Справа № 357/4662/22
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 вересня 2022 року Білоцерківський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючого судді Ярмола О. Я. ,

при секретарі Пустова Ю. В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в місті Біла Церква, в залі суду №5, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення режиму окремого проживання, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся до суду з вказаним позовом та просив суд встановити з 25.08.2021року режим окремого проживання з його дружиною ОСОБА_2 . Позов мотивований тим, що з 12.08.1995 року позивач перебуває в шлюбі з відповідачкою, але сімейне життя не склалося, триває судовий процес щодо розірвання шлюбу та позивач не бажає проживати разом з ОСОБА_2 , сімейні відносини у подружжя остаточно припинилися 25.08.2021 року, сторони проживають окремо, не ведуть спільного господарства, не підтримують шлюбних стосунків, а тому позивач просив задовольнити позовні вимоги.

Ухвалою судді від 06.07.2022рокуи прийнято до розгляду та відкрито провадження в даній справі, призначено судове засідання.

Представник позивача, адвокат Ткаченко О.Д. в судовому засіданні позов підтимала.

Відповідачка в судове засідання не з`явилася, про день та час розгляду справи була повідомлена належним чином, шляхом направлення повісток рекомендованою кореспонденцією на адресу реєстрації ОСОБА_2 та адресу її проживання, яку було зазначено представником позивача.

Матеріали справи містять підтвердження про направлення відповідачці рекомендованого повідомлення про вручення поштою повістки в судові засідання.

При цьому слід зазначити, що направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника. (позиція КГС ВС у справі № 911/3142/19 від 18.03.2021р).

На підставі ст. 280-282 ЦПК України, суд ухвалив провести заочний розгляд даної справи, про що не заперечувала представник позивача.

Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позов обґрунтований і підлягає до задоволення.

Судом встановлено, що 12.08.1995 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 зареєстровали шлюб в Іванківському відділі ДРАЦС у Вишгородському районі Київської області ЦМУМЮ (м.Київ), про що було вчинено відповідний актовий запис №72 (а.с. 7).

Встановлено, що позивач ОСОБА_1 25.08.2021 року звернувся до Білоцерківського міськрайонного суду з позовом про розірвання шлюбу з ОСОБА_2 (а.с.8).

Згідно довідки ГУ НП в Сумській області від 09.06.2022р. № 6071/71/01-2022 ОСОБА_1 з 18.02.2021 року працює в Шосткинському районному управлінні поліції ГУ НП в Сумській області (а.с.10).

Згідно довідки виконавчого комітету Шосткинської міської ради від 31.08.2022р. №374/01-37, ОСОБА_1 з 18.02.2021р. працює в Шосткинському районному управлінні поліції ГУ НП в Сумській області та постійно проживає за адресою : АДРЕСА_1 (а.с.50).

Представник позивача в судовому засіданні, підтримуючи позов, суду пояснила, що ОСОБА_1 з весни 2021 року не проживає однією сім`єю з відповідачкою, 25.08.2021 року ОСОБА_1 звернувся до Білоцерківського міськрайонного суду з позовом про розірвання шлюбу та, наразі триває судовий процес. Наданий судом чотиримісячний строк для примирення подружжя не надав позитивного результату, позивач наполягає на розірванні шлюбу, але ОСОБА_2 всіляко затягує вирішення спору, не бажає розривати шлюб. В липні 2022 року за заявою ОСОБА_2 Іванківський районний суд Київської області виніс наказ про стягнення з ОСОБА_1 аліментів на утримання неповнолітньої доньки сторін, що також, вказує на відсутність взаєморозуміння. З 25.08.2021 року позивач не зустрічався з відповідачкою, більше року не підтримує з нею жодних відносин та для захисту своїх майнових прав на майбутнє, позивач вважає за необхідне встановити режим окремого проживання з відповідачкою .

Позиція суду та оцінка аргументів сторін.

Згідно зі статтею 56 Сімейного кодексу України дружина та чоловік мають право на вільний вибір місця свого проживання. Кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом.

Відповідно до статті 119 Сімейного кодексу України за заявою подружжя або позовом одного з них суд може постановити рішення про встановлення для подружжя режиму окремого проживання у разі неможливості чи небажання дружини і (або) чоловіка проживати спільно. Режим окремого проживання припиняється у разі поновлення сімейних відносин або за рішенням суду на підставі заяви одного з подружжя.

Відповідно до частини 2 статті 119 Сімейного кодексу України режим окремого проживання припиняється у разі поновлення сімейних відносин або за рішенням суду на підставі заяви одного з подружжя.

