Справа № 202/7806/20
Провадження № 2/202/131/2022
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 вересня 2022 року м. Дніпро

Індустріальний районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючої судді Бєсєди Г.В.

за участю секретаря Свити Н.В.

представника Дніпровської міської ради Конаревої С.К.

представника третьої особи Байші Н.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Дніпрі цивільну справу за позовом Дніпровської міської ради до департаменту житлового господарства Дніпровської міської ради, ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , треті особи: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , Департамент адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради про визнання недійсним свідоцтва про право власності на житло, витребування майна, припинення права власності та скасування записів про право власності, -

ВСТАНОВИВ:

Дніпровської міської ради звернувся до Індустріального районного суду м. Дніпропетровська з позовом до департаменту житлового господарства Дніпровської міської ради, ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , треті особи: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , Департамент адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради про визнання недійсним свідоцтва про право власності на житло, витребування майна, припинення права власності та скасування записів про право власності.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 16.01.2020 (вх. № К-258/1) до Дніпровської міської ради звернулася ОСОБА_6 із заявою про незаконне вибуття із комунальної власності територіальної громади міста квартири АДРЕСА_1 . У зазначеній квартирі зареєстрована її онука ОСОБА_5 . ОСОБА_6 надано копію свідоцтва про право власності на житло від 19.08.2016 реєстраційний № НОМЕР_1 , відповідно до якого ОСОБА_7 належить на праві приватної власності квартира АДРЕСА_1 , яке видано на підставі розпорядження департаменту житлового господарства Дніпровської міської ради від 19 серпня 2016 № 4/49-16, бланк СТА 994897. Згідно інформаційної довідки від 27.05.2020 № 210398556 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно 13.12.2018 державним нотаріусом П`ятої дніпровської нотаріальної контори Дніпровського міського нотаріального округу Бутовою Аллою Генріхівною, як державним реєстратором до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 44585060 від 13.12.2018 та внесено запис до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про право власності за ОСОБА_8 на квартиру АДРЕСА_1 , на підставі свідоцтва про право власності на житло, серія та номер: НОМЕР_1 , виданого 19.08.2016, видавник: департамент житлового господарства Дніпровської міської ради, бланк СТА 994897; номер запису про право власності: 29512747, реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна: 101. 30.03.2020 листом № 3/9-1377 департамент житлового господарства Дніпровської міської ради повідомив, що розпорядження від 19.08.2016 № 4/49-16, а також свідоцтво про право власності на житло за реєстраційним № НОМЕР_1 від 19.08.2016 на спеціальних бланках з номенклатурою НОМЕР_2 органом приватизації не видавалось. В період з 08.07.2016 по 09.12.2016 органом приватизації видавалися свідоцтва про право власності на спеціальних бланках з номенклатурою НОМЕР_3 . 21 грудня 2018 між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 укладено договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 , за умовами якого ОСОБА_3 прийняла у власність від ОСОБА_1 вищевказану квартиру. 08 квітня 2019 між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 укладено договір купівлі-продажу, за умовами якого ОСОБА_3 передає у власність належну їй на праві приватної власності квартиру АДРЕСА_1 , а ОСОБА_4 прийняв у власність вищевказану квартиру. 03 липня 2019 між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 укладено договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 за умовами якого ОСОБА_2 прийняв у власність вищевказану квартиру. Наголошували, що департаментом житлового господарства Дніпровської міської ради приватизація спірної квартири не проводилась, а отже рішення про відчуження з комунальної власності не приймалось.

Ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 08.11.2021 у задоволенні заяви ОСОБА_2 про закриття провадження по цивільній справі за позовом Дніпровської міської ради до департаменту житлового господарства Дніпровської міської ради, ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , треті особи: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , Департамент адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради про визнання недійсними розпорядження, свідоцтва про право власності на житло, договорів купівлі-продажу квартири та про витребування майна з чужого незаконного володіння відмовлено.

