Справа № 450/2746/21 Провадження № 2/450/235/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"15" вересня 2022 р. Пустомитівський районний суд Львівської області в складі:

головуючого - судді Добош Н.Б,

при секретарі Гев`як Ю.С.

за участі представника позивачів ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Пустомити цивільну справу за позовом ОСОБА_3 яка діє в свої інтересах та інтересах малолітнього ОСОБА_4 , ОСОБА_5 до Фізичної особи підприємця ОСОБА_6 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог ОСОБА_7 , Приватне акціонерне товариство «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» про предмет спору : стягнення з відповідача на користь ОСОБА_3 , яка діє в інтересах малолітнього ОСОБА_4 моральну шкоду в розмірі 500 000, 00 грн.; стягнення з відповідача на користь ОСОБА_3 моральну шкоду в розмірі 150 000, 00 грн.; стягнення з відповідача на користь ОСОБА_5 моральну шкоду в розмірі 150 000, 00 грн.

стислий виклад позиції позивача та відповідача :

підстава позову (позиція позивача): ІНФОРМАЦІЯ_2 на автодорозі Київ-Чоп 549 км. + 600 м., поблизу с. Пасіки-Зубрицькі Львівського району Львівської області відбулася ДТП (наїзд транспортного засобу на пішохода) за участі автопоїзда у складі сідлового тягача марки «Volvo FH 13.460» д.н.з. НОМЕР_1 та напівпричепа марки «Schmitz» д.н.з. НОМЕР_2 водієм якого був ОСОБА_7 , який допустив наїзд на пішохода ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , внаслідок чого остання загинула на місці пригоди. Відповідальність водія транспортного засобу - автопоїзда у складі сідлового тягача марки «Volvo FH 13.460» д.н.з. НОМЕР_1 , - на дату вчинення дорожньо-транспортної пригоди застрахована згідно полісу №102060863 у ПрАТ «УКРАЇНСЬКА СТРАХОВА КОМПАНІЯ «КНЯЖА ВІЄННА ІНШУРАНС ГРУП». Також станом на 02 лютого 2021 року (дата дорожньо-транспортної пригоди) водій ОСОБА_7 був працевлаштований на посаді водія у ФОП ОСОБА_6 . 02 лютого 2021 року за фактом настання даної ДТП були внесені відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000110 за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України та розпочато досудове розслідування. 30.03.2021 року старший слідчий ВРЗуСТ СУ ГУ НП у Львівській області, капітан поліції, Рокошевський А.М., розглянувши матеріали кримінального провадження, виніс постанову про закриття вказаного кримінального провадження на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України. 28 травня 2021 року Розпорядженням Львівської районної державної адміністрації № 86/02-08/21 ОСОБА_3 було призначено опікуном малолітнього ОСОБА_4 - сина загиблої. Обставини справи дають можливість стверджувати, що Відповідачем завдано Позивачам моральну шкоду, яка полягає в самому факті смерті матері позивача ОСОБА_4 , доньки позивача ОСОБА_5 , та, відповідно, сестри позивача ОСОБА_3 . У відповідності до ч. 2 ст. 1167 ЦК України фізична особа, яка зазнала душевних страждань у зв`язку зі смертю членів її сім`ї чи близьких родичів, має право на відшкодування моральної шкоди. Частиною 2 ст. 1168 ЦК України визначено, що моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю. При цьому ч. 1 ст. 1172 ЦК України встановлюється обов`язок роботодавця відшкодувати шкоду, як матеріальну так і моральну, в разі завдання такої шкоди її працівником. Станом на дату ДТП, цивільно-правова відповідальність водія - забезпеченого транспортного засобу марки «Volvo FH 13.460» д.н.з. НОМЕР_1 була застрахована згідно полісу № 102060863 у ПрАТ «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» та напівпричіп марки «Schmitz» д.н.з. НОМЕР_2 застрахований згідно полісу № 102060863 у ПрАТ «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп». Представник Позивачів, повідомив Страховика про настання страхового випадку та звернувся, в порядку визначеному Законом, із заявою на виплату страхового відшкодування. Однак позивачі вважають, що розмір відшкодування моральної шкоди, яку має здійснити страхова, є недостатнім для повного відшкодування моральної шкоди. Після смерті ОСОБА_8 , позивачі зазнали сильних душевних переживань, страждань, почуття розгубленості, страху, шоку. При цьому вони зазнали тяжких моральних страждань та перебували у стресовому стані, оскільки назавжди втратили свою рідну людину. Сину не вистачає тепла, турботи, піклування та підтримки з боку його матері, що причиняє йому додаткові душевні страждання. У такий спосіб йому була заподіяна моральна шкода. Сестрі не вистачає порад, підтримки та розуміння з боку загиблої, а матір залишилися без надійної опори своєї доньки. Сину загиблої лише 8 років, а він вже в цьому дитячому віці залишився без материнської підтримки та любові. Зважаючи на те, що загибла виховувала сина самотужки, то у такому юному віці він залишився сам-на-сам у світі, наповненому людською жорстокістю. Страждання, які пережив неповнолітній син є різкими та триваючими (паніка, страх та нерозуміння того, що матір більше не повернеться). Матір втратила люблячу та близьку дитину, з якою вона жила все своє життя. Вони вели спільний побут, допомагали одна одній, були одна для одної найкращими друзями. Для матері найбільшою травмою в житті є передчасна загибель своєї дитини, усвідомлення того, що вона не буде доглядати та підтримувати її в похилому віці, адже обов`язок кожної дитини це догляд за своїми батьками в їхній старості. Сестра втратила подругу, яка свого часу була для неї наставницею на найбільшим порадником. Повернення до звичного ритму життя, вже більше не є можливим, а нормалізація життя потребуватиме надзвичайно великих зусиль, часу та грошей. Після смерті ОСОБА_8 значно погіршився і матеріальний стан Позивачів, адже вона фінансово утримувала всю сім`ю, що також призводить до моральних страждань. Цивільні позивачі суму моральної шкоди оцінюють у 860 000 грн., з яких 60 000 мають намір відшкодувати із страхової компанії, в якій застрахований автомобіль, 800 000 з відповідача, з яких 150 000 грн. для сестри та матері потерпілої - ОСОБА_3 та ОСОБА_5 , 500 000 грн. для сина потерпілої - ОСОБА_4 , законний представником (опікуном) якого є ОСОБА_3 - є співмірною понесеним фізичним та психологічним стражданням, оскільки наслідки вказаної дорожньо-транспортне пригоди можуть знайти своє вираження у моральному стані навіть через тривалий проміжок час. ОСОБА_7 перебував в трудових відносинах з ФОП ОСОБА_6 під час ДТП, внаслідок якої загинула потерпіла, та виконував трудові обов`язки, тому вказана шкода підлягає відшкодуванню у відповідності до вимог ст.ст. 1172, 1187 ЦК України з роботодавця. На підставі наведеного просять заявлені позовні вимоги задоволити.

