КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 362/518/22
№ апеляційного провадження: 22-ц/824/8383/2022
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 вересня 2022 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді - доповідача Слюсар Т.А.,

суддів: Білич І.М., Коцюрби О.П.,

за участю секретаря судового засідання Хоменко О.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 28 січня 2022 року у складі судді Марчука О.Л.,

у цивільній справі за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа: ОСОБА_2 про видачу обмежувального припису,-

В С Т А Н О В И В :

У січні 2022 року ОСОБА_1 звернулася у суд із заявою про видачу обмежувального припису.

Заяву обґрунтовувала тим, що вона перебуває із ОСОБА_2 в зареєстрованому шлюбі та у лютому 2021 року її чоловік почав застосувати до неї фізичне насильство, психологічний і моральний тиск.

У квітні 2021 року вона звернулась із відповідною заявою до поліції та зазначила, що її чоловік постійно підіймав на неї руку, висловлювався нецензурною лайкою, завдавав їй тілесних ушкоджень, погрожував пошкодженням майна, перешкоджає у вільному доступі до будинку, внаслідок чого вона більше одного року орендує інше житло.

Заявниця посилаючись на норми Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», просила видати обмежувальний припис, яким вжити заходи тимчасового обмеження прав ОСОБА_2 і покладення на нього обов`язків: заборонити чинити перешкоди в користуванні будинком у якому вона зареєстрована, заборонити вчиняти відносно неї будь-яке насильство і вести листування, телефонні переговори або контактувати із нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб.

Рішенням Васильківського міськрайонного суду Київської області від 28 січня 2022 року в задоволенні заяви ОСОБА_1 , заінтересована особа: ОСОБА_2 про видачу обмежувального припису - відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 посилаючись на порушенням норм матеріального і процесуального права, просить скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове, яким заяву задовольнити.

В обґрунтування апеляційної скарги, зазначає, що суд не мав можливості з`ясувати у заявника інші обставини справи, оскільки за згодою головуючого заявник залишила залу судового засідання через погане самопочуття.

Також вказано, що судом першої інстанції не були прийняті до уваги пояснення заявника про застосування до неї морального тиску, принизливого ставлення, перебуваючи в шлюбі, та хибна позиція суду відносно неприязливих відносин між сторонами.

Крім того, зазначено, що доводи відносно того, що особа не набула статусу кривдника, оскільки не притягається до відповідальності за вчинення домашнього насильства не є обґрунтованими, оскільки саме по собі не притягнення особи до відповідальності не може бути підставою для відмови у встановленні тимчасових обмежень за наявності інших об`єктивних даних.

У відзиві на апеляційну скаргу адвокат Молода О.М. в інтересах ОСОБА_1 зазначає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про безпідставність та необґрунтованість заяви щодо видачі обмежувального припису і просила відмовити апелянту у задоволенні апеляційної скарги та залишити рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 28 січня 2022 року без змін.

ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився, про дату, місце та час якого, судом повідомлений належним чином (а.с. 56), у зв`язку з чим колегія суддів вважає за можливе закінчити розгляд справи за його відсутності.

Колегія суддів вислухавши представника заявниці ОСОБА_1 адвоката Панова Л.В., який просив апеляційну скаргу задовольнити, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, заслухавши суддю-доповідача, доводи апеляційної скарги, дійшла висновку про необхідність відмови в задоволенні апеляційної скарги, виходячи з наступних підстав.

Звертаючись до суду із заявою про видачу обмежувального припису, заявник вказала, що її чоловік ОСОБА_2 чоловік застосовує до неї фізичне насильство, психологічний і моральний тиск, перешкоджає у вільному доступі до будинку, внаслідок чого вона більше одного року орендує інше житло та була змушена звернутися у суд за захистом своїх прав.

Ухвалюючи судове рішення про відмову у видачі обмежувального припису, суд першої інстанції виходив із того, що заява є необґрунтованою та недоведеною жодними доказами.

З такими висновками колегія суддів погоджується, з огляд на таке.

Згідно ст. 350-2 ЦПК України заява про видачу обмежувального припису може бути подана особою, яка постраждала від домашнього насильства або її представником у випадках, визначених Законом України "Про запобігання та протидію домашньому насильству".

Цей Закон визначає організаційно-правові засади запобігання та протидії домашньому насильству, основні напрями реалізації державної політики у сфері запобігання та протидії домашньому насильству, спрямовані на захист прав та інтересів осіб, які постраждали від такого насильства.

