Справа № 686/7004/22
Провадження № 2/686/3551/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.09.2022

Хмельницький міськрайонний суд Хмельницької області в складі:

головуючої-судді-Чевилюк З.А.

при секретарі-Перун А.М.

за участі представника позивача ОСОБА_1

ОСОБА_2

розглянувши у судовому засіданні в м.Хмельницькому цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення позики, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовом про стягнення боргу з ОСОБА_4 37 759,01 доларів США, з яких 25000 доларів США-основний борг,10960 доларів США-проценти за користування позикою, 1799,01 долари США-три відсотки річних та судові витрати. Зобов`язання щодо повернення грошових коштів виникли з розписок, за якими відповідач зобов`язався повернути позичені кошти в сумі 8000 доларів США до 01.10.2019 року та 17000 доларів США до 01.12.2019 року. За користування коштами позики відповідач взяв на себе зобов`язання сплачувати позивачеві 4% від суми позики за кожен місяць користування коштами. Відповідач зобов`язання не виконав у встановлений строк, що стало підставою для звернення до суду з позовом.

Позивач в судове засідання направив представника, який позовні вимоги уточнив та просив стягнути з відповідача 30 000 доларів США без стягнення витрат на правову допомогу. Відповідач позов визнав та не заперечував проти його задоволення. Наслідки визнання позову роз`яснені та зрозумілі.

Заслухавши сторони, дослідивши матеріали справи, суд знаходить позов таким, що підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до ч.2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Статтею 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно зі статтею 99 Конституції України грошовою одиницею України є гривня.

Гривня є законним платіжним засобом на території України (частина перша стаття 192 ЦК України).

Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом (частина друга статті 192 ЦК України).

Такими випадками є стаття 193, частина четверта статті 654 ЦК України, Закон України від 16 квітня 1991 року № 959-XII «Про зовнішньоекономічну діяльність», Декрет Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 року № 15-93, Закон України від 23 вересня 1994 року № 185/94 ВР «Про систему валютного регулювання і валютного контролю».

Статтею 524 ЦК України визначено, що зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті.

Статтею 533 ЦК України встановлено, що грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях.

Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Заборони на виконання грошового зобов`язання у іноземній валюті, у якій воно зазначено у договорі, чинне законодавство не містить.

Із аналізу наведених правових норм можна зробити висновок, що гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України. Сторони, якими можуть бути як резиденти, так і нерезиденти - фізичні особи, які перебувають на території України, у разі укладення цивільно-правових угод, які виконуються на території України, можуть визначити в грошовому зобов`язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. Відсутня заборона на укладення цивільних правочинів, предметом яких є іноземна валюта, крім використання іноземної валюти на території України як засобу платежу або як застави, за винятком оплати в іноземній валюті за товари, роботи, послуги, а також оплати праці, на тимчасово окупованій території України. У разі отримання у позику іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачене законом чи договором, повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики), тобто таку ж суму коштів у іноземній валюті, яка отримана у позику.

Тому як укладення, так і виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті, зокрема позики, не суперечить чинному законодавству.

Суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті, при цьому з огляду на положення частини першої статті 1046 ЦК України, а також частини першої статті 1049 ЦК України належним виконанням зобов`язання з боку позичальника є повернення коштів у строки, у розмірі та саме у тій валюті, яка визначена договором позики, а не в усіх випадках та безумовно в національній валюті України.(Постанова Великої Палати Верховного Суду від 16.01.2019 року, справа№373/2054/16-ц.).

Судом встановлено,що договірні відносини щодо позики в розмірі 25000 доларів США виникли з письмових розписок від 29.08.2018 року та 05.02.2019 року, якими підтверджено факт передачі та отримання грошових коштів. Відповідач зобов`язався повернути позичені кошти. Зобов`язання у строк не виконано: 8000 доларів США не повернуто до 01.10.2019 року та 17000 доларів США не повернуто до 01.12.2019 року. Заходи досудового врегулювання спору не мали позитивного результату. Відповідач позов в судовому засіданні визнав в сумі уточнених вимог-30000 доларів США.

Якщо одна із сторін визнала пред`явлену до неї позовну вимогу під час судового розгляду повністю або частково, рішення щодо цієї сторони ухвалюється судом згідно з таким визнанням, якщо це не суперечить статті 206 цього Кодексу.(ч.6ст.263 ЦПК).

У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову та продовжує судовий розгляд.(ч.4 ст.206 ЦПК).

Судові витрати підлягають стягненню з відповідача в порядку передбаченому ст.141 ЦПК, в розмірі 50% з урахуванням визнання позову.

Керуючись ст. ст. 19, 42,43,48, 51, 81, 82,141, 263,280-282, 354 ЦПК , ст. ст.15,16,192, 258,526, 533,543, 1046,1047,1049 ЦК України суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов задоволити.

Стягнути із ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 за позикою 30 000 доларів США.

Стягнути з ОСОБА_4 судові витрати у виді судового збору у розмірі 6000 грн. на користь держави.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Хмельницького апеляційного суду, шляхом подачі в 30 денний строк з дня проголошення судового рішення апеляційної скарги .

Позивач: ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 , код НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 .

Відповідач: ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_2 , АДРЕСА_2 .

Повний текст рішення виготовлено 29 вересня 2022 року.

Суддя Хмельницького міськрайонного суду З.А.Чевилюк