Представник Дніпровської міської ради підтримав позовні вимоги та просив суд їх задовольнити, посилаючись на обставини, викладені у позові.

Представник департаменту житлового господарства Дніпровської міської ради в судові засідання з`являвся, повідомив, що обставини справи йому відомі, правом на надання відзиву не скористався.

ОСОБА_1 в судові засідання не з`являвся, повідомлявся про час і місце розгляду справи, причину неявки не повідомив, відзив на позов не надав.

Представником відповідача ОСОБА_2 надано відзив на позовну заяву в якому зазначають, що спірна квартира придбана ОСОБА_2 згідно нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу від 03.07.2019 з проведенням державної реєстрації права власності. ОСОБА_2 повністю проведено розрахунки за зазначеним договором та при укладанні договору у нього не було ніяких сумнівів у тому, що продавець має право на відчуження квартири. Наголошував, що ОСОБА_2 є добросовісним набувачем спірної квартири, тому просив відмовити у задоволенні позову.

ОСОБА_3 в судові засідання не з`являлася, повідомлялася про час і місце розгляду справи, причину неявки не повідомила.

ОСОБА_4 в судові засідання не з`являвся, повідомлявся про час і місце розгляду справи, причину неявки не повідомив.

ОСОБА_5 звертався до суду з позовною заявою в порядку ст. 52 ЦПК України. Ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 13.09.2022 у прийнятті позовної заяви третьої особи ОСОБА_5 до розгляду в порядку ст. 52 ЦПК України про вселення ОСОБА_5 , визнання ОСОБА_2 втратившим правом користування житловим приміщенням та виселення відмовлено.

Представник Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради в судові засідання не з`являвся, повідомлявся про час і місце розгляду справи, причину неявки не повідомив.

Суд, з`ясувавши всі обставини справи та перевіривши їх доказами, приходить до висновку, що позов Дніпровської міської ради підлягає частковому задоволенню з огляду на наступне.

Судом встановлено, що свідоцтво про право власності на житло від 19.08.2016 реєстраційний № 49 И-16 видано на підставі розпорядження департаменту житлового господарства Дніпровської міської ради від 19 серпня 2016 року № 4/49-16, бланк СТА 994897.

Відповідно до інформаційної довідки від 27.05.2020 № 210398556 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно 13.12.2018 державним нотаріусом П`ятої дніпровської нотаріальної контори Дніпровського міського нотаріального округу Бутовою Аллою Генріхівною, як державним реєстратором до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), та внесено запис до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про право власності за ОСОБА_8 на квартиру АДРЕСА_1 , на підставі свідоцтва про право власності на житло, серія та номер: НОМЕР_1 , виданого 19.08.2016, видавник: департамент житлового господарства Дніпровської міської ради, бланк СТА 994897; номер запису про право власності: 29512747, реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна: 101.

30.03.2020 листом № 3/9-1377 департамент житлового господарства Дніпровської міської ради повідомив, що розпорядження від 19.08.2016 № 4/49-16, а також свідоцтво про право власності на житло за реєстраційним № НОМЕР_1 від 19.08.2016 на спеціальних бланках з номенклатурою НОМЕР_2 органом приватизації не видавалось. В період з 08.07.2016 по 09.12.2016 органом приватизації видавалися свідоцтва про право власності на спеціальних бланках з номенклатурою НОМЕР_3 .

21 грудня 2018 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 укладено договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 , за умовами якого ОСОБА_3 прийняла у власність від ОСОБА_1 вищевказану квартиру. Зазначений договір посвідчений приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Кулінічем С.А., та зареєстрований в реєстрі за №1111. На підставі договору купівлі-продажу квартири від 21 грудня 2018 № 1111 приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Кулінічем С.А., як державним реєстратором, прийнято рішення про державну реєстрацію прав, індексний номер: 44775740 від 21.12.2018 та до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно внесено запис про право власності ОСОБА_3 , номер запису про право власності: 29601318.