Представник відповідача подав відзив на позовну заяву, в якому просив в задоволенні позовних відмовити. Вказане мотивує тим, що заявлений розмір моральної шкоди не відповідає фактичним обставинам справи. Будь-яких претензій на стадії досудового розслідування родичі загиблої не висловлювали. Зазначає, що шкода заподіяна смертю ОСОБА_8 внаслідок ДТП, настала внаслідок грубої необережності потерпілої, яка ІНФОРМАЦІЯ_2 ІНФОРМАЦІЯ_2 близько 18 год. 10 хв. (темний час доби), рухаючись поза межами населених пунктів на неосвітленій ділянці автодороги з права на ліво з узбіччя у невстановленому місці вийшла на смугу руху автотранспорту, внаслідок чого відбувся наїзд на неї. Визначаючи розмір моральної шкоди, слід врахувати, що позивачі без сумніву зазнали моральних страждань, однак заявлений розмір моральної шкоди є завищеним, тому, враховуючи відсутність вини відповідача, а також, те, що сама загибла порушила правила безпеки руху, виходячи з принципу розумності і справедливості, розмір моральної шкоди, слід визначити у сумі, яку позивачі зазначили у вимозі до страхової компанії ПрАТ «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп», та яка підлягає до відшкодування у відповідності до полісу. Також зазначає, що позовні вимоги ОСОБА_3 у відповідності до вимог ч. 2 ст. 1168 ЦК України, задоволенню не підлягають, оскільки така не перебувала на утримання в загиблої, та членом її сім`ї не являється.

