Єдиний унікальний номер № 175/786/22
провадження № 2/175/260/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 вересня 2022 року смт. Слобожанське

Дніпропетровський районний суд

Дніпропетровської області в складі:

головуючої судді Васюченко О.Г.

з участю секретаря Кульпіна Л.Г.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у смт. Слобожанське в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 про повернення безпідставно набутого майна, -

ВСТАНОВИВ:

До суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 про повернення безпідставно набутого майна. Свої вимоги мотивує тим, що 09.10.2019 року в м. Дніпро на вул. Леоніда Стромцова, в районі будинку 3а сталася дорожньо-транспортна пригода за участі автомобіля Merсedes-Benz ML350 CDI 4 Matic, реєстраційний номер НОМЕР_1 під керуванням Позивача та автомобіля ''Toyota Avensis'', реєстраційний номер НОМЕР_2 під керуванням винуватця ДТП ОСОБА_3 . Вказані обставини встановлені та підтвердженні постановою Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 27.10.2019 року по справі № 203/3752/19 про притягнення ОСОБА_3 до адміністративної відповідальності. Цивільно-правова відповідальність ОСОБА_3 застрахована у ТДВ СК ''Альфа-Гарант'', згідно страхового полісу № АМ/8546046. З метою прискорення отримання страхового відшкодування ОСОБА_1 звернувся за допомогою до знайомого ОСОБА_4 та уклав із ним 10.10.2019 року договір відступлення права вимоги, за умовами якого передав ОСОБА_4 право вимоги до винних осіб відшкодування заподіяної шкоди, а також право вимагати від страхової компанії ТДВ СК ''Альфа-Гарант'' виплати страхового відшкодування. Разом з тим, ОСОБА_4 зобов`язувався власними силами та за власний кошт відремонтувати автомобіль Позивача Merсedes-Benz ML350 CDI 4 Matic, реєстраційний номер НОМЕР_1 , при цьому ОСОБА_1 втрачав право вимагати від страхової компанії та винної особи відшкодуваня матеріальної шкоди та зобов`язувався у разі отримання страхового відшкодування або грошової компенсації від винної особи передати грошові кошти ОСОБА_4

16.09.2020 року ТДВ СК ''Альфа-Гарант'' виплатила на особистий рахунок ОСОБА_5 страхове відшкодування в розмірі 30 000,00 грн., яке Позивач мав передати ОСОБА_4 , але враховуючи, що ОСОБА_4 залучив до проведення ремонтно-відновлювальних робіт фізичну особу-підприємця ОСОБА_2 , то Позивач відправив страхове відшкодування на рахунок ФОП ОСОБА_2 .

Проте, ОСОБА_4 звернувся до ОСОБА_1 про стягнення страхового відшкодування в розмірі 30 000,00 грн., яке останній зобов`язаний був передати за договором відступлення права вимоги. Рішенням Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 23.07.2021 року по справі № 175/1511/21 було стягнуто із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_4 заборгованість за договором відступлення права вимоги в розмірі 30 000,00 грн. ОСОБА_1 вказує, що ФОП ОСОБА_2 безпідставно набула кошти в розмірі 30 000,00 грн., оскільки ніяких правовідносин щодо виконання ремонтних робіт не існуловало між Позивачем та ФОП ОСОБА_2 , а ремонтні роботи здійснювалися на підставі угоди між ОСОБА_4 та ФОП ОСОБА_2 .

Позивач просить позов задовольнити та стягнути з відповідача безпідставно набуті кошти у розмірі 30 000,00 грн., відсотки за користування даними коштами по ставці Національного банку України в розмірі 6599,31 грн. та судові витрати.

Суддею Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області 10 травня 2022 року відкрито спрощене провадження по справі за позовом ОСОБА_1 до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 про повернення безпідставно набутого майна та запропоновано відповідачеві протягом п`ятнадцяти днів із дня вручення ухвали про відкриття провадження подати письмовий відзив разом з доказами, що обґрунтовують доводи заперечень.

Відповідач надав відзив на позовну заяву в якому просив відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі, зазначивши, що 15.11.2019 року між Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2 та ОСОБА_1 було укладено Договір про надання послуг № 4-19-119 (далі - Договір), а саме договір із ремонту автомобіля ОСОБА_1 Merсedes-Benz ML350 CDI 4 Matic, д.р.н. НОМЕР_1 . ОСОБА_1 особисто підписав Договір про надання послуг. За цим Договором ОСОБА_1 є - Замовником, а ФОП ОСОБА_2 Є - Виконавцем.