Згідно з пунктами 3, 4, 14 та 17 ч. 1.ст. 1 вказаного Закону домашнє насильство - це діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Економічне насильство - це форма домашнього насильства, що включає умисне позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна, коштів чи документів або можливості користуватися ними, залишення без догляду чи піклування, перешкоджання в отриманні необхідних послуг з лікування чи реабілітації, заборону працювати, примушування до праці, заборону навчатися та інші правопорушення економічного характеру.

Психологічне насильство - це форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

Фізичне насильство - це форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру.

За змістом п. п. 7,9ч. 1ст. 1Закону України "Про запобігання та протидію домашньому насильству" обмежувальний припис стосовно кривдника - це встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи. Оцінка ризиків - це оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 24 Закону України "Про запобігання та протидію домашньому насильству" до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належить обмежувальний припис стосовно кривдника. Згідно ч. 3 ст. 26 вказаного Закону рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків.

Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 350-4 ЦПК України у заяві про видачу обмежувального припису повинно бути зазначено обставини, що свідчать про необхідність видачі судом обмежувального припису, та докази, що їх підтверджують (за наявності).

Таким чином, видача обмежувального припису є заходом впливу на кривдника, який може вживатися лише в інтересах постраждалих осіб та у разі настання певних факторів та ризиків.

Суди під час вирішення такої заяви мають надавати оцінку всім обставинам та доказам у справі.

Під час вирішення питання про наявність підстав для видачі обмежувального припису суди мають встановлювати, яким формам домашнього насильства піддавався заявник, та оцінювати ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві.

З матеріалів справи убачається, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебувають у шлюбі та мають спільних повнолітніх дітей, що було підтверджено сторонами в суді першої інстанції

Також з`ясовано, що між заявником і заінтересованою особою існують невирішені спори як особистого так і майнового характеру, внаслідок яких вони не можуть дійти добровільної згоди щодо особистих взаємин як подружжя

Так, рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків.

Відповідно до п. 1 ч. 1ст. 350-2 ЦПК України заява про видачу обмежувального припису може бути подана особою, яка постраждала від домашнього насильства, або її представником - у випадках, визначених Законом України "Про запобігання та протидію домашньому насильству".

Згідно ч. ч. 1,5,6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

За змістом ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотримання норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданням цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог або заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

У відповідності до ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

При цьому, докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Колегія суддів зазначає, що заявник до апеляційної скарги долучила заяву (повідомлення) про кримінальне правопорушення, між тим доказів неможливості її доручення до матеріалів справи в суді першої інстанції не надала.

Крім того, лише сам факт звернення апелянта до поліції із заявою та внесення відомостей про кримінальні провадження до ЄРДР, звернення до суду та правоохоронних органів беззаперечно не підтверджують вчинення ОСОБА_2 насильства щодо ОСОБА_1 .

Фактів притягнення до відповідальності ОСОБА_2 або встановлення судом чи іншими уповноваженими органами його протиправної поведінки з матеріалів справи не вбачається.

Відповідно до справи, зареєстрований між заявницею та заінтересованою особою шлюб розірвано рішенням Васильківського міськрайонного суду Київської області від 22.04.2022.

З долучених до справи матеріалів убачається існування між учасниками справи спору щодо порядку користування житловим приміщенням, який підлягає вирішенню в установленому законом порядку.

Колегія суддів також зазначає, що Європейський суд з прав людини (далі ЄСПЛ) вказав, що п. 1 статті 6 Конвенції "Про захист прав людини і основоположних свобод" (далі Конвенція) зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, N 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Суд апеляційної інстанції враховує положення практики ЄСПЛ про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справа "Гірвісаарі проти Фінляндії", п. 32.)

Доводи апеляційної скарги ґрунтуються на власному тлумаченні і розумінні стороною заявника спірних правовідносин та положень ЦПК України, вони не спростовують правильність висновків суду першої інстанцій і не дають підстав вважати, що районним судом порушено норми процесуального права або неправильно застосовано норми матеріального права, які передбачені статтею 376 ЦПК України як підстави для скасування рішення суду.

Інші доводи апеляційної скарги, які зводяться до неналежної оцінки зібраних у справі доказів також не знайшли свого підтвердження при апеляційному перегляді оскаржуваного рішення, такі доводи є безпідставними та такими, що не можуть вплинути на правильність висновків суду по суті спору.

Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів дійшла висновку про те, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Підстав для його скасування з мотивів, викладених у скарзі, апеляційний суд не знаходить.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Справу було розглянуто судом першої інстанції на підставі встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи та належних доказів.

Зважаючи на викладене, апеляційний суд рішення суду першої інстанції залишає без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 382 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 28 січня 2022 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів з моменту складання повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 22 вересня 2022 року.

Суддя-доповідач:

Судді: