Номер провадження: 22-ц/813/4301/22
Справа № 522/1491/19
Головуючий у першій інстанції Науменко А. В.
Доповідач Князюк О. В.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.09.2022 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії:

головуючого Князюка О. В.,

суддів: Заїкіна А. П., Погорєлової С.О.,

розглянувши у порядку письмового провадження в залі суду в м. Одеса цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 12.08.2021 року у справі за позовом Моторного (транспортного) страхового бюро України (МТСБУ) до ОСОБА_1 про відшкодування в порядку регресу витрат, пов`язаних з регламентною виплатою, -

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

Позивач звернувся до Приморського районного суду м. Одеси з позовом до ОСОБА_1 про відшкодування в порядку регресу витрат, пов`язаних з регламентною виплатою в розмірі 36204,04 гривен та суму сплаченого судового збору у розмірі 1921,0 грн.

В обґрунтування своїх вимог позивач зазначив, що 20.05.2017 р. з вини ОСОБА_1 , який керував автомобілем «VOLVO» н.з. НОМЕР_1 в м. Одеса, була скоєна дорожньо-транспортна пригода (ДТП), внаслідок чого автомобілі «NISSAN» н.з. НОМЕР_2 (під керуванням ОСОБА_2 ) та «ТОYОТА» н.з. НОМЕР_3 під керуванням ОСОБА_3 , отримали пошкодження. Вина відповідача у скоєнні вищезазначеної ДТП підтверджується постановою Київського районного суду м. Одеси від 16.06.2017 р. На дату скоєння ДТП цивільно-правова відповідальність ОСОБА_1 не була застрахована, заподіяна шкода не була відшкодована потерпілій особі ОСОБА_3 , тому остання звернулась до МТСБУ з заявою про отримання відшкодування. МТСБУ здійснило виплату потерпілій особі та на підставі цього виникло право зворотної вимоги до ОСОБА_1 .

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 12.08.2021 року позов Моторного (транспортного) страхового бюро України (МТСБУ) до ОСОБА_1 за участю третіх осіб: ОСОБА_4 та ОСОБА_3 про відшкодування в порядку регресу витрат, пов`язаних з регламентнтною виплатою задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) на користь Моторно (транспортного) страхового бюро України (, місцезнаходження: м. Київ, Русанівський бульвар, 8) суму сплаченого відшкодування в розмірі 36204,04 гривень.

Стягнуто з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) на користь Моторно (транспортного) страхового бюро України (, місцезнаходження: м. Київ, Русанівський бульвар, 8) суму сплачено судового збору у розмірі 1921,0 гривень.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, 07.09.2021 року ОСОБА_1 подано апеляційну скаргу на вищевказане рішення.

08.09.2021 року ОСОБА_1 подано уточнену апеляційну скаргу на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 12.08.2021 року, відповідно до якої останній просить апеляційну скаргу задовольнити, рішення суду першої інстанції скасувати та постановити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу та узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи

При цьому посилаючись на те, що факти, викладені в рішенні суду не відповідають фактичним обставинам справи, зовсім не враховують докази, які є в матеріалах справи та порушують норми чинного законодавства України.

Апелянт наголошує на тому, що судом першої інстанції порушено наступні положення норм матеріального права, а саме: ст. ст. 993, 1191 ЦК України, ст. 27 Закону України «Про страхування», п.38.2.1 ст. 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» оскільки ОСОБА_1 не є особою відповідальною за завдані збитки ОСОБА_3 .

Також вказує, що судом першої інстанції допущено наступні порушення норм процесуального права, а саме вимоги ст. ст. 2, 10, 82 ЦПК України.

11 листопада 2021 року на адресу Одеського апеляційного суду від представника Моторного (транспортного) страхового бюро України надійшов відзив на апеляційну скаргу, відповідно до якого позивач просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

При цьому посилаючись на те, що відповідачем не наводиться жодного обґрунтованого заперечення щодо предмету позову. Не спростовується сам факт ДТП, винуватість, відсутність на дату пригоди полісу обов`язкового страхування, не спростовується визначена сума матеріального збитку, наявність факту самостійного відшкодування потерпілому.