Відповідно до п. 1.1 Договору Виконавець зобов`язується виконати роботи, а Замовник зобов`язується прийняти та своєчасно оплатити роботи.

Відповідно до п. 2.3.1 Договору Замовник зобов`язується оплатити роботи Виконавцю по ремонту автомобіля шляхом внесення грошових коштів в порядку, передбаченому статею 4 Договору.

Відповідно до п. 4.1 Договору Замовник здійснює оплату по Договору на підставі калькуляцій, шляхом внесення грошових коштів в касу або шляхом перерахування на розрахунковий рахунок після отримання страхового відшкодування.

ОСОБА_1 особисто отримав страхове відшкодування та перерахував страхове відшкодування на рахунок ФОП ОСОБА_2 , якою здійснювались ремонтно-відновлювальні роботи пошкодженого автомобіля. Вказана обставина вже встановлена рішенням Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 23.07.2021 року по справі № 175/1511/21.

Відповідно до п. 3.1 Договору дата підписання Замовником та Виконавцем прийомо-здаточного акту є датою закінчення виконання робіт по ремонту автомобіля.

15.11.2019 року ОСОБА_1 особисто підписав приймально-здавальний акт до Договору № 4-19-119 від 15.11.2019 року, відповідно до якого передав свій автомобіль Merсedes-Benz ML350 CDI 4 Matic, д.р.н. НОМЕР_1 на зберігання та виконання ремонтних робіт.

30.11.2019 року ОСОБА_4 , (саме як представник ОСОБА_1 на підставі нотаріальної довіреності 11.06.2019 року, а не від свого імені) підписав акт № 59 прийому-передачі виконаних робіт (наданих послуг), відповідно до якого вартість ремонтних робіт склала 79 000,00 грн.

30.11.2019 року ОСОБА_1 особисто підписав приймально-здавальний акт до Договору № 4-19-119 від 15.11.2019 року в розділі ''Автомобиль из ремонта получил'' та в розділі ''Претензий к объему и качеству предоставленных услуг, комплектности автомобиля не имею''.

До цього часу жодних зауважень до ФОП ОСОБА_2 щодо вартості ремонту автомобіля Merсedes-Benz ML350 CDI 4 Matic, д.р.н. НОМЕР_1 не надходило від ОСОБА_1

03.11.2020 року за ремонт автомобіля Merсedes-Benz ML350 CDI 4 Matic кошти в розмірі 30 000,00 грн. сплатив ОСОБА_1 , що він не заперечує та вказує в позовній заяві, а також 06.08.2021 року 29 703,00 грн. сплатив ОСОБА_4 , як представник ОСОБА_1 .

Договір про надання послуг від 15.11.2019 року, між ОСОБА_1 та ФОП ОСОБА_2 не було визнано недійсним, розірваним, а тому він є обов`язковим для виконання сторонами.

ФОП ОСОБА_2 зі своєї сторони виконала зобов`язання за договором в повному обсязі і вказана обставина підтверджується підписанням 30.11.2019 року ОСОБА_1 приймально-здавального акту до Договору № 4-19-119 від 15.11.2019 року.

Натомість, ОСОБА_1 до цього часу зобов`язання за Договором належним чином не виконав та не оплатив вартість ремонту автомобіля Merсedes-Benz ML350 CDI 4 Matic, д.р.н. НОМЕР_1 в повному обсязі. На даний час, вартість невідшкодованих ремонтних робіт складає 19297,00 грн.

ФОП ОСОБА_2 з ОСОБА_4 не укладала ніяких договорів та не мала домовленостей, що вартість ремонту автомобіля ОСОБА_1 Merсedes-Benz ML350 CDI 4 Matic, д.р.н. НОМЕР_1 повинен сплатити особисто ОСОБА_4 , а не ОСОБА_1 .

Доказів повної оплати ремонту ОСОБА_1 також не надав.

Особисті зобов`язання ОСОБА_4 перед ОСОБА_1 по договору відступлення права вимоги не мають ніякого відношення до ФОП ОСОБА_2 , яка відремонтувала автомобіль ОСОБА_1 .

Також, представник Відповідача у відзиві на позов зазначив, що договірний характер правовідносин виключає можливість застосування до них судом положень ст. 1212 Цивільного кодексу України.

