Провадження № 22-ц/802/691/22 Категорія: 84 Доповідач: Федонюк С. Ю.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 вересня 2022 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Федонюк С. Ю.,

суддів - Здрилюк О. І., Осіпука В. В.,

з участю:

секретаря судового засідання - Губарик К. А.,

представника стягувача - Мірчука В. В.,

представника ВДВС - Арсенюк О. В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку цивільну справу за скаргою боржника ОСОБА_1 на дії і постанови приватного виконавця Кошарського Олександра Володимировича та визнання дій незаконними та скасування постанов у виконавчому провадженні, стягувач Акціонерне Товариство "Державний експортно-імпортний банк України", за апеляційною скаргою боржника ОСОБА_1 на ухвалу Луцького міськрайонного суду Волинської області від 20 травня 2022 року,

В С Т А Н О В И В:

У грудні 2021 року ОСОБА_1 через свого представника ОСОБА_2 звернувся до суду зі скаргою на дії приватного виконавця Кошарського О.В., про визнання дій незаконними та скасування постанов у виконавчому провадженні № 67700787.

Вимоги обгрунтовував тим, що у зведеному виконавчому провадженні №51004862 на примусовому виконанні у Другому ВДВС м.Луцька ЗМУ МЮ (м.Львів) перебував виконавчий лист №161/12311/14-ц, виданий Луцьким міськрайонним судом 25.04.2016, про стягнення з боржника ОСОБА_1 на користь АТ «Укрексімбанк» боргу за кредитним договором в сумі 1 589 330,62 грн.

29 жовтня 2021 року головним державним виконавцем Арсенюк О. В. винесено постанову про виведення виконавчого провадження із зведеного виконавчого провадження, а також було винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу, а виконавчий збір виведено в окреме провадження.

29 листопада 2021 року АТ «Укрексімбанк» звернувся до приватного виконавця Кошарського О. В. із заявою про примусове виконання рішення та до заяви додав виконавчий лист №161/12311/14-ц, копію іпотечного договору №86706Z22 від 15.08.2006, за яким ОСОБА_1 передав в іпотеку АТ «Укрексімбанк» двокімнатну квартиру загальною площею 51,90 кв.м., яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

Зазначає, що про відкриття виконавчого провадження №67700787 на підставі постанови від 29.11.2021 за вищевказаним виконавчим листом ОСОБА_1 дізнався під час виклику до приватного виконавця 14.12.2021. При цьому, представником скаржника зазначено, що така постанова не містить обов`язкових реквізитів: назви виконавчого документа, коли та ким виданий та резолютивної частини документа.

Також, приватним виконавцем Кошарським О. В. 29.11.2021 винесено похідну постанову про арешт майна боржника, згідно з якою накладено арешт на все рухоме й нерухоме майно, що належить боржнику ОСОБА_1 , в межах суми стягнення з урахуванням основної винагороди приватного виконавця, витрат виконавчого провадження - у розмірі 3 933 628, 88 грн., а також постанову про арешт коштів боржника, згідно з якою накладено арешт на грошові кошти, що містяться на відкритих рахунках, а також на рахунках, накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом, в межах суми звернення стягнення з урахуванням виконавчого збору/основної винагороди приватного виконавця, витрат виконавчого провадження, штрафів - у розмірі 3 933 628, 88 грн.

Представник скаржника вказує, що боржник не може вільно користуватись своїми правами власності на майно, зокрема грошовими коштами - пенсією, яка є єдиним джерелом засобу для існування, так як державний виконавець Арсенюк О. В. здійснює заходи, пов`язані з примусовим виконанням виконавчих документів у зведеному виконавчому провадженні, а приватний виконавець Кошарський О. В. у ВП №67700787 вчиняє примусові заходи щодо стягнення коштів в іноземній валюті. Також приватний виконавець арештував майно, яке є предметом іпотеки та відповідно до нормативно-правових актів обтяження нерухомого майна за іпотечним договором підлягало державній реєстрації відповідно до вимог Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, що було вчинено у 2006 році.

На підставі наведеного скаржник просив суд поновити пропущений з поважних причин строк на оскарження дій приватного виконавця Кошарського О.В., визнання його дій незаконними та скасування постанов у виконавчому провадженні №67700787 від 29.11.2021; визнати дії приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Кошарського О. В. у ВП №67700787 незаконними та скасувати постанови про відкриття виконавчого провадження та постанови про арешт майна боржника від 29.11.2021; зобов`язати приватного виконавця Кошарського О. В. повернути виконавчий лист від 25.06.2016 №161/12311/14-ц, виданий Луцьким міськрайонним судом Волинської області, стягувачу в порядку ч.4 ст.4 Закону України «Про виконавче провадження».

Ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 20 травня 2022 року у задоволенні скарги відмовлено.

Не погоджуючись із даною ухвалою суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу суду та ухвалити нове рішення, яким задовольнити скаргу, із підстав, наведених у ній.

У відзиві на апеляційну скаргу АТ «Укрексімбанк» вважає апеляційну скаргу ОСОБА_1 безпідставною та необґрунтованою, вказує, що доводи є загальними, не стосуються суті справи, не спростовують правильність висновків суду, а тому слід відмовити у задоволенні апеляційної скарги.

Вивчивши матеріали скарги, доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення головного державного виконавця апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

Відповідно до ст.447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Судом першої інстанції встановлено, що рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 02.12.2014 у справі №161/12311/14-ц позовні вимоги ПАТ «Державний експортно - імпортний банк України» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задоволено повністю, а саме ухвалено стягнути з ОСОБА_1 на користь АТ «Укрексімбанк» - 122471,52 швейцарських франків заборгованості за кредитним договором № 86706С20 від 15.08.2006, що в гривневому еквіваленті становить - 1585676,62 грн, з яких: основний борг в сумі - 115471,03 швейцарських франків, що в гривневому еквіваленті становить 1495039,77 грн, заборгованість по відсотках - 6048,26 швейцарських франків, що в гривневому еквіваленті становить 78308,69 грн, пеня за простроченим основним боргом - 677,96 швейцарських франків, що в гривневому еквіваленті становить 8777,76 грн, пеня за простроченими відсотками - 274,27 швейцарських франків, що в гривневому еквіваленті становить 3551,06 грн. Вирішено питання розподілу судових витрат.

Вищевказане рішення набрало законної сили 07 квітня 2016 року, виконавчий лист №161/12311/14-ц судом видано 25 квітня 2016 року (а.с.15).

13 травня 2016 року державним виконавцем Другого ВДВС міста Луцьк ГТУЮ у Волинській області Іщенко Г. С. винесено постанову про приєднання до зведеного виконавчого провадження № 51376078 виконавче провадження № 51004862.

09 квітня 2021 року AT «Укрексімбанк» до Другого ВДВС у місті Луцьку надіслав заяву про повернення виконавчого документа.

29 жовтня 2021 року головний державний виконавець Арсенюк О. В. у ВП 51004862, керуючись ст. 30 Закону України № 1404-VIII, винесла постанову про виведення виконавчого провадження із зведеного виконавчого провадження та постанову про повернення виконавчого листа №161/12311/14-ц від 25 квітня 2016 року стягувачу на підставі п.1 ч.1 ст.37 Закону України «Про виконавче провадження» (а.с.12,13).

В подальшому, на підставі заяви стягувача від 15 листопада 2021 року про примусове виконання рішення, приватним виконавцем Кошарським О. В. 29 листопада 2021року було відкрито виконавче провадження №67722787 за виконавчим документом №161/12311/14-ц від 25.04.06 (а.с.9).

Постановами від 29 листопада 2021року приватним виконавцем в межах вищевказаного виконавчого провадження накладено арешти на все рухоме й нерухоме майно, а також на грошові кошти, що містяться на відкритих рахунках, а також на кошти на рахунках, що будуть відкриті після винесення постанови про арешт коштів боржника, крім коштів,що містяться на рахунках накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом, та належить боржнику (а.с.10-11).

Боржник ОСОБА_1 у своїй апеляційній скарзі як на підставу задоволення його скарги покликається на те, що постанова про виведення виконавчого провадження зі зведеного провадження була ним оскаржена до адміністративного суду та його позов було задоволено. Колегія суддів не бере до уваги вказані доводи боржника з огляду на таке.

Відповідно до рішення Волинського окружного адміністративного суду у справі 140/13738/21 від 13 грудня 2021 року, яке наявне у Єдиному державному реєстрі судових рішень, визнано протиправним та скасовано постанову про виведення виконавчого провадження із зведеного виконавчого провадження від 29 жовтня 2021 року у ВП №51004862, постанову про відкриття виконавчого провадження від 29 жовтня 2021 року у ВП №67321605 та постанову про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження від 29 жовтня 2021 року у ВП №67321605, винесених Головним державним виконавцем Другого відділу ДВС у місті Луцьку Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) Арсенюк О.В.