08 квітня 2019 між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 укладено договір купівлі-продажу, за умовами якого ОСОБА_3 передає у власність належну їй на праві приватної власності квартиру АДРЕСА_1 , а ОСОБА_4 прийняв у власність вищевказану квартиру. Зазначений договір посвідчений приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Кулінічем С.А., та зареєстрований в реєстрі за № 360. На підставі договору купівлі-продажу квартири від 08 квітня 2019 № 360 приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Кулінічем С.А., як державним реєстратором, прийнято рішення про державну реєстрацію, індексний номер: 46357623 від 08.04.2019 та до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно внесено запис про право власності ОСОБА_4 , номер запису про право власності: 31072905.

03 липня 2019 між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 укладено договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 за умовами якого ОСОБА_2 прийняв у власність вищевказану квартиру. На підставі договору купівлі-продажу квартири від 03 липня 2019 № 1278 приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Лозенко В.В., як державним реєстратором, прийнято рішення про державну реєстрацію права власності та внесено до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запис про право власності ОСОБА_2 , номер запису: 32230334.

Згідно з вимогами ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом.

Частиною 3 ст. 41 Конституції України встановлено, що ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності.

Відповідно до ст. 318 ЦК України одним з суб`єктів права власності є територіальна громада міста, яка реалізує свої повноваження власника через відповідну міську раду (ст. 10 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні»).

Згідно ч. 1 ст. 345 ЦК Українифізична або юридична особа може набути право власності у разі приватизації державного майна та майна, що є в комунальній власності.

Майно може вибути з комунальної власності територіальної громади лише в порядку встановленому Законом України «Про приватизацію державного житлового фонду», шляхом її приватизації.

Частиною 1 статті 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» встановлено, що приватизація державного житлового фонду здійснюється уповноваженими на це органами, створеними місцевою державною адміністрацією, та органами місцевого самоврядування, державними підприємствами, організаціями, установами, у повному господарському віданні або оперативному управлінні яких знаходиться державний житловий фонд.

Об`єкти права комунальної власності не можуть бути вилучені у територіальних громад і передані іншим суб`єктам права власності без згоди безпосередньо територіальної громади або відповідного рішення ради чи уповноваженого нею органу, за винятком випадків, передбачених законом (ч. 8 ст.60 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні»).

Відповідно до положень ч. 1 ст. 319 та ст. 658 ЦК України, власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном; право продажу товару, крім випадків примусового продажу та інших випадків, встановлених законом, належить власникові; ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні.

Згідно з ч. 7 ст. 319 ЦК України діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов`язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом (ст. 321 ЦК України).

Відповідно до ч. 8 ст. 60 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» право комунальної власності територіальної громади захищається законом на рівних умовах з правами власності інших суб`єктів. Об`єкти права комунальної власності не можуть бути вилучені у територіальних громад і передані іншим суб`єктам права власності без згоди безпосередньо територіальної громади або відповідного рішення ради чи уповноваженого нею органу, за винятком випадків, передбачених законом.

Право комунальної власності територіальної громади захищається законом на рівних умовах з правами власності інших суб`єктів. Об`єкти права комунальної власності не можуть бути вилучені у територіальних громад і передані іншим суб`єктам права власності без згоди безпосередньо територіальної громади або відповідного рішення ради чи уповноваженого нею органу, за винятком випадків, передбачених законом.

Якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до ст. 388 ЦК України майно не може бути витребуване у нього (ч. 1 ст. 330 ЦК України).

Відповідно до ст. 387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

За приписами частини першої статті 388 ЦК України, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.

