Справа № 930/2863/21
Провадження № 22-ц/801/1607/2022
Головуючий у суді 1-ї інстанції Войницька Т. Є.
Доповідач:Ковальчук О. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 вересня 2022 рокуСправа № 930/2863/21м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Ковальчука О. В.,

суддів: Берегового О. Ю., Шемети Т.М.,

за участю секретаря Луцишина О. П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Брацлавської селищної ради, про визнання права власності у порядку спадкування на частину земельної ділянки та її поділ,

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , поданою його представником адвокатом Буркою Віталієм Ростиславовичем, на рішення Немирівського районного сулу Вінницької області, ухвалене у цій справі 21 червня 2022 року в м. Немирів суддею цього суду Войницькою Т. Є.,

В С Т А Н О В И В:

В грудні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Брацлавської селищної ради, про визнання права власності у порядку спадкування на частину земельної ділянки та її поділ, який мотивовано тим, що він є власником 17/20 частин житлового будинку з відповідною часткою господарських будівель і споруд, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 право власності на які набуто на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 25.10.2021 року за №1-2552 та належним чином зареєстровано.

Іншим співвласником будинковолодіння є відповідач.

За вищевказаним будинковолодінням закріплена земельна ділянка площею 0,1500 га, кадастровий номер :04:007:0169, що була передана ОСОБА_3 , та відповідачу у спільну часткову власність для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд на підставі рішення 33 сесії 7 скликання Брацлавської селищної ради №74 від 12 березня 2020 року. Право на цю ділянку було зареєстровано 13 травня 2020 року. Порядок землекористування між співвласниками не встановлювався.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 помер. Позивач є його єдиним спадкоємцем, а тому звернувся до Третьої Вінницької державної нотаріальної контори для видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на вищевказану частку земельної ділянки.

29 жовтня 2021 року державний нотаріус Л.Ковальська винесла постанову про відмову у вчиненні нотаріальних дій, через те, що нотаріус не змогла визначити частку вищезазначеної земельної ділянки на яку необхідно видавати свідоцтво про право на спадщину.

На прохання вирішити питання щодо встановлення порядку користування земельною ділянкою відповідач не реагує.

З метою визначення можливих варіантів встановлення порядку користування земельною ділянкою, ОСОБА_1 звернувся до сертифікованого спеціаліста Державного агентства земельних ресурсів України ФОП ОСОБА_4 , яка розробила план поділу земельної ділянки, що відповідає розміру належної йому частки.

Пославшись на викладене позивач просив встановити порядок користування земельною ділянкою площею 0,1500 га, кадастровий номер :04:007:0169 для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

Разом з тим, назвавши позов про встановлення порядку користування земельною ділянкою та заявивши про таку вимогу, позивач фактично просив: визнати за ОСОБА_1 право власності у порядку спадкування на частину земельної ділянки, кадастровий номер :04:007:0169 для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, за адресою: АДРЕСА_1 , площею 0,1275 га, що складає 17/20 частки майна та позначена на плані поділу земельної ділянки зеленим кольором; визнати за ОСОБА_2 право власності на частину земельної ділянки, кадастровий номер :04:007:0169 для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, за адресою: АДРЕСА_1 , площею 0,0225 га, що складає 3/20 частки майна та позначена на плані поділу земельної ділянки жовтим кольором.

14 квітня 2022 року відповідач ОСОБА_2 подав до суду заяву у якій визнав вимоги позову в повному обсязі (а.с.57).

Рішенням Немирівського районного сулу Вінницької області від 21 червня 2022 року відмовлено у задоволенні позовних вимог.

Не погодившись із ухваленим рішенням, ОСОБА_1 , посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, в апеляційній скарзі просить оскаржуване рішення скасувати та постановити нове, яким позовні вимоги задовольнити.

Відзив на апеляційну скаргу не надійшов.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не надано доказів щодо належності спадкодавцю позивача ОСОБА_3 права приватної власності на будинок та земельну ділянку, що розташовані за адресою АДРЕСА_1 , оскільки в матеріалах справи наявні документи щодо належності ОСОБА_3 будинку та ділянки, розташованих за адресою АДРЕСА_2 , а тому позивачем не доведено його право на частину спірної земельної ділянки.