Представник позивачів подав відповідь на відзив, в якому заявлені позовні вимоги підтримав та просив такі задоволити. Відповідач у своєму відзиві повідомляє те, що підстав для компенсації моральної шкоди немає, адже відсутні усі елементи складу цивільного правопорушення. Зазначає, що головною особливістю відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки є те, що володілець джерела підвищеної небезпеки зобов`язаний відшкодувати шкоду незалежно від його вини. Перед потерпілими несуть однаковий обов`язок відшкодувати завдану шкоду, як винні, так і невинуваті володільці об`єктів, які є джерелом підвищеної небезпеки. Відповідач зазначає, що загиблим пішоходом були порушені ПДР, у її діях була присутня груба необережність, а тому вона винна у події правопорушення. У відповідь повідомляє, що у постанові про закриття кримінального провадження від 30,03.2021 року жодної інформації про порушення пішоходом ПДР, умислу чи грубої необережності у її діях, немає. Як зазначалося позивачами у позовній заяві, після смерті сестри, матері, доньки позивачі зазнали сильних душевних переживань, страждань, почуття розгубленості, страху, шоку. При цьому вони зазнали тяжких моральних страждань та перебували у стресовому стані, оскільки назавжди втратили члена своєї сім`ї. Матері не вистачає тепла, турботи, піклування та підтримки з боку доньки, що причиняє їм додаткові душевні страждання. У такий спосіб їм була заподіяна моральна шкода. З урахуванням глибини страждань через смерть близької людини, непоправної втрати та тривалості душевних страждань, яких зазнали позивачі, пов`язаних з невідворотністю втрати загиблої, позбавленням можливості спілкуватись з нею в подальшому та істотними змінами в сімейному житті, оскільки позивачі змушені докладати додаткових зусиль для подальшої організації свого життя, та з огляду на вимоги розумності і справедливості розмір моральної шкоди, яку належить відшкодувати позивачам відповідає принципам розумності.

Представник третьої особи ПАТ «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» скерував письмові пояснення, в яких зазначив, що страхова компанія здійснила страхове відшкодування на користь ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_4 у розмірі 238 000, 00 грн., та на користь ОСОБА_5 22 000, 00 грн. моральної шкоди. Таким чином згідно ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» та полісу страхування, було виконано у повному обсязі обов`язок з виплат страхового відшкодування.

Позивачі в судове засідання не з`явилися, однак з`явився їх представник, який заявлені позовні вимоги підтримав просив такі задоволити з підстав викладених в позовній заяві та відповіді на відзив. Додатково зазначив, що страховою компаніє позивачам відшкодовано шкоду.

Відповідач в судове засідання не з`явилася, однак з`явився її представник, який заперечив, щодо задоволених позовних вимог просив в задоволенні таких відмовити з підстав викладених у відзиві. Додатковою зазначив, що вважає, розмір моральної шкоди, який відшкодований страховою компаніє, є достатній. Зазначив, що ДТП відбулася у зв`язку із грубою необережністю пішохода ОСОБА_8 .

Третя особа ОСОБА_7 в судове засідання не з`явилася, не повідомила суд про причини своєї неявки, хоча про час та місце розгляду повідомлялася належним чином.

Представник третьої особи ПАТ «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» в судове засідання не з`явився, однак в письмових поясненнях просить розгляд справи проводити у його відсутності.

Заяви та клопотання сторін, процесуальні дії у справі.