Положеннями частини 2 даної норми законодавства встановлено, що майно не може бути витребувано від добросовісного набувача, якщо воно було продане у порядку, встановленому для виконання судових рішень.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 05 грудня 2018 року у справі № 522/2202/15-ц вказувала, що віндикація - це витребування своєї речі неволодіючим власником від володіючого невласника. Віндикація - це передбачений законом основний речово-правовий спосіб захисту цивільних прав та інтересів власника майна чи особи, що має речове право на майно (титульного володільця), який полягає у відновленні становища, що існувало до порушення, шляхом повернення об`єкта права власності у володіння власника (титульного володільця) з метою відновлення права використання власником усього комплексу його правомочностей. Майно може бути витребувано від особи, яка не є стороною недійсного правочину, шляхом подання віндикаційного позову, зокрема від добросовісного набувача - з підстав, передбачених частиною першою статті 388 ЦК України. Витребування майна шляхом віндикації застосовується до відносин речово-правового характеру, зокрема якщо між власником (законним володільцем) і володільцем майна немає договірних відносин і майно перебуває у володільця не на підставі укладеного з власником договору. Право власника на витребування майна від добросовісного набувача на підставі частини першої статті 388 ЦК України залежить від того, в який спосіб майно вибуло з його володіння. Ця норма передбачає вичерпне коло підстав, коли за власником зберігається право на витребування свого майна від добросовісного набувача.

Витребування майна шляхом віндикації застосовується до відносин речово-правового характеру, зокрема якщо між власником і володільцем майна немає договірних відносин і майно перебуває у володільця не на підставі укладеного з власником правочину.

Виникнення права на витребування майна від добросовісного набувача на підставі частини першої статті 388 ЦК України залежить від того, у який спосіб майно вибуло з його володіння. Ця норма передбачає вичерпний перелік підстав, за наявності яких за власником зберігається право на витребування свого майна від добросовісного набувача. Однією з таких підстав є вибуття майна з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.

Положення частини першої статті 388 ЦК України застосовуються як підстава позову про повернення майна від добросовісного набувача, якщо майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно, не з їхньої волі іншим шляхом, яке було відчужене третій особі, якщо між власником та володільцем майна не існує жодних юридичних відносин.

Спірне нерухоме майно вибуло з власності Дніпровської міської ради поза волею власника, іншим шляхом, оскільки розпорядження та свідоцтво не видавалося органом приватизації, що в свою чергу свідчить про наявність підстав для витребування вказаного майна від ОСОБА_2 як добросовісного набувача в порядку ч. 1 ст. 388 ЦК України.

Суд зазначає, що такий спосіб захисту, в даному випадку, спрямований на поновлення порушених прав територіальної громади місті Дніпра та повністю відповідає вимогам чинного законодавства.

Проявивши не обачність, зважаючи на відкритий доступ до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, ОСОБА_2 не звернув увагу, що право власності на квартиру на протязі трьох місяців реєструвалося за різними особами.

Застосування у спірних правовідносинах речово-правового механізму повернення майна (віндикації), не позбавляє ОСОБА_2 , як добросовісного набувача квартири, можливості відновити свої права шляхом пред`явлення майнових вимог до продавця спірної квартири щодо повернення йому сплачених грошових коштів, з підстав передбачених статтею 661 ЦК України.

Отже, суд доходить висновку, що позовні вимоги Дніпровської міської ради до департаменту житлового господарства Дніпровської міської ради, ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про визнання недійсним свідоцтва про право власності на житло та витребування майна, є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Щодо способу захисту шляхом скасування державної реєстрації прав.

У частині 2 статті 26 Закону № 1952 (у редакції, чинній до 16.01.2020) було унормовано порядок внесення записів до Державного реєстру прав, змін до них та їх скасування. Так, за змістом зазначеної норми у разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав, документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування записів про проведену державну реєстрацію прав, а також у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини 6 статті 37 цього Закону, до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав. У разі скасування судом документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав до 01.01.2013, або скасування записів про державну реєстрацію прав, інформація про які відсутня в Державному реєстрі прав, запис про державну реєстрацію прав вноситься до Державного реєстру прав та скасовується.

Однак згідно із Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо протидії рейдерству», який набрав чинності з 16.01.2020, статтю 26 Закону України № 1952 викладено у новій редакції.