Наявність між сторонами зобов`язальних правовідносин, для яких характерним є спосіб повернення майна, переданого за договором, виключає можливість пред`явлення позову в порядку ст. 1212 ЦК України. В такому випадку права осіб, які перебувають у зобов`язальних відносинах, повинні захищатися за допомогою відповідних норм інституту зобов`язального права.

Аналогічної позиції дотримується Верховний Суд України у постанові від 23 березня 2016 р. у справі N 6-2978цс15, а також у постановах Верховного Суду України від 25 лютого 2015 р. у справі № 3-11гс15, від 25 березня 2015 р. у справі № 3-5гс15, від 22.01.2013 р. № 5006/18/13/2012, від 24.09.2014 р. у справі № 6-122цс14, у постановах Вищого господарського суду України від 2 липня 2012 року у справі № 5006/18/13/2012, від 15.03.2017 р. у справі № 910/10308/15.

Відповідач також надав письмові пояснення по справі в яких виклав заперечення на позов та повторно зазначив, про наявність між сторонами договірних відносин та виключення застосування положень ст. 1212 ЦК України до спірних правовідносин, а також зазначив, що рішенням Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 23.07.2021 року по справі № 175/1511/21 вже встановлено факт перерахування коштів ОСОБА_1 на рахунок ФОП ОСОБА_2 саме за ремонт автомобіля Позивача, а тому вказана обставина не потребує додаткового доказування відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України.

Представник позивача надав відповідь на відзив, оскільки позивач не погоджується з аргументами та доводами викладеними відповідачем у відзиві. Зазначивши, що у відзиві на позов відповідач зазначає, що між ОСОБА_1 та ФОП ОСОБА_2 15.11.2019 було укладено Договір про надання послуг № 4-19-119 з ремонту автомобіля Позивача - Merсedes-Benz ML350 CDI 4 Matic, реєстраційний номер НОМЕР_3 , а тому договірний характер правовідносин унеможливлює застосування до них судом положень ч. 1 ст. 1212 ЦК України. Проте, набуття відповідачем майна за рахунок позивача відбулось не в порядку виконання договірного зобов`язання щодо оплати ремонту вказаного автомобіля, а без відповідної правової підстави. Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення і його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином. В даному випадку предметом розгляду справи за позовними вимогами є стягнення з відповідача на користь позивача безпідставно набутого майна, а саме: страхового відшкодування, що не передбачалось Договором на який посилається представник відповідача. Саме таке призначення платежу вказано в квитанції №0.0..1 від 03.11.2020. Жодне посилання на те, що цей платіж здійснено в рахунок оплати ремонту, відсутнє.

Також, посилається на те, що в обґрунтування своєї позиції представник відповідача посилається на той факт, що 30.11.2019 ОСОБА_4 (саме, як представник ОСОБА_1 на підставі нотаріальної довіреності від 11.06.2019, а не від свого імені), підписав акт №59 прийому-передачі виконаних робіт (наданих послуг) відповідно до якого вартість ремонтних робіт склала 79 000,00 грн. Слід зазначити, що ОСОБА_4 здійснив ці дії на підставі Договору відступлення права вимоги від 10.09.2019 (копію Договору додано до відповіді на відзив). Твердження представника відповідача про те, що по справі № 175/1511/21 ОСОБА_1 вже підтвердив, що кошти в розмірі 30 000,00 грн. він перерахував саме за ремонт власного автомобіля, не відповідає дійсності.

В рішенні Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 23.07.2021 по справі № 175/1511/21 зазначено, що ОСОБА_4 виконуючи свої зобов`язання за вказаним договором, за власний кошт відремонтував вказаний автомобіль, пошкоджений у ДТП та сплатив за це 79 000,00 грн., що підтверджується актом виконаних робіт ФОП ОСОБА_2 №59 від 30.11.2019.

Ще одним доказом взаємовідносин саме ОСОБА_4 з відповідачем стосовно оплати вартості ремонту вказаного автомобіля є меморіальний ордер від 06.08.2021 про платіж від ОСОБА_4 на рахунок ФОП ОСОБА_2 грошових коштів в сумі 29 703,00 грн. за ремонт цього автомобіля, про що в відзиві на позов зазначив сам представник відповідача. Таким чином, відсутні будь-які відносини ОСОБА_1 з ФОП ОСОБА_2 з приводу оплати вартості ремонту вказаного автомобіля, так як це зобов`язання мав новий кредитор - ОСОБА_4 , який згідно з п. 4 Договору відступлення права вимоги від 10.10.2019 зобов`язувався відремонтувати власними силами та за власний кошт вказаний автомобіль.

