Справа № 357/4164/21
Провадження 2-др/357/67/22
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 вересня 2022 року Білоцерківський міськрайонний суд Київської області в складі:

головуючий суддя - Цукуров В. П. ,

секретар судового засідання - Чайка О.В

за участю позивача - ОСОБА_1 , представника позивача адвоката Вареника А.М.,

представника відповідача - адвоката Кузьменка Є.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Біла Церква Київської області заяву представника відповідача ОСОБА_2 - адвоката Кузьменка Є.А. про ухвалення додаткового рішення по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, визнання придбаного під час спільного проживання майна спільним сумісним майном подружжя, поділ спільного майна подружжя, -

В С Т А Н О В И В:

10.08.2022 року рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, визнання придбаного під час спільного проживання майна спільним сумісним майном подружжя, поділ спільного майна подружжя - задоволено частково.

15.08.2022 року до суду надійшла направлена представником Відповідача засобами поштового зв`язку заява про ухвалення додаткового рішення у даній цивільній справі (а.с.87-91).

При цьому просив приєднати до матеріалів справи наступні документи: копію договору про надання правничої допомоги №15-К від 02.08.2021 року; копію додатку до договору від 02.08.2021 року; копію акту наданих послуг відповідно до договору №15-К від 02.08.2021 року; копію рахунок фактура №11 від 12.08.2022 року на суму 25 000,00 грн. (а.с.92, 93, 94, 95-96).

Посилаючись на приписи ст.ст.133, 134, 137, 141 ЦПК України представник просив суд стягнути з ОСОБА_1 на користь відповідача ОСОБА_2 витрати на професійну правничу допомогу в сумі 25 000,00 грн. (а.с.91).

22.09.2022 року в судовому засіданні представник Позивача повідомив, що представником Відповідача їм направлено копії документів у жахливій якості. Пояснив суду, що попередній представник відповідача - адвокат Мочинський А.Р. вказував у позовній заяві іншу суму витрат на правничу допомогу - 8000, 00 грн. Представник наголосив, що ніяких процесуальних документів, окрім клопотання про виклик свідків, цей представник Відповідача суду не подавав. Також ним не враховано принцип пропорційності. Звернув увагу також на суперечливість окремих читабельних частин наданих документів, у яких зазначаються різні клієнти та різні виконавці. Касового ордеру №34 від 14.07.2022 року на який посилається заявник у заяві, до неї не додано. У квитанції від 12.08.2022 року зазначені відомості про оплату коштів іншим клієнтом. Документів про зарахування коштів на будь-яке з двох адвокатських об`єднань не надано. Тобто, кожний із наданих документів не відповідає та суперечить іншим. Також не наведено детального розрахунку, який би містив кількість витраченого представником часу та перелік робіт. Повторно звернув увагу суду на неналежну якість наданих представником Відповідача доказів, що унеможливлює їх повний аналіз та надання вичерпних заперечень з посиланням на їх зміст. Просив відмовити у задоволенні заяви повністю.

22.09.2022 року в судовому засіданні представник Відповідача просив задовольнити заяву у повному обсязі. Додатково пояснив, що дійсно документи містять деякі описки, втім підписантом є Кара Хілмі. Рахунок-фактура є рекомендаційним документом, який не є підтвердженням оплати. Він приймав активну участь у судових засіданнях, а розмір гонорару є фіксованим та розумним. Просив заяву задовольнити та стягнути з Позивача на користь Відповідача витрати на професійну правничу допомогу в сумі 25000,00 грн.

Розглядаючи дану заяву суд ураховує наступні приписи законодавства України.

Згідно з ч.ч.1, 2 ст.15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків встановлених законом.

За змістом ч.1 п.1 ч.3 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ч.1-4 ст.137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку її до розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом справи.

Відповідно до ч.5 ст.137 ЦПК України у разі недотримання вимог ч.4 ст.137 ЦПК суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідно до вимог ч.8 ст.141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Статтею 246 ЦПК України передбачено, що якщо сторона з поважних причин не може подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат до закінчення судових дебатів у справі, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог. Для вирішення питання про судові витрати суд призначає судове засідання, яке проводиться не пізніше двадцяти днів з дня ухвалення рішення по суті позовних вимог. У випадку, визначеному частиною другою цієї статті, суд ухвалює додаткове рішення в порядку, передбаченому статтею 270 цього Кодексу.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 270 ЦПК України, суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.