З такими висновками суду не можна погодитися з огляду на таке.

Згідно зі ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повного і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Однак, рішення суду цим вимогам не відповідає, тому апеляційний суд, відповідно до вимог ст. 367 ЦПК України, перевіривши його законність і обґрунтованість у межах доводів та вимог апеляційної скарги, вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити з таких підстав.

Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно з положеннями ст. ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Судом першої інстанції встановлено та з матеріалів справи вбачається, що договором дарування житлового будинку від 01 серпня 1984 року ОСОБА_5 подарувала ОСОБА_3 17/20 частини житлового будинку, що знаходиться в АДРЕСА_2 , який належав їй на підставі свідоцтва про право особистої власності на житловий будинок (а.с.11).

Відповідно до договору дарування будинку від 12 серпня 1993 року ОСОБА_6 подарував ОСОБА_2 3/20 частини житлового будинку в АДРЕСА_3 , який належав йому на підставі свідоцтва про право особистої власності на житловий будинок (а.с.10).

З технічного паспорту на житловий будинок за адресою: АДРЕСА_3 видно, що ОСОБА_3 належало 50,4 м2, а ОСОБА_6 12,3 м2 житлового будинку (а.с.12-14).

Рішенням Брацлавської селищної ради Немирівського району Вінницької області №74 від 12 березня 2020 року, затверджено ОСОБА_3 та ОСОБА_2 технічну документацію із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі відповідно до витягу з державного земельного кадастру про земельну ділянку цільового призначення для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер :04:007:0169, розташовану за адресою: АДРЕСА_2 . Передано ОСОБА_3 та ОСОБА_2 вказану земельну ділянку у спільну часткову власність (а.с.23).

13 травня 2020 року за ОСОБА_3 зареєстровано право приватної власності на земельну ділянку площею 0,15 га, кадастровий номер :04:007:0169, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №209414656 від 19 травня 2020 року (а.с.28).

Того ж дня зареєстровано право приватної власності на цю ж земельну ділянку за ОСОБА_2 , що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №209412577 від 19 травня 2020 року (а.с.27).

Згідно з довідкою Третьої Вінницької державної нотаріальної контори №1846/02-14 від 19 жовтня 2021 року згідно матеріалів спадкової справи №336/2021 р., заведеної 24 червня 2021 року у Третій Вінницькій державній нотаріальній конторі до майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 , 1937 року народження, єдиним спадкоємцем за законом є його син ОСОБА_1 , 1966 року народження (а.с.24).

ОСОБА_1 звертався до Третьої Вінницької державної нотаріальної контори з метою отримання свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті його батька ОСОБА_3 на частку земельної ділянки площею 0,1500 га, кадастровий номер :04:007:0169, місце розташування: АДРЕСА_2 .

29 жовтня 2021 року державним нотаріусом Ковальською Л. винесено постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії № 1917/02-31, оскільки нотаріус не змогла визначити склад спадкового майна, а саме: на яку частку вищезазначеної земельної ділянки необхідно видати свідоцтво про право на спадщину (а.с.26).

Свідоцтвом про право на спадщину за законом від 29 жовтня 2021 року підтверджується успадкування ОСОБА_1 17/20 часток житлового будинку з відповідною часткою господарських будівель та споруд під номером шістнадцять ( АДРЕСА_1 , після смерті ОСОБА_3 (а.с.25).

Планом поділу земельної ділянки, розробленим спеціалістом Державного агентства земельних ресурсів України ФОП ОСОБА_4 , передбачено можливий поділ спірної земельної ділянки, на якому визначено зовнішні межі земельної ділянки, позначено жовтим кольором частку земельної ділянки ОСОБА_2 , загальною площею 0,0225 га, що складає 3/20 частки майна, а зеленим кольором позначено частку земельної ділянки ОСОБА_3 , загальною площею 0,1275 га, що складає 17/20 частки майна (а.с.30).

Згідно зі статтями 1216 та 1217 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Відповідно до положень ч. 2 ст. 1220 ЦК України часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою.