Положення статті 120 Сімейного кодексу України передбачено, що встановлення режиму окремого проживання не припиняє прав та обов`язків подружжя, які встановлені цим Кодексом і які дружина та чоловік мали до встановлення цього режиму, а також прав та обов`язків, які встановлені шлюбним договором.

У разі встановлення режиму окремого проживання: майно, набуте в майбутньому дружиною та чоловіком, не вважатиметься набутим у шлюбі; дитина, народжена дружиною після спливу десяти місяців, не вважатиметься такою, що походить від її чоловіка.

У відповідності з роз`ясненнями, що містяться у пункті 12 Постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», при застосуванні положень статей 119, 120 Сімейного кодексу України судам необхідно враховувати, що інститути окремого проживання та розірвання шлюбу мають самостійний характер. Рішення про розірвання шлюбу суд приймає, якщо його подальше збереження є неможливим, суперечить інтересам одного з подружжя чи їхніх дітей, у той час як підставою для встановлення режиму окремого проживання подружжя є неможливість чи небажання дружини і (або) чоловіка проживати спільно. За відсутності взаємної згоди подружжя на встановлення сепарації волевиявлення одного з них має бути обґрунтованим. Режим окремого проживання може встановлюватися судом не тільки за позовом одного з подружжя, а й за заявою подружжя, яке досягло спільної згоди. Вирішуючи заяву в порядку статті 119 Сімейного кодексу України, суд повинен встановити фактичні взаємини сторін і переконатися в доцільності сепарації для того, щоб узаконений спосіб окремого проживання не був формальним засобом вирішення спірних майнових питань.

Аналізуючи зміст диспозиції статті 119 Сімейного кодексу України, суд вважає, що для встановлення подружжю режиму окремого проживання необхідна наявність двох умов: неможливість або небажання дружини і (або) чоловіка проживати спільно і припинення сімейних відносин між подружжям.

Встановлення режиму окремого проживання не суперечить Конституції України, чинному сімейному законодавству, не порушує права подружжя. Дружина, чоловік мають право вибору місця проживання і в результаті можуть жити окремо без встановлення режиму окремого проживання. Однак у цьому разі не зупиняється дія презумпції права спільної сумісної власності та презумпції батьківства, а отже, у конфліктних ситуаціях може виникнути потреба судового захисту прав одного з подружжя.

Встановлення режиму окремого проживання може відповідати інтересам одного з подружжя, який, не бажає продовжувати спільне життя. Встановлення режиму окремого проживання подружжя не припиняє їх батьківських прав та обов`язків.

За таких обставин, ураховуючи, що сторони не проживають однією сім`єю, мають віддалені місця проживання і роботи, позивач не бажає відновлювати сімейні відносини з ОСОБА_2 , то суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог ОСОБА_1 про встановлення режиму окремого проживання подружжя.

Однак, суд не вбачає підстав для встановлення такого режиму окремого проживання за минулий період, з 25.08.2021 року. Оскільки із тлумачення норм ст.119 СК України можна зробити висновок, що вона поширюється тільки на майбутнє.

Крім того, представник позивача в судовому засіданні повідомила, що підставою для звернення позивача в суд з даним позовом є захист майнових прав позивача на майбутнє. Позивач необгрунтував і не довів вимоги про встановлення режиму окремого проживання подружжя саме з серпня 2021 року. А тому, суд відмовляє в частині позовної вимоги щодо встановлення такого режиму за минулий період.

Згідно ст. 141 ЦПК України, з ОСОБА_2 на користь позивача підлягають стягненню судові витрати по справі, які складаються з судовго збору (а.с.22).

Керуючись статтями 12, 13, 81, 141, 258- 265, 354 Цивільного процесуального кодексу України, суд,-

У Х В А Л И В :

Позов задовольнити частково.

Встановити, з моменту набрання даним рішенням чинності, режим окремого проживання подружжя ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 (ІПН : НОМЕР_1 ) та ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_2 (ІПН : НОМЕР_2 ), які перебувають з 12.08.1995 року у зареєстрованому Іванківським відділом ДРАЦС у Вишгородському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), /актовий запис №72/, шлюбі.

Стягнути з ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_2 (ІПН : НОМЕР_2 ) на користь ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 (ІПН : НОМЕР_1 ) судові витрати по справі в сумі 992 грн. 40 коп.

В решті позовних вимог - відмовити.

Заочне рішення може бути оскаржене позивачем до Київського апеляційного суду протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення.

Заочне рішення може бути скасоване Білоцерківським міськрайонним судом за письмовою заявою відповідача про перегляд заочного рішення, яку може бути подано до суду протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Рішення суду може бути оскаржене до Київського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня складання повного тексту рішення.

Повний текст рішення суду виготовлено 22.09.2022 року.

СуддяО. Я. Ярмола