Згідно з приписами ч.5 ст.270 ЦПК України додаткове рішення або ухвалу про відмову в прийнятті додаткового рішення може бути оскаржено. Таким чином, у випадку відмови у задоволенні заяви про ухвалення додаткового рішення щодо розподілу судових витрат, судом постановляється відповідна ухвала.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27.06.2018 року у справі № 826/1216/16 міститься правовий висновок про те, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. Для підтвердження цих обставин потрібно надати суду договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, які свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних з наданням правової допомоги, і оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені.

Таким чином, надані стороною докази на підтвердження судових витрат на професійну правничу допомогу мають відповідати загальним вимогам, що пред`являються до доказів у цивільному процесі.

Так, відповідно до ч.1 ст.77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

За правилами ч.1 ст.79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

А ч.1, ч.2 ст.80 ЦПК України передбачено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Частинами 1, 6 статті 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Вислухавши у судовому засіданні учасників справи, дослідивши надані представником відповідача письмові докази, суд приходить до висновку про те, що у задоволенні заяви про ухвалення додаткового рішення необхідно відмовити з наступних підстав.

Як зазначалося вище, у встановлений законом процесуальний строк представником Відповідача надано суду заяву про ухвалення додаткового рішення у справі щодо стягнення з Позивача на користь Відповідача понесених витрат на професійну правничу допомогу.

Відповідно до переліку додатків, який міститься на четвертому аркуші заяви, до неї додаються: договір про надання правничої допомоги 15-К від 02.08.2021 року, додаток до Договору №1 від 02.08.2021 року, акт наданих послуг від 12.08.2022 року, квитанція до прибуткового касового ордеру №34 від 12.08.2022 року, підтвердження направлення заяви з додатками іншим учасникам справи.

Проте, приєднані представником Відповідача до заяви копії письмових доказів є неналежної якості нечитабельні (крім підтвердження направлення заяви з додатками іншим учасникам справи). Із їх змісту неможливо достовірно встановити обставини, які підлягають доказуванню. У своїй сукупності вони не дають змоги дійти висновку про наявність обставин, які входять до предмета доказування при розгляді даного питання.

Крім того, суд наголошує на тому, що відмовляючи Позивачу у задоволенні частини позовних вимог у рішенні по суті суд, зокрема, зазначив наступне.

Реалізація принципу змагальності сторін в процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією, передбаченою у статті 129 Конституції України. Верховний Суд неодноразово наголошував на необхідності застосування категорій стандартів доказування та відзначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони.

У частині третій статті 2 ЦПК України однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства визначено принцип змагальності сторін, сутність якого розкрита у статті 12 цього Кодексу.

Відповідно до частин третьої-четвертої статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом; кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню.

Згідно з ч.2 ст.78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (допустимість доказів).

За правилами ч.ч. 1-5 ст.95 ЦПК України письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. Письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом.

При цьому, суд погодився з доводами представника Відповідача про те, що надані представником Позивача копії договорів та інших письмових доказів щодо спірного ТЗ зроблені у незадовільній якості. В ході розгляду справи суд звертав на увагу Позивача на низьку якість наданих копій, втім, у подальшому ним було надано суду копії у такій же нечитабельній якості.

Суд дійшов до висновку про те, що на підставі наданих Позивачем доказів не можливо встановити дійсні обставини (зокрема, дати укладення договорів), а тому вони не можуть бути визнані судом допустимими, достовірними та достатніми у розумінні ст.78, ст.79, ст.80 ЦПК України.

Втім, такі висновки суду у цій же справі Представником Відповідача не ураховані. Ним допущено ту саму помилку, що й представником Позивача при поданні доказів на підтвердження позовних вимог. Крім того, оригіналів приєднаних ним до заяви доказів суду не надано.

Враховуючи вищевикладене, суд повністю відмовляє представнику Відповідача у задоволенні його заяви про ухвалення додаткового рішення про стягнення витрат на професійну правничу допомогу.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст. 12, ст.78, ст.79, ст.80, 95, 137, 141, 246, 260, 261, 270, 353 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

У задоволенні заяви представника Відповідача про ухвалення додаткового рішення у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, визнання придбаного під час спільного проживання майна спільним сумісним майном подружжя, поділ спільного майна подружжя відмовити.

Ухвала може бути оскаржена шляхом подачі апеляційної скарги до Київського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення.

Учасник справи, якому ухвала не була вручена у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

СуддяВ. П. Цукуров