Умовами Договору від 15.11.2019 № 4-19-119 надання послуг передбачено, що отримати автомобіль з ремонту можливо тільки у разі повної оплати за виконані роботи. Так, пунктом 2.1.6. цього Договору визначено, що виконавець зобов`язується: «После выполнения Работ и получения оплаты за выполненные работы передать Заказчику автомобиль, что оформляется приемо-сдаточньш актом». Пункт 2.2.3. вказаного Договору надає виконавцю право: «Исполнитель имеет право не выдавать (задерживать) автомобиль из ремонта до выполнения Заказчиком обязательств по оплате за выполненные работы, либо оплате штрафних санкций по Договору».

З огляду на те, що позивач отримав від відповідача автомобіль 30.11.2019 за приймально-здавальним актом, обов`язки з оплати вартості його ремонту були виконані ОСОБА_4 повністю. Про це свідчить і відсутність на протязі майже 3 років будь-яких вимог з боку відповідача до позивача про сплату, нібито, заборгованості за ремонт вказаного автомобіля.

Отже, вважав, що наведені ним докази також спростовують твердження представника відповідача про те, що на даний час вартість невідшкодованих ремонтних робіт складає 19297,00 грн. а також твердження про те, що договір відступлення права вимоги між ОСОБА_4 та ОСОБА_1 на який посилається позивач не звільняє останнього від оплати вартості ремонту автомобіля та ні в якому разі не свідчить про безпідставність набуття коштів.

На що в свою чергу відповідач надав свої заперечення, та зазначив, що твердження ОСОБА_1 протирічать, як і доказам по справі так і попереднім поясненням самого позивача. Виходячи з наступного: відповідно до п. 4.1 Договору передбачено, що Замовник, в даному випадку ОСОБА_1 , здійснює оплату за Договором після отримання страхового відшкодування. ОСОБА_1 не заперечує, що він отримав страхове відшкодування в розмірі 30 000,00 грн., яке в подальшому і перерахував на рахунок ФОП ОСОБА_2 , якою здійснювалися ремонтно-відновлювальні роботи.

В рішенні Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 23.07.2021 року по справі № 175/1511/21 вже встановлено: «відповідач подав до суду відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що 16.09.2020 він дійсно отримав страхове відшкодування в розмірі 30000,00 грн., які за умовами договору про відступлення права вимоги від 10.10.2019 мав передати позивачу протягом двох днів, тобто до 19.09.2020. В подальшому, 03.11.2020, за домовленістю з позивачем він банківським переводом перерахував отримане страхове відшкодування в розмірі 30000,00 грн. на розрахунковий рахунок ФОП ОСОБА_2 , якою здійснювались ремонтно-відновлювальні роботи пошкодженого автомобіля, за платіжними реквізитами, наданими йому позивачем». Також, зазначив, що ОСОБА_1 особисто перерахував кошти ФОП ОСОБА_2 , а саме: кошти перераховані 03.11.2020 року і лише 25.08.2021 року позивач звернувся до ФОП ОСОБА_2 з листом-вимогою щодо повернення коштів, тобто зі спливом майже 10 місяців. Зазначив, що договір відступлення не має ніякого відношення до ремонту автомобіля позивача, та пояснив, що за договором відступлення від 10.10.2019 року ОСОБА_1 переуступив ОСОБА_4 право вимоги до страхової компанії та винуватця ДТП щодо відшкодування матеріальної шкоди. Але, в договорі відступлення від 10.10.2019 року не йде мова та відсутнє посилання на Договір про надання послуг № 4-19-119 від 15.11.2019 року та не зазначено про те, що ОСОБА_1 відступив борг за ремонт свого автомобіля за договором про надання послуг № 4-19-119 від 15.11.2019 року, ОСОБА_4 ..

Договір про надання послуг від 15.11.2019 року, між ОСОБА_1 та ФОП ОСОБА_2 не було визнано недійсним, розірваним, як і не встановлено факт, що зобов`язання було припинено належним виконанням зі сторони позивача.