Зі змісту вказаного судового рішення вбачається, що постанова про виведення виконавчого провадження була скасована у зв"язку з тим, що в її резолютивній частині були допущені помилки, а саме відсутній пункт перший, де, як пояснила державний виконавець, слід було вказати, що підлягає виведенню зі зведеного виконавчого провадження № 51376078 виконавче провадження № 51004862 про стягнення коштів виконавчого збору в розмірі 10% боргу з врахуванням стягнутих сум.

Отже, виведене виконавче провадження стосувалося стягнення коштів виконавчого збору.

Крім того, в суді апеляційної інстанції представником ВДВС Арсенюк О.В. було долучено до матеріалів справи копію її постанови від 12.01.2022 року, відповідно до якої після ухвалення вказаного судового рішення адміністративним судом нею було внесено зміни (доповнення) в автоматизованій системі виконавчого провадження, а саме: "в постанову про виведення виконавчого провадження із зведеного виконавчого провадження № 51004862 від 29.10.2021 року, зазначивши: за наявності підстав для закінчення виконавчого провадження, повернення виконавчого документа виконавчий документ виводиться із зведеного виконавчого провадження. Згідно заяви стягувача від квітня 2021 року виконавче провадження підлягає завершенню. Зазначивши після Постановляю: 1.вивести виконавче провадження №51004862 зі зведеного виконавчого провадження №51376078".

Разом з цим, постанова головного державного виконавця від 29 жовтня 2021 року про повернення виконавчого документа предметом оскарження не була, а відтак, станом на день розгляду справи як у суді першої інстанції, так і в апеляційному суді, є чинною (а.с.13).

Відповідно до пункту 9 частини першої статті 129 Конституції України однією із основних засад судочинства є обов`язковість судового рішення.

Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд (стаття 129-1 Конституції України).

Зазначене конституційне положення відображено у статті 18 ЦПК України, згідно з якою судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Гарантією прав фізичних і юридичних осіб у виконавчому провадженні є можливість оскарження дій або бездіяльності виконавців.

Відповідно до частин другої, третьої статті 451 ЦПК України у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника). Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню в разі невиконання їх у добровільному порядку, регламентуються Законом України «Про виконавче провадження».

Відповідно до частини першої, пункту 1 частини другої статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Частиною 1 ст.12 Закону України «Про виконавче провадження» (Закон № 1404-VIII в редакції станом на час відкриття провадження), визначено, що виконавчі документи можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох років, крім посвідчень комісій по трудових спорах та виконавчих документів, за якими стягувачем є держава або державний орган, які можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох місяців. Відповідно до п.1 ч.4 ст.12 Закону України «Про виконавче провадження» строки пред`явлення виконавчого документа до виконання перериваються у разі пред`явлення виконавчого документа до виконання.

Частиною 5 ст.37 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених цією статтею, не позбавляє його права повторно пред`явити виконавчий документ до виконання протягом строків, встановлених статтею 12 цього Закону.

З аналізу цих статей вбачається, що повернення невиконаного виконавчого документа стягувачеві, не позбавляє його права повторно пред`явити виконавчий документ до виконання в межах строку встановленого законом, який після переривання встановлюється з дня повернення виконавчого документа стягувачу.

У постанові Верховного Суду України від 05 жовтня 2016 року в справі № 910/18165/13 зроблено висновок, що «після переривання строку пред`явлення виконавчого документа до виконання у зв`язку з його пред`явленням до виконання перебіг строку починається заново з наступного дня після його повернення. Час, що минув до переривання строку, до нового строку не зараховується. Подібні висновки викладені у постанові Верховного Суду від 11 червня 2019 року в справі № 804/2721/15, у постанові Верховного Суду від 07 лютого 2020 року в справі № 2018/6-343/11, в ухвалі Верховного Суду від 02 жовтня 2020 року в справі № 336/1023/20.

У разі пред`явлення виконавчого документа до органу державної виконавчої служби або приватного виконавця за місцезнаходженням майна боржника до заяви про примусове виконання рішення додається документ, який підтверджує, що майно боржника (грошові кошти на рахунках в банках або інших фінансових установах) знаходяться на території, на яку поширюється компетенція органу державної виконавчої служби, або в межах виконавчого округу приватного виконавця (Пункт 3 розділу III Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 № 512/5).

Виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей.