Статтею 1261 ЦК України передбачено, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Відповідно до ч. ч. 1, 2, 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

За приписами ч. 1 та 2 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто.

Частиною 1 ст. 1270 ЦК України передбачено, що для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Згідно з ч. 1 ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Якщо спадщину прийняло кілька спадкоємців, свідоцтво про право на спадщину видається кожному з них із визначенням імені та часток у спадщині інших спадкоємців. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

Право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК України).

Пленум Верховного Суду України у п. 23 постанови № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» роз`яснив, що у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку.

За наявності умов, передбачених ст. 49 Закону України «Про нотаріат», на нотаріуса покладається завдання, по-перше, відмовити у вчиненні нотаріальної дії, якщо вона суперечить вимогам чинного законодавства; по-друге, обґрунтувати своє рішення на підставі норм чинного законодавства.

Згідно з п. 3 глави 13 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України та ч. 4 ст. 49 Закону України «Про нотаріат» відмова у вчиненні нотаріальної дії за загальним правилом здійснюється в усній формі, а у випадку наявності вимоги особи, яка звернулась за вчиненням нотаріальної дії, - виноситься відповідна постанова про відмову у вчиненні нотаріальної дії.

З матеріалів справи вбачається, що земельна ділянка з кадастровим номером :04:007:0169, площею 0,15 га належала на праві приватної власності ОСОБА_3 та ОСОБА_2 .

Зважаючи на викладене, апеляційний суд вважає помилковим висновок суду першої інстанції щодо недоведеності приналежності спірної земельної ділянки спадкодавцю ОСОБА_3 .

Отже, ця ділянка входить до складу його спадщини та може бути успадкована спадкоємцем ОСОБА_1 для чого останній звернувся до нотаріальної контори з відповідними заявами, надавши документи на підтвердження належності цієї ділянки померлому. Нотаріус, встановивши приналежність ділянки ОСОБА_3 , не зміг видати свідоцтво про право на спадщину через неможливість визначення частки земельної ділянки, на яку претендує спадкоємець, тому ОСОБА_1 має право на захист свого порушеного права шляхом звернення до суду.

Невідповідність адреси земельної ділянки у документах та у позові не змінює спрямованості волевиявлення спадкоємця на визнання права власності на спадкове майно. Крім того, суд першої інстанції не був позбавлений можливості уточнити розбіжності у номерах адрес та захистити спадкові права ОСОБА_1 .

Також при вирішенні спору у цій справі апеляційний суд бере до уваги, що частиною першою статті 120 ЗК України передбачено, що у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення.

Згідно ч.1 ст. 377 ЦК України до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача).

Судом встановлено набуття права власності ОСОБА_1 на 17/20 часток житлового будинку з відповідною часткою господарських будівель та споруд під номером шістнадцять ( АДРЕСА_1 , а відтак - на земельну ділянку, розташовану під ним.

Положеннями частини першої статті 356 ЦК України встановлено, що власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

Відповідно до частин першої, другої статті 364 ЦК України кожен із співвласників спільної часткової власності має право на виділ у натурі належної йому частки із майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою.

Згідно з частинами першою, другою статті 367 ЦК України майно, що є у спільній частковій власності, може бути поділене в натурі між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу спільного майна між співвласниками право спільної часткової власності на нього припиняється.

Частинами першою, третьою статті 88 Земельного кодексу України встановлено, що володіння, користування та розпорядження земельною ділянкою, що перебуває у спільній частковій власності, здійснюються за згодою всіх співвласників згідно з договором, а у разі недосягнення згоди - у судовому порядку. Учасник спільної часткової власності має право вимагати виділення належної йому частки із складу земельної ділянки як окремо, так і разом з іншими учасниками, які вимагають виділення, а у разі неможливості виділення частки - вимагати відповідної компенсації.

Виділ часток (поділ) нерухомого майна, що перебуває у спільній частковій власності, є можливим, якщо кожній зі сторін буде виділено нерухоме майно, яке за розміром відповідає розміру часток співвласників у праві власності.