ОСОБА_1 особисто підписав Договір про надання послуг, особисто передав автомобіль в ремонт та особисто прийняв автомобіль з ремонту, частково оплатив вартість ремонту, тобто вчинив дії на виконання Договору, претензій до ФОП ОСОБА_2 щодо вартості та об`єму ремонтних робіт не мав, а тому і кошти в розмірі 30 000,00 грн. є саме платою за ремонт автомобіля по договору № 4-19-119 від 15.11.2019 року.

Враховуючи зазначене, вважав доводи ОСОБА_1 викладені у відповіді на відзив необґрунтованими та такими, що не підтверджують законність позовних вимог.

Дослідивши матеріали справи, подані письмові заяви, заперечення, суд приходить до висновку, що в задоволенні позову слід відмовити виходячи з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Частина 3 ст. 12 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з положеннями ч.ч. 1-4 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Частина 1 ст. 81 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, а відповідно до ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. (ч. 1 ст. 89 ЦПК України).

Судом встановлено, що 09.10.2019 року в м. Дніпро на вул. Леоніда Стромцова, в районі будинку 3а сталася дорожньо-транспортна пригода за участі автомобіля Merсedes-Benz ML350 CDI 4 Matic, реєстраційний номер НОМЕР_1 під керуванням Позивача та автомобіля ''Toyota Avensis'', реєстраційний номер НОМЕР_2 під керуванням винуватця ДТП ОСОБА_3 . Вказані обставини встановлені та підтвердженні постановою Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 27.10.2019 року по справі № 203/3752/19 про притягнення ОСОБА_3 до адміністративної відповідальності. Цивільно-правова відповідальність ОСОБА_3 застрахована у ТДВ СК ''Альфа-Гарант'', згідно страхового полісу № АМ/8546046. 10.10.2019 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_4 було укладено договір відступлення права вимоги, за умовами якого Позивач передав ОСОБА_4 право вимоги до винних осіб відшкодування заподіяної шкоди, а також право вимагати від страхової компанії ТДВ СК ''Альфа-Гарант'' виплати страхового відшкодування. Разом з тим, ОСОБА_4 зобов`язувався власними силами та за власний кошт відремонтувати автомобіль Позивача Merсedes-Benz ML350 CDI 4 Matic, реєстраційний номер НОМЕР_1 , при цьому ОСОБА_1 втрачав право вимагати від страхової компанії та винної особи відшкодуваня матеріальної шкоди та зобов`язувався у разі отримання страхового відшкодування або грошової компенсації від винної особи передати грошові кошти ОСОБА_4

16.09.2020 року ТДВ СК ''Альфа-Гарант'' виплатила на особистий рахунок ОСОБА_5 страхове відшкодування в розмірі 30 000,00 грн., яке Позивач особисто перерахував на рахунок ФОП ОСОБА_2 за ремонт свого автомобіля. Вказана обставина встановлена рішенням Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 23.07.2021 року по справі № 175/1511/21.

Дане страхове відшкодування Позивач просить стягнути з ФОП ОСОБА_2 , оскільки на його думку ці кошти набуто безпідставно.

Разом з тим, відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України: договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до ч. 1 ст. 628 ЦК України: зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 630 ЦК України: договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст. 901 ЦК України: за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

15.11.2019 року між Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2 та ОСОБА_1 було укладено Договір про надання послуг № 4-19-119 , а саме договір із ремонту автомобіля ОСОБА_1 Merсedes-Benz ML350 CDI 4 Matic, д.р.н. НОМЕР_1 .

Даний договір ОСОБА_1 підписав особисто, не заперечував, що підпис в договорі йому не належить, дійсність договору не оспорював.

За цим Договором ОСОБА_1 є - Замовником, а ФОП ОСОБА_2 Є - Виконавцем.

Відповідно до п. 1.1 Договору Виконавець зобов`язується виконати роботи, а Замовник зобов`язується прийняти та своєчасно оплатити роботи.

Відповідно до п. 2.3.1 Договору Замовник зобов`язується оплатити роботи Виконавцю по ремонту автомобіля шляхом внесення грошових коштів в порядку, передбаченому статтею 4 Договору.

Відповідно до п. 4.1 Договору Замовник здійснює оплату по Договору на підставі калькуляцій, шляхом внесення грошових коштів в касу або шляхом перерахування на розрахунковий рахунок після отримання страхового відшкодування.

ОСОБА_1 особисто отримав страхове відшкодування в розмірі 30 000,00 грн. та особисто перерахував його на розрахунковий рахунок ФОП ОСОБА_2 , якою здійснювались ремонтно-відновлювальні роботи пошкодженого автомобіля Позивача. Вказана обставина вже встановлена рішенням Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 23.07.2021 року по справі № 175/1511/21, а тому відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України не потребує повторного доказування та не заперечується сторонами.

