Справа № 175/3777/21
Провадження № 2/175/1112/21
Р І Ш Е Н Н Я

І М ЕН Е М У К Р А Ї Н И

(з а о ч н е)

26 липня 2022 року смт. Слобожанське

Дніпропетровський районний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Бойко О.М.,

за участю секретаря судового засідання Кучеренка О.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт. Слобожанське цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмету спору: Територіальна громада в особі виконавчого комітету Новоолександрівської сільської об`єднаної територіальної громади Дніпровського району Дніпропетровської області про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням,-

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернулася до суду з вищевказаним позовом в обґрунтування якого зазначила про те, що вона є власником житлового будинку АДРЕСА_1 .

Крім того, в даному домоволодінні також зареєстрована її колишня невістка, відповідачка по справі ОСОБА_2 , яка з 2018 року не проживає за місцем своєї реєстрації та в даному будинку фактично відсутні її особисті речі, проте у добровільному порядку знятися з реєстрації вона відмовляється. Разом з тим, позивачка зазначила, що несе додаткові витрати по сплаті комунальних послугах, та інші витрати на утримання житла через реєстрацію відповідачки, тому вона змушена звернутися до суду з вимогами про визнання відповідачки такою, що втратила право користування вказаним житловим приміщенням.

Представник позивачки адвокат Мажара Н.І. надала письмову заяву у якій вимоги підтримала у повному обсязі, розгляд справи просила проводити без її участі та проти ухвалення заочного рішення не заперечував.

Ухвалою суду від 01.10.2021 року відкрито провадження у даній справі та відповідачеві визначено п`ятнадцятиденний строк з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі для подання відзиву на позовну заяву.

Відповідачка у встановлений судом строк відзив на позовну заяву не подала, а тому суд, зі згоди позивача, ухвалює рішення при заочному розгляді справи відповідно до вимог ст. 223 ЦПК України.

Дослідивши наявні у справі докази та оцінивши їх у сукупності, судом встановлені наступні фактичні обставини і відповідні їм правовідносини.

Так судом встановлено, що позивачці ОСОБА_1 на праві приватної власності належить житловий будинок АДРЕСА_1 , що підтверджується відповідним договором дарування житлового будинку від 15.12.2003 року, посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського районного нотаріального округу Чаладзе Г.О., зареєстрованого в реєстрі за № 68. Витяг про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 3119496, виданий 19.03.2004 року Комунальним підприємством «Новомосковське міжрайонне бюро технічної інвентаризації», реєстраційний номер 3911459.

Разом з тим, відповідно до довідки виконавчого комітету Новоолександрівської сільської ради Дніпровського району Дніпропетровської області від 09.09.2021 року № 4881, відповідачка ОСОБА_3 (яка є колишньою невісткою позивачки), також зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , але фактично не проживає з 2018 року по теперішній час.

Зокрема судом встановлено, що 30.11.2020 року рішенням Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області по справі № 175/2945/20, провадження №2/175/761/20, розірвано шлюб між сином позивачки ОСОБА_4 та відповідачкою ОСОБА_2 , зареєстрований 23.10.2004 року відділом реєстрації актів цивільного стану Амур-Нижньодніпровського районного управління юстиції м. Дніпропетровська, актовий запис № 889, тобто на даний час, відповідачка не являвся членом сім`ї позивачки, як власника житла.

Разом з тим, як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, починаючи з 2018 року відповідачка за місцем реєстрації не проживає, житлом не користується, спільне господарство з власником будинку не веде, комунальні платежі та поточний ремонт будинку не здійснює, однак знятися з реєстрації, в добровільному порядку, відмовляється, у зв`язку з чим позивачка змушена звернутися до суду з даним позовом за захистом своїх прав.

У свою чергу, реєстрація відповідачки у будинку позивачки, перешкоджає останній в повній мірі володіти та розпоряджатися належним їй на праві власності майна, а саме вона змушена сплачувати додаткові комунальні послуги за всіх зареєстрованих у будинку осіб та матиме перешкоди у випадку здійснення продажу будинку через реєстрацію у ньому сторонніх осіб.