28.07.2021 року ухвала суду про відкриття провадження у справі; 23.12.2021 року клопотання представника відповідача про відкладення розгляду справи; 24.12.2021 року клопотання представника позивача про ознайомлення з матеріалами справи; 20.01.2022 року клопотання представника відповідача про витребування доказів; 20.01.2022 року клопотання представника відповідача про залучення третьої особи; 20.01.2022 року відзив на позовну заяву; 09.02.2022 року відповідь на відзив; 04.03.2022 року ухвала про відкладення розгляду справи; 16.05.2022 року клопотання представника позивача про відкладення розгляду справи; 17.05.2022 року клопотання представника відповідача про відкладення розгляду справи; 18.05.2022 року ухвала про відкладення розгляду справи; 05.07.2022 року клопотання представника позивача про проведення підготовчого судового засідання у його відсутності; 05.07.2022 року клопотання представника відповідача про проведення підготовчого судового засідання у його відсутності; 05.07.2022 року ухвала про відмову у витребуванні доказів; 05.07.2022 року ухвала про залучення третьої особи; 05.07.2022 року ухвала про призначення справи до судового розгляду; 31.08.2022 року пояснення третьої особи ПАТ «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп».

Суд заслухавши представників позивача та відповідача, дослідивши матеріали позовної заяви, а також долучені письмові докази, встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини.

ІНФОРМАЦІЯ_2 померла ОСОБА_8 , що стверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_3 від 19.03.2021 року. (а.с. 7)

ІНФОРМАЦІЯ_2 близько 18;10 год. на автодорозі «Київ-Чоп» 549 км. + 600 м., поблизу с. Пасіки-Зубррицькі Львівського району Львівської області відбулася ДТП (наїзд транспортного засобу на пішохода) за участі автопоїзда у складі сідлового тягача марки «Volvo FH 13.460» д.н.з. НОМЕР_1 та напівпричепа марки «Schmitz» д.н.з. НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_7 та невстановленого пішохода жіночої статті віком 35-40 років. В результаті ДТП невстановлений пішохід від отриманих травм загинула на місці пригоди, а транспортний засіб зазнав технічні пошкодження. 15.03.2021 року встановлено особу потерпілої, яка загинула внаслідок вказаної ДТП, а саме ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

За цим фактом органом досудового розслідування Слідчим управлінням Головного управління Національної поліції у Львівській області 02.02.2021 року внесено відомості до ЄРДР за № 0000110 за ч. 2 ст. 286 КК України.

Постановою старшого слідчого ВРЗуСТ СУ ГУ НП у Львівській області Рокошевським А.М. від 30.03.2021 кримінальне провадження внесене до ЄРДР за № 0000110 від 02.02.2021 року закрито у зв`язку із відсутністю в діянні складу кримінального правопорушення. (а.с.17-19)

Зі змісту постанови про закриття кримінального провадження вбачається, що за результатами проведених слідчих дій та зібраних вихідних даних, була призначена та проведена судова автотехнічна експертиза обставин та механізму розвитку ДТП, з висновку експерта від 10.03.2021 року, вбачається, що у заданій дорожній ситуації причиною ДТП, з технічної точки зору, є факт виходу пішохода на смугу руху автопоїзда у складі сідлового тягача марки «Volvo FH 13.460» д.н.з. НОМЕР_1 та напівпричепа марки «Schmitz» д.н.з. НОМЕР_2 , на такій відстані, на якій водій ОСОБА_7 вже був позбавлений технічної можливості уникнути наїзду шляхом застосування своєчасного екстреного гальмування з моменту виникнення небезпеки для руху. Враховуючи те, що причиною ДТП, з технічної точки зору, є факт виходу пішохода ОСОБА_8 на смугу руху автопоїзда у складі сідлового тягача марки «Volvo FH 13.460» д.н.з. НОМЕР_1 та напівпричепа марки «Schmitz» д.н.з. НОМЕР_2 , на такій відстані, на якій водій ОСОБА_7 вже був позбавлений технічної можливості уникнути наїзду шляхом застосування своєчасного екстреного гальмування з моменту виникнення небезпеки для руху, тому у даному випадку у діях водія ОСОБА_7 відсутній склад кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України.

Позивач ОСОБА_4 , є сином загиблої ОСОБА_8 , що стверджується свідоцтвом про народження виданим 04.09.2012 року. (а.с.16)

Позивач ОСОБА_9 , є матір`ю загиблої ОСОБА_8 , що стверджується свідоцтвом про народження виданим 05.11.1988 року. (а.с.6)

ОСОБА_3 , є опікуном над малолітнім ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , що стверджується розпорядженням Львівської районної державної адміністрації № 86/02-08/21. (а.с.23-24)

Відповідно до свідоцтв про реєстрацію транспортних засобів, автопоїзд у складі сідлового тягача марки «Volvo FH 13.460» д.н.з. НОМЕР_1 та напівпричеп марки «Schmitz» д.н.з. НОМЕР_2 , такі належать на праві власності ОСОБА_10 . (а.с. 68)

Судом встановлено, що водій ОСОБА_7 на момент ДТП перебував в трудових відносинах з ФОП ОСОБА_6 , що стверджується трудовим договором укладеним 01.07.2020 року.

Цивільно-правова відповідальність власника автомобіля «Volvo FH 13.460» д.н.з. НОМЕР_1 , на момент ДТП ІНФОРМАЦІЯ_2 застрахована у ПрАТ «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп», що стверджується полісом № 102060863 (а.с. 21).

ПрАТ «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» виплатила страхове відшкодування на користь ОСОБА_3 , яка діє в інтересах ОСОБА_4 238 000 грн. (216 000 грн. відшкодування шкоди заподіяної смертю потерпілої її утриманцю та 22 000, 00 грн. моральної шкоди), що стверджується платіжними дорученням від 05.07.2021 року (а.с.176) та 22 00, 00 грн. моральної шкоди ОСОБА_9 , що стверджується платіжним доручення від 05.07.2021 року. (а.с. 177)

Відповідно до ч. 1 ст. 1172 ЦК України, юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків.

Відповідно до ч..ч. 1, 2, 3 ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Відповідно до п. 2 ч. 2 ст.1167 ЦК України, моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

У частині третій статті 1193 ЦК України визначено, що якщо груба необережність потерпілого сприяла виникненню або збільшенню шкоди, то залежно від ступеня вини потерпілого (а в разі вини особи, яка завдала шкоди, - також залежно від ступеня її вини) розмір відшкодування зменшується, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до частин першої, другої, п`ятої статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.

Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

При завданні шкоди джерелом підвищеної небезпеки на особу, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, не може бути покладено обов`язок з її відшкодування, якщо вона виникла внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (частина п`ята статті 1187 ЦК України).

Під непереборною силою слід розуміти, зокрема, надзвичайні або невідворотні за даних умов події (пункт 1 частини першої статті 263 ЦК України), тобто ті, які мають зовнішній характер. Під умислом потерпілого слід розуміти, зокрема, таку його протиправну поведінку, коли потерпілий не лише передбачає, але і бажає або свідомо допускає настання шкідливого результату (наприклад, суїцид).

Якщо груба необережність потерпілого сприяла виникненню або збільшенню шкоди, то залежно від ступеня вини потерпілого (а в разі вини особи, яка завдала шкоди, - також залежно від ступеня її вини) розмір відшкодування зменшується, якщо інше не встановлено законом (частина друга статті 1193 ЦК України).

Питання про те, чи є допущена потерпілим необережність грубою у кожному конкретному випадку має вирішуватись з урахуванням фактичних обставин справи (характеру дії, обставин завдання шкоди, індивідуальних особливостей потерпілого, його стану тощо).

Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у пункті 7 постанови від 01.03.2013 № 4 «Про деякі питання застосування судами шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» зазначає, що якщо груба необережність потерпілого, сприяла виникненню або збільшенню шкоди, то залежно від ступеня вини потерпілого, якщо інше не встановлено законом, розмір відшкодування з особи, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, має бути зменшено (але не може бути повністю відмовлено у відшкодуванні шкоди).

Положення статті 1193 ЦК України про зменшення розміру відшкодування з урахуванням ступеня вини потерпілого застосовуються і в інших випадках завдання шкоди майну, а також фізичній особі, однак у кожному разі підставою для цього може бути груба необережність потерпілого (перебування у нетверезому стані, нехтування правилами безпеки руху тощо), а не проста необачність. Саме по собі перебування у нетверезому стані не є прикладом грубої необережності, якщо при цьому не було порушено Правила дорожнього руху .

Суд зазначає, що особливістю відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки (крім випадку відшкодування шкоди, завданої внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки), є те, що володілець такого джерела зобов`язаний відшкодувати завдану шкоду незалежно від його вини. Разом із цим відповідальність за шкоду, заподіяну джерелом підвищеної небезпеки, має свої межі, за якими відповідальність виключається. До них належать непереборна сила та умисел потерпілого.

Зазначене відповідає висновкам Верховного Суду у постановах: від 05 червня 2019 року у справі № 466/4412/15-ц (провадження № 61-37654св18); від 15 серпня 2019 року у справі № 756/16649/13-ц (провадження № 61-26702св18); від 02 жовтня 2019 року у справі № 447/2438/16-ц (провадження № 61-26195св18); від 11 грудня 2019 року у справі № 601/1304/15-ц (провадження № 61-33216св18), від 20.05.2021 року у справі № 501/2015/16-ц(провадження № 61-7795св20): від 21.11.2021 року у справі № 342/709/20 (провадження № 61-11129св21).

У постанові про закриття кримінального провадження від 30.03.2021 року, немає вказівок про порушення Правил дорожнього руху України з боку ОСОБА_8 . Суд вважає, що дії потерпілої ОСОБА_8 під час дорожньо-транспортної пригоди не свідчить про грубу необережність потерпілої, враховуючи обставини ДТП.

У вказаній справі не встановлено, що дорожньо-транспортна пригода трапилась внаслідок умислу потерпілої ОСОБА_8 або непереборної сили, а тому суд вважає, що є правові підстави для відшкодування моральної шкоди з боку роботодавця ФОП ОСОБА_6 .

Отже, зважаючи на наведені законодавчі положення, зокрема про право на відшкодування моральної шкоди, завданої смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; незалежно від вини заподіювача шкоди та неможливість звільнення від цивільно-правової відповідальності, висновки представника відповідача, про відсутність підстав для покладення на відповідача обов`язку відшкодувати моральну шкоду є помилковими.

Необґрунтованими є також покликання представника відповідача на те, що повне відшкодування моральної шкоди здійснила позивачам ОСОБА_4 та ОСОБА_5 страхова компанія, оскільки за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів та нормами ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» розмір відшкодування моральної шкоди обмежено 12 мінімальними заробітними платами у місячному розмірі, як встановлено законодавством, на день настання страхового випадку, що за встановлених у цій справі обставин не забезпечує належне відшкодування потерпілим ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , моральної шкоди.

Таким чином позовні вимоги ОСОБА_3 , яка діє в інтересах малолітнього ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , про відшкодування моральної шкоди, підлягають частковому задоволенню.

Розмір шкоди з урахуванням встановлених обставин у цій справі, виходячи із засад розумності та справедливості, глибини душевних страждань, пов`язаних зі смертю матері та доньки, необхідно визначити у розмірі 60 000 грн. для малолітнього ОСОБА_4 та 40 000 грн. для ОСОБА_5 .

Суд також враховує, що обов`язок відшкодування моральної шкоди частково лежить і на страховій компанії, яка відшкодувала таку у розмірі 22 000 грн. на користь ОСОБА_4 , тому з відповідача на користь ОСОБА_3 яка діє в інтересах ОСОБА_4 на відшкодування моральної шкоди підлягає стягненню 38 000 грн. (60 000 - 22 000). Також страхова компанія відшкодувала моральну шкоду у розмірі 22 000 грн. на користь ОСОБА_5 , тому з відповідача на користь ОСОБА_5 на відшкодування моральної шкоди підлягає стягненню 18 000 грн. (40 000 грн. - 22 000 грн.).

Щодо позовних вимог про відшкодування моральної шкоди на користь ОСОБА_3 , то в задоволенні таких, слід відмовити, виходячи з наступного :

відповідно до ч. 2 ст. 1168 ЦК України, моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю.

