справа № 492/452/22
провадження № 2-з/492/30/22
УХВАЛА

про відмову в забезпеченні позову

16 вересня 2022 року м. Арциз

Арцизький районний суд Одеської області у складі:

головуючого судді Гусєвої Н.Д.,

при секретарі судового засідання Рябчук О.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову по цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Товариства з обмеженою відповідальністю «Вавілон» про визнання правочину недійсним та витребування майна, -

встановив:

До Арцизького районного суду Одеської області надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Товариства з обмеженою відповідальністю «Вавілон» про визнання правочину недійсним та витребування майна.

Одночасно з позовною заявою позивачка ОСОБА_1 подала до суду заяву про забезпечення позову, в якій просила накласти арешт на автомобіль марки «HYUNDAI TUCSON», 2016 року випуску, сірого кольору, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , який зареєстрований за відповідачем ОСОБА_2 , посилаючись на те, що 05 січня 2021 року позивачка придбала транспортний засіб марки «HYUNDAI TUCSON», 2016 року випуску, сірого кольору, державний реєстраційний номер НОМЕР_2 . В період з 08 вересня 2021 року по 24 вересня 2021 року позивачка перебувала на стажуванні у приватній фірмі «Ертеч» в м.Луцьк. У вказаний період вищезазначений автомобіль знаходився на стоянці на території багатоквартирного будинку за адресою місця проживання позивачки, а саме: АДРЕСА_1 . Повернувшись зі стажування, позивачці стало відомо, що її автомобіль було відчужено та перереєстровано на відповідача ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу транспортного засобу № 6436/2021/015345 від 16 вересня 2021 року та договору комісії 6436/21/1/015345 від 15 вересня 2021 року, виданих Товариством з обмеженою відповідальністю «Вавілон» та присвоєно реєстраційний номер НОМЕР_1 . Жодних довіреностей на відчуження належного їй автомобіля позивачка не надавала, договорів купівлі-продажу зазначеного транспортного засобу не підписувала та не укладала. Позивачка вважає, щопротиправні дії відповідача можуть стати наслідком відчуження оспорюваного транспортного засобу на користь третіх осіб, що може ускладнити або унеможливити виконання рішення у майбутньому.

Відповідно до ч. 1 ст. 153 ЦПК України заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи, у зв`язку з чим судом не викликалися в судове засідання учасники справи та, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Розглянувши заяву про забезпечення позову, оцінивши доводи про необхідність забезпечення позову, дослідивши матеріали цивільної справи, не вирішуючи питання про обґрунтованість позовних вимог по суті, суд приходить до висновку, що заява про забезпечення позову не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Відповідно до ч. 1 ст. 152 ЦПК України, заява про забезпечення позову подається одночасно з пред`явленням позову - до суду, до якого подається позовна заява.

Статтею 124 Конституції України визначений принцип обов`язковості судових рішень, який із огляду на положення статей 18, 153 ЦПК України поширюється також на ухвалу суду про забезпечення позову.

При цьому, відповідно до ч. 2 ст. 149 ЦПК України забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.

Отже, метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника). Зазначені обмеження встановлює суд в ухвалі, вони діють до заміни судом виду забезпечення позову або скасування заходів забезпечення позову.

Відповідно до ст. 151 ЦПК України заява про забезпечення позову повинна містити, зокрема, обґрунтування необхідності забезпечення позову.

Вказана стаття не встановлює для заявника обов`язку надавати докази на підтвердження обставин, якими він обґрунтовує заяву про забезпечення позову.

Згідно з положеннями ст. 150 ЦПК України встановлені види забезпечення позову. Одним із видів такого забезпечення є накладення арешту на майно, що належать відповідачеві і знаходяться у нього. Заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Відповідно до п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», судам роз`яснено, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Отже, вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має врахувати наскільки конкретний захід, який просить позивач вжити, пов`язаний з предметом позову, наскільки він співрозмірний позовній вимозі, і яким чином цей захід фактично реалізує мету його вжиття.

Метою забезпечення позову є збереження матеріального об`єкта спору до вирішення справи в суді.

Верховним Судом України у постанові від 25 травня 2016 року по справі № 6-605цс16 зроблено висновок, що метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

На підтвердження факту перереєстрації автомобіля на ОСОБА_2 позивачкою надано суду лист № 31/15/5141-104 від 19 травня 2022 року, згідно якого транспортний засіб марки «HYUNDAI TUCSON», 2016 року випуску, сірого кольору, перереєстрований на ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу транспортного засобу № 6436/2021/015345 від 16 вересня 2021 року та договору комісії 6436/21/1/015345 від 15 вересня 2021 року, виданих Товариством з обмеженою відповідальністю «Вавілон». Вартість транспортного засобу склала 5000,00 грн. (а.с. 18).

Як вбачається із заяви про забезпечення позову ОСОБА_1 просить накласти арешт на транспортний засіб марки «HYUNDAI TUCSON», 2016 року випуску, сірого кольору, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , який зареєстрований за ОСОБА_2 , однак доказів того, що на даний час державний реєстраційний номер НОМЕР_1 належить саме спірному автомобілю, матеріали справи не містять.

Матеріали справи також не містять доказів щодо необхідності вжиття відповідних заходів забезпечення позову, а саме лише посилання в заяві про забезпечення позову на можливість відчуження автомобіля без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Касаційний господарський суд у складі Верховного Суду у своїй постанові 27 січня 2020 року у справі № 12/204/09 вказав, що розглядаючи заяву про застосування такого заходу забезпечення, в даному випадку виконання рішення, як накладення арешту на майно, суд має виходити з того, що цей захід забезпечення обмежує право особи користуватись та розпоряджатись майном, а тому може застосовуватись у справі, у якій вказане майно було предметом спору. Отже, арешт майна має стосуватись майна, що належить до предмета спору. Заходи до забезпечення позову, виконання рішення застосовуються господарським судом як гарантія реального виконання рішення суду і є засобом запобігання можливим порушенням майнових прав чи охоронюваних законом інтересів юридичної або фізичної особи.

Відповідно до ст. ст. 77, 78 ЦПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Враховуючи вищевикладене, беручи до уваги, що позивачкою не надано суду доказів належності на даний час державного реєстраційного номеру НОМЕР_1 саме автомобілю «HYUNDAI TUCSON», 2016 року випуску, сірого кольору, який був перереєстрований на ОСОБА_2 , а також доказів вжиття відповідачем заходів направлених на відчуження, надання права користування чи розпорядження спірним майном, тому суд прийшов до висновку, що підстави для задоволення заяви про накладення арешту на автомобіль у суду відсутні, у зв`язку з чим у задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову слід відмовити.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 149-158, 247, 258-261, 263, 353 ЦПК України, суд, -

постановив:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову відмовити.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку безпосередньо до Одеського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Учасник справи, якому повна ухвала суду не була вручена у день її проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому наявної ухвали суду.

Суддя

Арцизького районного суду Гусєва Н.Д.