Пошук такого балансу не означає обов`язкового досягнення соціальної справедливості у кожній конкретній справі, а передбачає наявність розумного співвідношення (обґрунтованої пропорційності) між легітимною метою, досягнення якої передбачається, та засобами, які використовуються для її досягнення. Необхідний баланс не буде дотриманий, якщо особа внаслідок втручання в її право на повагу до житла несе надмірний тягар. Оцінюючи пропорційність, слід визначити, чи можливо досягти легітимної мети за допомогою заходів, які були би менш обтяжливими для прав і свобод цієї особи, оскільки обмеження її прав не повинні бути надмірними або такими, що є більшими, ніж необхідно для досягнення вказаної мети.

Виходячи з аналізу змісту Закону у поєднанні з нормами ст. ст. 1, 6, 9, 61 ЖК України, ст. 29 ЦК України місцем постійного проживання особи є жиле приміщення, в якому особа постійно проживає, має передбачені ст. 64 ЖК України права користування цим приміщенням і на яке за особою зберігається це право і при тимчасовій відсутності, а відтак і право на приватизацію.

Таким чином, приймаючи до уваги обставини того, що вселення позивача до спірної кімнати було здійснено відповідно до закону, так як протилежного відповідач не довів, а матеріали справи таких доказів не містять, позивач тривалий час проживає у цій кімнаті, кімната АДРЕСА_2 належить до числа об`єктів, що підлягають приватизації, а позивач ОСОБА_1 є суб`єктом приватизації, так як на законних підставах зареєстрований і тривалий час постійно проживає у вказаній квартирі, відтак, набув право на приватизацію цього житла.

За таких обставин, заявлений позов необхідно задовольнити, зобов`язавши Сумську міську раду в особі Управління «Центр надання адміністративних послуг в м. Суми» Сумської міської ради вчинити дії щодо приватизації кімнати, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 за ОСОБА_1 без ордера на жиле приміщення.

Отже, позов підлягає задоволенню.

Керуючись ст. ст. 12, 13, 76-81, 141, 263-265 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 задовольнити.

Зобов`язати Сумську міську раду в особі Управління «Центр надання адміністративних послуг в м. Суми» Сумської міської ради вчинити дії щодо приватизації житлового приміщення, яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 за ОСОБА_1 , за відсутності ордера на жиле приміщення.

Рішення суду може бути оскаржено безпосередньо до Сумського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: ОСОБА_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_1 .

Відповідач: Сумська міська рада в особі Управління «Центр надання адміністративних послуг в м. Суми» Сумської міської ради, місцезнаходження: м. Суми, вул. Горького, буд. 21.

Повне судове рішення складено 27 вересня 2022 року.

Суддя А.С. Северинова