Отже, вказаною статтею, передбачено, що право на відшкодування моральної шкоди, завданої смертю фізичної особи має певне коло осіб. Законодавець відносить до них: чоловіка або дружину; батьки і діти; усиновителі та усиновлені. Тобто, зазначені особи мають право на відшкодування моральної шкоди незалежно від того, проживали вони разом із фізичною особою, яка померла (загинула), на час її смерті чи окремо. Другу групу осіб, які мають право на відшкодування моральної шкоди, завданої смертю фізичної особи, становлять особи, які проживали з нею однією сім`єю. Відтак, обов`язковою умовою виникнення у них права на відшкодування моральної шкоди є факт спільного проживання, ведення спільного побуту, спільного господарства, тривале постійне спілкування, наявність спільних прав і обов`язків. Така особа у позовній заяві про відшкодування моральної шкоди, завданої смертю фізичної особи, має зазначити докази на підтвердження проживання з померлою (загиблою особою однією сім`єю) та надати їх суду.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що загибла ОСОБА_8 до дня смерті була зареєстрована за адресою АДРЕСА_1 , разом з нею за вказаною адресою, окрім інших була зареєстрована ОСОБА_3 (позивач у справі), що стверджується довідкою виданою виконкомом Комарнівської міської ради Львівського району Львівської області № 26 від 20.04.2021 року.

Однак реєстрація місця проживання, не свідчить про фактичне проживання ОСОБА_3 разом із загиблою ОСОБА_8 . Також не доведено факту, що вони проживали однією сім`єю.

Також в позовній заяві представник позивача поликається, що позивач ОСОБА_3 , є сестрою загиблої ОСОБА_8 , однак доказів на підтвердження вказаного не долучено.

Частинами 1-4 статті 12 Цивільного процесуального кодексу України визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Так, статтею 81 ЦПК України встановлено правила обов`язку доказування і подання доказів в цивільній справі.

Відповідно до частини 1 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, а частиною 5 вказаної статті визначено, що докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (частина 6 статті 81 ЦПК України).

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування (стаття 77 ЦПК України).

За вказаних обставин, судом не встановлено визначених законом підстав для відшкодування позивачу ОСОБА_3 моральної шкоди, завданої смертю фізичної особи.

Відповідно до ч.ч. 1, 6 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Таким чином оскільки позивачі на підставі п.2 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору звільнені, суд стягує із відповідача в дохід держави судовий збір у розмірі 908, 00 грн.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 259, 263, 265, 268 ЦПК України, суд,-

у х в а л и в :

позовні вимоги ОСОБА_3 яка діє в свої інтересах та інтересах малолітнього ОСОБА_4 , ОСОБА_5 до Фізичної особи підприємця ОСОБА_6 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог ОСОБА_7 ,- задоволити частково.

Стягнути з Фізичної особи підприємця ОСОБА_6 , ЄДРПОУ НОМЕР_4 , на користь ОСОБА_3 , РНОКПП НОМЕР_5 яка діє в інтересах малолітнього ОСОБА_4 , моральну шкоду у розмірі 38 000, 00 (тридцять вісім тисяч гривень) грн.

Стягнути з Фізичної особи підприємця ОСОБА_6 , ЄДРПОУ НОМЕР_4 на користь ОСОБА_5 , РНОКПП НОМЕР_6 моральну шкоду у розмірі 18 000, 00 (вісімнадцять тисяч) грн.

Стягнути з Фізичної особи підприємця ОСОБА_6 в дохід держави судовий збір у розмірі 908, 00 (дев`ятсот вісім гривень) грн.

В задоволенні іншої частини позовних вимог ОСОБА_3 яка діє в свої інтересах та інтересах малолітнього ОСОБА_4 , ОСОБА_5 до Фізичної особи підприємця ОСОБА_6 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог ОСОБА_7 ,- відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Львівського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 30 - денний строк з дня проголошення рішення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається до Львівського апеляційного суду через Пустомитівський районний суд Львівської області.

Позивач : ОСОБА_3 , РНОКПП НОМЕР_5 , АДРЕСА_1 ) яка діє в свої інтересах та інтересах малолітнього ОСОБА_4 ( АДРЕСА_1 ).

Позивач : ОСОБА_5 , РНОКПП НОМЕР_6 , АДРЕСА_1 .

Відповідач : Фізична особа підприємець ОСОБА_6 , ЄДРПОУ НОМЕР_4 , АДРЕСА_2 .

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог : ОСОБА_7 , РНОКПП НОМЕР_7 , АДРЕСА_3 .

Повний текст судового рішення складено 23.09.2022 року.

СуддяН. Б. Добош