Так, відповідно до пунктів 1, 2, 3 частини 3 статті 26 Закону України № 1952 (у редакції, чинній із 16.01.2020 та на час прийняття оскаржуваних рішень) відомості про речові права, обтяження речових прав, внесені до Державного реєстру прав, не підлягають скасуванню та/або вилученню. У разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини 6 статті 37 цього Закону, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, державний реєстратор чи посадова особа Міністерства юстиції України (у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону) проводить державну реєстрацію набуття, зміни чи припинення речових прав відповідно до цього Закону. Ухвалення судом рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав, визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, а також скасування державної реєстрації прав допускається виключно з одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав).

Отже, у розумінні положень наведеної норми у чинній редакції, на відміну від положень частини 2 статті 26 Закону України № 1952 у попередній редакції, яка передбачала такі способи судового захисту порушених прав, як скасування записів про проведену державну реєстрацію прав та скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, наразі способами судового захисту порушених прав та інтересів особи є судове рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав; судове рішення про визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав; судове рішення про скасування державної реєстрації прав. При цьому з метою ефективного захисту порушених прав законодавець уточнив, що ухвалення зазначених судових рішень обов`язково має супроводжуватися одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав).

Суд зазначає, що у пункті 3 розділу ІІ Прикінцеві та перехідні положення Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо протидії рейдерству» унормовано, що судові рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, про визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, про скасування державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, що на момент набрання чинності цим Законом набрали законної сили та не виконані, виконуються в порядку, передбаченому Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» до набрання чинності цим Законом.

Отже, за змістом цієї правової норми виконанню підлягають виключно судові рішення: 1) про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень; 2) про визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень; 3) про скасування державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, тобто до їх переліку не належить судове рішення про скасування запису про проведену державну реєстрацію права, тому, починаючи з 16.01.2020, цей спосіб захисту вже не може призвести до настання реальних наслідків щодо скасування державної реєстрації прав за процедурою, визначеною у Законі України № 1952.

Аналогічні правові висновки наведені у постановах Верховного Суду від 03.09.2020 у справі № 914/1201/19, від 23.06.2020 у справах № 906/516/19, № 905/633/19, № 922/2589/19, від 30.06.2020 у справі № 922/3130/19, від 14.07.2020 у справі № 910/8387/19, від 20.08.2020 у справі № 916/2464/19 та від 28.10.2020 у справі № 10963/19, від 11.02.2021 у справі № 911/1530/19, від 03.03.2021 у справі № 913/175/20.

Враховуючи зазначене, позовні вимоги в частині скасування в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно записів про право власності та припинення права власності не підлягають задоволенню, оскільки зазначені записи підлягають скасуванню на підставі визнання недійсним свідоцтва про право власності від 19.08.2016, реєстраційний № 49И-16 на квартиру АДРЕСА_1 , виданого на підставі розпорядження від 19.08.2016 № 4/49-16.

Керуючись ст.ст. 10, 12, 13, 76-89, 258-259, 263-265, 354 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

Позов Дніпровської міської ради до департаменту житлового господарства Дніпровської міської ради, ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , треті особи: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , Департамент адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради про визнання недійсним свідоцтва про право власності на житло, витребування майна, припинення права власності та скасування записів про право власності задовольнити частково.

Визнати недійсним свідоцтво про право власності на житло від 19.08.2016, реєстраційний № 49И-16 на квартиру АДРЕСА_1 , виданого на підставі розпорядження від 19.08.2016 № 4/49-16.

Витребувати від ОСОБА_2 на користь територіальної громади м. Дніпра в особі Дніпровської міської ради квартиру АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна 101).

У задоволенні іншої частини позову відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції, а в разі, якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення зазначених вище строків, або після перегляду рішення в апеляційному порядку, якщо його не скасовано.

Повний текст рішення складено 23 вересня 2022 року.

Суддя Г.В. Бєсєда