Відомості про боржника вносяться до Єдиного реєстру боржників (крім відомостей щодо боржників, якими є державні органи, органи місцевого самоврядування, а також боржників, які не мають заборгованості за виконавчим документом про стягнення періодичних платежів більше трьох місяців, та боржників за рішенням немайнового характеру) одночасно з винесенням постанови про відкриття виконавчого провадження (ч.5 ст. 9 Закону України "Про виконавче провадження").

У разі якщо в заяві стягувача зазначено конкретне майно боржника, виконавець негайно після відкриття виконавчого провадження перевіряє в електронних державних базах даних та реєстрах наявність права власності або іншого майнового права боржника на таке майно та накладає на нього арешт. На інше майно боржника виконавець накладає арешт в порядку, визначеному статтею 56 Закону України "Про виконавче провадження".

Відповідно до ст. 56 Закону України «Про виконавче провадження» арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення, а також для забезпечення збереження майна боржника, що підлягає наступній передачі стягувачеві або реалізації.

Арешт накладається у розмірі суми стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів та основної винагороди приватного виконавця на все майно боржника або на окремі речі. Слід зазначити, що у разі виникнення потреби, виконавець має повне право обмежити для боржника право користування майном, здійснити опечатування або вилучення його у боржника та передати на зберігання іншим особам, про що він виносить постанову або зазначає обмеження в постанові про арешт. Вид, обсяг і строк обмеження встановлюються виконавцем у кожному конкретному випадку з урахуванням властивостей майна, його значення для власника чи володільця, необхідності використання та інших обставин.

Постанова про арешт майна (коштів) боржника виноситься виконавцем під час відкриття виконавчого провадження та не пізніше наступного робочого дня після виявлення майна.

Оскільки сам факт винесення постанови про арешт не призводить до автоматичного обмеження права розпоряджатись таким майном, то копії постанов, якими накладено арешт, виконавець надсилає банкам чи іншим фінансовим установам, органам, що здійснюють реєстрацію майна, в день їх винесення. Також в день винесення постанови про арешт державний виконавець вносить відповідні дані до Державного реєстру обтяжень рухомого майна, Реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень.

З огляду на викладене, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що виконавчий лист був повторно пред`явлений стягувачем в межах встановлених законом строків, які перервалися та які слід обраховувати, починаючи з 29 жовтня 2021 року, коли державний виконавець повернув виконавчий документ стягувачу. Тому приватний виконавець 29 листопада 2021 року мав усі законні підстави відкрити виконавче провадження та відповідно накласти арешт на майно та грошові кошти боржника.

Державний виконавець Кошарський О. В. відкрив виконавче провадження та здійснив інші виконавчі дії з дотриманням вимог Закону України «Про виконавче провадження». Суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що приватний виконавець вчиняв виконавчі дії відповідно до вимог закону, в межах повноважень і право заявника не було порушено.

Доводи апеляційної скарги щодо обов`язку виконавця під час відкриття виконавчого провадження пересвідчитись щодо підстав повернення виконавчого листа та чи відбулось воно у суворій відповідності з чинним законодавством, є безпідставними, оскільки скаржник в апеляційній скарзі не зазначив конкретної норми закону, яку порушив приватний виконавець при винесенні постанови про відкриття виконавчого провадження.

Встановивши, що приватний виконавець діяв в межах своїх повноважень та послідовно вчиняв дії, направлені на виконання рішення суду, яке набрало законної сили, суд першої інстанції, з висновками якого погоджується апеляційний суд, дійшов обґрунтованого висновку, що накладення арешту на майно не передбачає його відчуження та не забороняє приватному виконавцю накласти на цю ж квартиру заборону на відчуження майна.

Висновки суду першої інстанції є обґрунтованими та узгоджуються із матеріалами справи, при встановленні зазначених фактів судом не було порушено норм процесуального законодавства та правильно застосовано норми матеріального права.

Суд першої інстанції розглянув скаргу на дії державного виконавця в межах заявлених вимог скарги.

Доводи апеляційної скарги правильних висновків суду першої інстанції не спростовують, підстав для задоволення скарги та скасування ухвали суду колегія суддів не вбачає.

Відповідно до положень статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального.

Враховуючи встановлені судом обставини справи та вимоги указаного процесуального закону, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційну скаргу належить залишити без задоволення, а ухвалу Луцького міськрайонного суду в даній справі - без змін.

Керуючись статтями 367, 374, 375, 389, 383-384,389,390 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу боржника ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Луцького міськрайонного суду Волинської області від 20 травня 2022 року в даній справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий

Судді