Якщо виділ (поділ) технічно можливий, але з відхиленням від розміру ідеальних часток співвласників, то з урахуванням конкретних обставин такий поділ (виділ) можна провести зі зміною ідеальних часток і присудженням грошової компенсації співвласнику, частка якого зменшилась.

Отже, визначальним для виділу частки або поділу нерухомого майна в натурі, яке перебуває у спільній частковій власності, є розмір часток співвласників та технічна можливість виділу частки або поділу майна відповідно до часток співвласників.

Оскільки учасники спільної часткової власності мають рівні права щодо спільного майна пропорційно своїй частці в ньому, то, здійснюючи поділ майна в натурі (виділ частки), суд повинен передати співвласнику частину нерухомого майна, яка відповідає розміру й вартості його частки, якщо це можливо, без завдання неспівмірної шкоди господарському призначенню майна.

Апеляційним судом встановлено, що з метою вирішення питання щодо можливих варіантів поділу спірної земельної ділянки було розроблено план поділу земельної ділянки із врахуванням часток співвласників у спільному майні, на який у позові посилається позивач (а.с.30).

Також встановленим є факт визнання відповідачем позову, зокрема відсутність заперечень відповідача проти поділу земельної ділянки, який визначено зазначеним планом.

Зважаючи на викладене апеляційний суд приходить до висновку про задоволення вимог позову про поділ в натурі земельної ділянки відповідно до вказаного плану її поділу.

Як наслідок слід також припинити право спільної часткової власності сторін на цю земельну ділянку.

Вказане узгоджується із позицією Верховного суду, викладеною у постанові від 09 серпня 2022 року у справі № 752/17017/14-ц

З огляду на викладене, оскільки суд першої інстанції дійшов помилкових висновків про відсутність підстав для задоволення позовних вимог, тому рішення Немирівського районного сулу Вінницької області від 21 червня 2022 року підлягає скасуванню з прийняттям нового рішення про задоволення позову.

Крім того, апеляційний суд бере до уваги подані адвокатом Буркою В.Р. довідки Виконавчого комітету Брацлавської селищної ради Немирівського району Вінницької області №1148 від 04 серпня 2020 року та №1166 від 06 серпня 2020 року, якими підтверджується факт зміни адреси будинковолодіння сторін з АДРЕСА_3 на АДРЕСА_4 та перейменування АДРЕСА_5 , оскільки вони не були подані до суду першої інстанції з поважних причин.

Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

На підставі викладеного апеляційний суд дійшов висновку, що рішення в законній силі залишатись не може та відповідно до ст. 376 ЦПК України підлягає скасуванню з прийняттям нового рішення про задоволення позовних вимог.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 382 - 384, 389 ЦПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану його представником адвокатом Буркою Віталієм Ростиславовичем, задовольнити, рішення Немирівського районного сулу Вінницької області від 21 червня 2022 року, скасувати.

Ухвалити нове рішення, яким вказаний позов задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 (РНОКПП - НОМЕР_1 ) в порядку спадкування за законом право власності на частину земельної ділянки, кадастровий номер :04:007:0169 для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, за адресою: АДРЕСА_1 , площею 0,1275 га, що складає 17/20 частки майна та позначена на плані поділу земельної ділянки зеленим кольором.

Визнати за ОСОБА_2 (РНОКПП - НОМЕР_2 ) право власності на частину земельної ділянки, кадастровий номер :04:007:0169 для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, за адресою: АДРЕСА_1 , площею 0,0225 га, що складає 3/20 частки майна та позначена на плані поділу земельної ділянки жовтим кольором.

Припинити право спільної часткової власності на земельну ділянку кадастровий номер :04:007:0169 для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, за адресою: АДРЕСА_1 , площею 0,15 га, між співвласниками ОСОБА_1 та ОСОБА_2 у зв`язку з поділом в натурі цієї земельної ділянки.

Постанова набирає законної сили із дня її прийняття.

Касаційна скарга на постанову може бути подана до Верховного Суду протягом тридцяти днів із дня складання повного тексту постанови.

Головуючий О. В. Ковальчук

Судді : О. Ю. Береговий

Т. М. Шемета