Відповідно до ст. ст. 316, 317 ЦК України, право власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Відповідно до ч.1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Права власника житлового будинку чи квартири визначені ст.383 ЦК України та ст.150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпорядження своїм житлом на власний розсуд. Частиною 1 ст. 156 ч. 1 ст. 165 ЖК України передбачено, що члени сім`ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Це дружина наймача, їх діти і батьки, членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Члени сім`ї власника будинку, які проживають разом з ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням. Фізична особа може мати кілька місць проживання ( ч.6 ст.29 ЦК України). Ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше, як з підстав і порядку передбачених законом (ч.4 ст.9 ЖК України). У п.10 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про деякі питання ,що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» за №2 від 12 квітня 1985 року зазначено, що судам, що у справах цієї категорії необхідно з`ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. У п.34 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у постанови «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» від 07 лютого 2014 року зазначено, що оскільки право власності є абсолютним правом, яке включає право володіння, користування та розпорядження майном, якого ніхто не може бути позбавлений, крім випадків, передбачених законом (стаття 41 Конституції України).

Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у п. 34 постанови «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» від 07 лютого 2014 року №5 роз`яснив наступне: «Усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, зокрема жилим приміщенням, шляхом зняття особи з реєстраційного обліку залежить віл вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (ст. ст. 71, 72, 116, 156 ЖК Української PCP, ст. 405 ЦК), а саме від вирішення однієї із таких вимог: про позбавлення права власності на жиле приміщення; про позбавлення права користування жилам приміщенням: про визнання особи безвісно відсутньою: про оголошення фізичної особи померлою».

ВСУ зазначив: «Власник житла усуває перешкоди в користуванні цим житлом зареєстрованою особою шляхом подання позову про визнання цієї особи такою, що втратила право на користування житлом та зняття з реєстрацію (ВСУ від 16.11.2016 року №6-709цс16).

Відповідно до п. 3 Правил Реєстрації місця проживання, постановою Кабінету Міністрів України від 02.03.2016року №207 реєстрація/зняття з реєстрації місця проживання/перебування здійснюється виконавчим органом сільської, селищної або міської ради, сільським головою (у разі коли відповідно до закону виконавчий орган сільської ради не утворено) (далі - орган реєстрації) на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці, на яку поширюються повноваження відповідної сільської, селищної або міської ради).

Відповідно до п. 26 Правил Реєстрації місця проживання, постановою Кабінету Міністрів України від 02.03.2016 року №207, зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі: рішення суду, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про зняття з реєстрації місця проживання особи, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою.

Відповідно до ст.ст. 386, 391 ЦК України, власник має право звертатися до суду за захистом свого права власності перед іншою особою та вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

За таких підстав суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог, як таких, що знайшли своє об`єктивне підтвердження, і тому вони підлягають до повного задоволення.

Відповідно до вимог ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України з відповідачки на користь позивача повинно бути стягнено сплачену суму судового збору у розмірі 908,00 грн.

Керуючись ст.ст. 386, 391, 393, 405 ЦК України, 263-268 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмету спору: Територіальна громада в особі виконавчого комітету Новоолександрівської сільської об`єднаної територіальної громади Дніпровського району Дніпропетровської області про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням задовольнити.

Визнати ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце народження м. Улан-Уде, Бурятія, РНОКПП: НОМЕР_1 , що зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 ) такою, що втратила право користування усіма приміщеннями у житловому будинку, будівлях та спорудах за адресою: АДРЕСА_1 , що є підставою для зняття її з реєстрації за вищевказаною адресою.

Стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП: НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_2 ) суму судового збору у розмірі 908,00 грн.

Заочне рішення може бути переглянуте судом за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом 30 днів з дня його проголошення.

Рішення може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому відповідного рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя О.М. Бойко