Надходження апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції

24.09.2021 року ухвалою Одеського апеляційного суду було відкрито провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 12.08.2021 року у справі за позовом Моторного (транспортного) страхового бюро України (МТСБУ) до ОСОБА_1 про відшкодування в порядку регресу витрат, пов`язаних з регламентною виплатою.

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 20.09.2022 року справу призначено до розгляду в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч.1 ст.369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно ч.13 ст.7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Встановлені судом першої інстанції та неоспорені обставини, а також обставини, встановлені судом апеляційної інстанції, і визначені відповідно до них правовідносини.

З матеріалів справи вбачається, що 20.05.2017 року трапилась дорожньо-транспортна пригода з трьома автомобілями. Так, автомобіль VOLVO C30 під керуванням ОСОБА_1 зіткнувся з автомобілем NISSAN Murano під керуванням ОСОБА_2 , автомобіль NISSAN Murano під керуванням ОСОБА_2 зіткнувся з автомобілем TOYOTA Corolla під керуванням ОСОБА_3 .

Судом встановлено, що 20.05.2017 р. з вини ОСОБА_1 , який керував автомобілем «VOLVO» н.з. НОМЕР_1 в м. Одеса, була скоєна дорожньо-транспортна пригода (ДТП), внаслідок чого автомобіль «NISSAN» н.з. НОМЕР_2 (під керуванням ОСОБА_2 ) отримали пошкодження. Вина відповідача у скоєнні вищезазначеної ДТП підтверджується постановою Київського районного суду м. Одеси від 16.06.2017 р.

Відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України постанова суду у справі про адміністративні правопорушення, які набрали законної сили є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалена постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Таким чином, вина відповідача у скоєнні дорожньо-транспортної пригоди є преюдиціальним фактом, та не підлягає доказуванню.

ОСОБА_1 станом на 20.05.2017 року не мав страхового полісу на автомобіль «VOLVO» н.з. НОМЕР_1 , що підтверджується витягом з Централізованої бази даних МТСБУ.

Постраждала особа у ДТП ОСОБА_3 яка керувала автомобілем TOYOTA Corolla зверталась до МТСБУ з вимогою про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок ДТП.

Відповідно до висновку №259/17 вартість відновлювального ремонту пошкодженного ТЗ «ТОYОТА» н.з НОМЕР_3 складає - 36204,04 грн. 04.06.2018 року позивачем здійснено виплату відшкодування потерпілій особі в розмірі 36204,04 гривен (за шкоду заподіяну в результаті пошкодження транспортного засобу), що підтверджується платіжним дорученням № 908745 від 04.06.2018 року.

Судом встановлено, що МТСБУ виплатило ОСОБА_3 суму страхового відшкодування в розмірі 36204,04 грн. за шкоду заподіяну в результаті дорожньо-транспортної пригоди, що підтверджується наказом МТСБУ № 5310 від 01.06.2018 року та платіжним дорученням № 908745 від 04.06.2018 року, за шкоду заподіяну з вини власника транспортного засобу, який не застрахував свою цивільно-правову відповідальність.

Відповідно до висновку судової експертизи № 20-5632 від 31 березня 2021 року з транспортно-трасологічної експертизи обсавин ДТП зіткнення автомобілів TOYOTA Corolla, NISSAN Murano та VOLVO C30, що в умовах даної події відбулося спочатку зіткнення автомобіля VOLVO та NISSAN, після чого через деякий час відбулося зіткнення автомобілів NISSAN та TOYOTA. Зіткнення автомобілів VOLVO та NISSAN знаходяться у причинному зв`язку з отриманням автомобілем TOYOTA ушкоджень його задньої частини.

Мотивувальна частина

Застосовані норми права та висновки апеляційного суду за результатами розгляду апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення в межах позовної заяви та доводів апеляційної скарги, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Критерії оцінки правомірності оскаржуваного судового рішення визначені в статті 263 ЦПК України, відповідно до яких судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Частинами 1 та 2 ст. 367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Підстави та порядок відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, та шкоди, завданої внаслідок взаємодії цих джерел, визначені нормами статей 1187,1188 ЦК України.

Згідно із частинами другою, п`ятою статті 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Підстави та порядок відшкодування шкоди, завданої взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, визначені статтею 1188 ЦК України, частиною першою якої визначено, що шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме:

1) шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою;

2) за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується;

3) за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення.

Системний аналіз зазначених положень законодавства дає підстави для висновку, що обов`язок відшкодувати шкоду, завдану іншому володільцю джерела підвищеної небезпеки, виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 1188 ЦК України, вина у завданні шкоди, є обов`язковою умовою для покладення на винну особу відповідальності за майнову шкоду, завдану внаслідок взаємодії транспортних засобів іншому учаснику дорожньо-транспортної пригоди.

Згідно з роз`ясненнями, викладеними у пункті 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», шкода, заподіяна кількома особами, відшкодовується кожною з них у частині, заподіяній нею (у порядку часткової відповідальності). У такому ж порядку відповідають володільці джерел підвищеної небезпеки за шкоду, заподіяну внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки іншим особам.

Отже, за цих обставин обов`язок відшкодування шкоди покладається на ту особу, з вини якої завдано шкоду. Якщо наявна вина двох осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, шкода відшкодовується кожним з них залежно від ступеня вини.

При цьому відсутність постанови про притягнення особи до адміністративної відповідальності та закриття кримінального провадження у зв`язку з відсутністю складу кримінального правопорушення не означає відсутність вини для цивільно-правової відповідальності.

Відповідно до ч. ч. 1, 3 статті 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Реалізація принципу змагальності в цивільному процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційної гарантією (стаття 129 Конституції України).

Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч. 2 ст. 77 ЦПК України).

Відповідно до ч.3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Випадки для звільнення від доказування, передбачені ст. 82 ЦПК України, у цій справі відсутні.

Відповідно до частини першої статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Таким чином, належними вважатимуться докази, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення сторін або мають інше значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Вони мають належати до складу підстав позову або підстав заперечень проти нього і характеризуватися значущістю для визначення спірних правовідносин та зумовленістю цих фактів нормами матеріального права.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (частина перша статті 81 ЦПК України). Відповідно до положень ч. 6 статті 81 ЦПК України доказування не може грунтуватися на припущеннях.

За змістом частин першої-третьої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Постановою Київського районного суду м. Одеси від 05.07.2017 року ОСОБА_2 визнано винним у зіткненні з автомобілем «Toyota Corolla» д/н НОМЕР_3 .

Постановою Одеського апеляційного суду Одеської області від 09.08.2017 року по вказаній справі встановлено наступне: "Таким чином, апеляційний суд вважає, що на підставі наданих суду першої інстанції матеріалів взагалі неможливо дійти будь-якого висновку щодо наявності або відсутності в діях ОСОБА_2 складу адміністративного правопорушення, оскільки до неї не долучені докази, а долучені ксерокопії, які не можуть бути визнані допустимими доказами." Виходячи з вищевикладеного Постанову Київського районного суду м. Одеси від 05.07.2017 року про притягнення ОСОБА_2 скасовано та направлено матеріали справи на доопрацювання до Управління патрульної поліції в м. Одесі.

Питання щодо встановлення вини ОСОБА_2 остаточно вирішено постановою Київського районного суду м. Одеси від 10 квітня 2018 року справу про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_2 за ст. 124 КпАП України закрито у зв`язку з відсутністю в його діях події та складу адміністративного правопорушення

Так вказаною Постановою яка набрала законної сили встановлено наступне: «Судом встановлено, що 20.05.2017 року о 16.00 годині по вул. Люстдорфська дорога в м. Одеса сталася ДТП за участю водія автомобіля «Тойота», н/з НОМЕР_3 ОСОБА_3 , водія автомобіля «Ніссан», н/з НОМЕР_4 ОСОБА_2 та водія автомобіля «Вольво», н/з НОМЕР_1 ОСОБА_1 .

В матеріалах справи наявні пояснення пасажирів автомобіля «Ніссан», н/з НОМЕР_4 - ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , які були відібрані працівниками патрульної поліції одразу після ДТП та в яких вони зазначили, що автомобіль «Ніссан», н/з НОМЕР_4 повністю зупинився та через декілька секунд відбувся сильний удар від автомобіля «Вольво», н/з НОМЕР_1 в задню частину автомобіля, в результаті чого автомобіль «Ніссан», н/з НОМЕР_4 по інерції скоїв зіткнення з автомобілем «Тойота», н/з НОМЕР_3 .

Також в матеріалах справи наявні пояснення водія ОСОБА_1 , відповідно до яких 20.05.2017 року, він, керуючи автомобілем «Вольво», н/з НОМЕР_1 побачив як автомобіль «Ніссан», н/з НОМЕР_4 , який рухався попереду нього різко почав гальмувати та скоїв зіткнення з автомобілем «Тойота», н/з НОМЕР_3 , після цього водій ОСОБА_1 скоїв зіткнення з автомобілем «Ніссан», н/з НОМЕР_4 .

Постановою Київського районного суду м. Одеси від 16.06.2017 року водія ОСОБА_1 було визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення передбаченого ст. 124 КпАП України. Постанова суду не оскаржувалась та набрала законної сили. Відповідно зазначеної постанови, 20.05.2017 року о 16.00 годині ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом «Вольво», н/з НОМЕР_1 в м. Одеса по вул. Люстдорфська дорога, 152/6а, недотримався безпечної дистанції та скоїв зіткнення з автомобілем «Ніссан», н/з НОМЕР_4 , який зупинився попереду.

Враховуючи преюдицію, а саме, що при розгляді справи про адміністративне правопорушення у відношенні водія ОСОБА_1 судом було встановлено, що водій автомобіля «Ніссан», н/з НОМЕР_4 зупинився попереду автомобіля «Вольво», н/з НОМЕР_1 , а також пояснення пасажирів автомобіля «Ніссан», н/з НОМЕР_4 - ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , які зазначили, що автомобіль «Ніссан», н/з НОМЕР_4 повністю зупинився, суд приходить до переконання, що зіткнення між автомобілями «Тойота», н/з НОМЕР_3 та «Ніссан», н/з НОМЕР_4 відбулося внаслідок інерції після зіткнення автомобіля «Вольво», н/з НОМЕР_1 з автомобілем «Ніссан», н/з НОМЕР_4 .

Суд вважає, що в даній дорожній обстановці водій автомобіля «Ніссан», н/з НОМЕР_4 діяв у відповідності до правил дорожнього руху, оскільки вжив заходів для зупинки керованого ним автомобіля.

Суд не приймає до уваги пояснення водія автомобіля «Тойота», н/з НОМЕР_3 ОСОБА_3 та водія автомобіля «Вольво», н/з НОМЕР_1 ОСОБА_1 , що спочатку відбулося зіткнення автомобіля «Ніссан», н/з НОМЕР_4 з автомобілем «Тойота», н/з НОМЕР_3 , а лише після того, автомобіль «Вольво», н/з НОМЕР_1 скоїв зіткнення з автомобілем «Ніссан», н/з НОМЕР_4 , оскільки вони не відповідають фактичним обставинам справи, виходячи з наступного.

Водій автомобіля «Тойота», н/з НОМЕР_3 ОСОБА_3 лише чула удари від зіткнення, однак не бачила послідовність ударів транспортних засобів.

Також, з технічної точки зору, за умови первісного зіткнення автомобіля «Ніссан», н/з НОМЕР_4 з автомобілем «Тойота», н/з НОМЕР_3 та подальшого зіткнення автомобіля «Вольво», н/з НОМЕР_1 з автомобілем «Ніссан», н/з НОМЕР_4 мало відбутися або повторне зіткнення автомобіля «Ніссан», н/з НОМЕР_4 з автомобілем «Тойота», н/з НОМЕР_3 або значно зменшено відстань між автомобілями «Тойота», н/з НОМЕР_3 та «Ніссан», н/з НОМЕР_4 .

З фото таблиці наявної у матеріалах справи та схеми ДТП відстань між автомобілями «Тойота», н/з НОМЕР_3 та «Ніссан», н/з НОМЕР_4 складає біля 4 метрів, що спростовує пояснення водія ОСОБА_3 та ОСОБА_1 щодо послідовності ударів.

Враховуючи той факт, що працівниками патрульної поліції не було надано суду переконливих доказів, які б дійсно підтверджували факт не дотримання ОСОБА_2 безпечної дистанції та скоєння зіткнення з автомобілем «Тойота», н/з НОМЕР_3 саме з вини ОСОБА_2 , суд вважає, що працівниками патрульної поліції було неповно з`ясовано обставини ДТП та не вжито всіх заходів для об`єктивного підтвердження скоєння ОСОБА_2 адміністративного правопорушення передбаченого ст. 124 КпАП.»

Таким чином, посилання відповідача на пояснення ОСОБА_3 не є належним та допустимим доказом при вирішенні питання про встановлення вини ОСОБА_2 та відсутності вини ОСОБА_1 . Також суд вказує, що у поясненнях від 13.11.2017 року ОСОБА_3 висловила свої припущення.

Крім того, необхідно зазначити, що в Повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду від 17.04.2018 року ОСОБА_3 зазначила протилежну позицію (мовою оригіналу): «Водитель автомобиля WOLWO совершил столкновение с автомобилем NISSAN после чего NISSAN совершил столкновение с автомобилем TOYOTA KOROLLA».

За таких обставин колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції, що відповідачем не доведено належними та допустимими доказами що він не винен та не має ніякого відношення до механічних пошкоджень автомобіля Тоуоіа н.з. НОМЕР_3 , який був під керуванням ОСОБА_3 .

Інші доводи апеляційної скарги також не містять посилання на докази, які б спростовували висновки суду і впливали на їх законність, а тому, підстав у межах доводів апеляційної скарги для скасування рішення суду першої інстанції не вбачається.

Обґрунтовуючи своє рішення, колегія суддів приймає до уваги вимоги ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини, зазначені в рішенні у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, № 303А, п. 2958. Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Докази та обставини, ні які посилається скаржник в апеляційній скарзі, були предметом дослідження судом першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідження та встановленні судом дотримані норми матеріального і процесуального права.

Таким чином, рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, висновки суду є обґрунтованими, передбачених законом підстав для його скасування при апеляційному розгляді не встановлено.

Наведені скаржником в апеляційній скарзі доводи не можуть бути прийняті до уваги, оскільки зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх переоцінці та особистого тлумачення скаржником норм процесуального закону.

На підставі вищенаведеного, судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги суттєвими не являються і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

З урахуванням наведеного колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалено з додержанням вимог закону і підстав для його скасування не вбачається.

Оскільки апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, підстав для розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, немає.

РЕЗОЛЮТИВНА ЧАСТИНА

Керуючись ст.ст. 259, 367, 374, 375, 382, 384, апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 12.08.2021 року у справі за позовом Моторного (транспортного) страхового бюро України (МТСБУ) до ОСОБА_1 про відшкодування в порядку регресу витрат, пов`язаних з регламентною виплатою - залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з моменту її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, встановлених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Головуючий: О. В. Князюк

Судді: С.О. Погорєлова

А.П. Заїкін