Відповідно до п. 3.1 Договору дата підписання Замовником та Виконавцем прийомо-здаточного акту є датою закінчення виконання робіт по ремонту автомобіля.

15.11.2019 року ОСОБА_1 особисто підписав приймально-здавальний акт до Договору № 4-19-119 від 15.11.2019 року, відповідно до якого передав свій автомобіль Merсedes-Benz ML350 CDI 4 Matic, д.р.н. НОМЕР_1 на зберігання та виконання ремонтних робіт.

30.11.2019 року ОСОБА_4 , (саме як представник ОСОБА_1 на підставі нотаріальної довіреності 11.06.2019 року, а не від свого імені) підписав акт № 59 прийому-передачі виконаних робіт (наданих послуг), відповідно до якого вартість ремонтних робіт склала 79 000,00 грн.

30.11.2019 року ОСОБА_1 особисто підписав приймально-здавальний акт до Договору № 4-19-119 від 15.11.2019 року в розділі «Автомобиль из ремонта получил» та в розділі «Претензий к объему и качеству предоставленных услуг, комплектности автомобиля не имею».

Жодних претензій щодо вартості ремонту автомобіля Merсedes-Benz ML350 CDI 4 Matic, д.р.н. НОМЕР_1 та якості ремонту від ОСОБА_1 не надходило до ФОП ОСОБА_2 .

Згідно з положеннями статей 525, 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

03.11.2020 року за ремонт автомобіля Merсedes -Benz ML350 CDI 4 Matic кошти в розмірі 30 000,00 грн. сплатив ОСОБА_1 , а також 06.08.2021 року 29 703,00 грн. сплатив ОСОБА_4 , як представник ОСОБА_1 .

Договір про надання послуг від 15.11.2019 року, між ОСОБА_1 та ФОП ОСОБА_2 не було визнано недійсним, розірваним, а тому він є обов`язковим для виконання сторонами.

ФОП ОСОБА_2 зі своєї сторони виконала зобов`язання за договором в повному обсязі і вказана обставина підтверджується підписанням 30.11.2019 року ОСОБА_1 приймально-здавального акту до Договору № 4-19-119 від 15.11.2019 року.

Натомість, ОСОБА_1 до цього часу зобов`язання за Договором належним чином не виконав та не оплатив вартість ремонту автомобіля Merсedes-Benz ML350 CDI 4 Matic, д.р.н. НОМЕР_1 в повному обсязі.

На даний час, вартість невідшкодованих ремонтних робіт складає 19 297,00 грн.

Доказів, що ремонт автомобіля Позивача Merсedes-Benz ML350 CDI 4 Matic, д.р.н. НОМЕР_1 повинен оплатити особисто ОСОБА_4 , а не ОСОБА_1 . Позивачем не надано, як і не надано доказів повної оплати ремонту автомобіля.

Особисті зобов`язання ОСОБА_4 перед ОСОБА_1 по договору відступлення права вимоги, не звільняють ОСОБА_1 від обов`язку виконати належним чином зобов`язання за Договором про надання послуг № 4-19-119 від 15.11.2019 року, укладеним із ФОП ОСОБА_2 .

За положеннями ст.1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Аналіз указаної норми права дає підстави для висновку, що цей вид позадоговірних зобов`язань породжують такі юридичні факти: 1/ набуття особою майна або його збереження за рахунок іншої особи; 2/ відсутність для цього правових підстав або якщо такі відпали.

Аналогічна правова позиція висвітлена у постанові Верховного суду України від 07.06.2017 р по справі № 923/1233/15.

Під вiдсутнiстю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказiвцi закону, або суперечить меті правовiдношення i його юридичному змісту. Тобто набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином.

Майно не може вважатися набутим чи збереженим без достатніх правових підстав, якщо це відбулося в не заборонений цивільним законодавством спосіб з метою забезпечення породження учасниками вiдповiдних правовідносин у майбутньому певних цивільних прав та обов`язків. Зокрема, унаслідок тих чи інших юридичних фактів, правомірних дій, які прямо передбачені ч.2 ст.11 ЦК України.

Загальна умова ч.1 ст.1212 ЦК України звужує застосування інституту безпідставного збагачення у зобов`язальних (договірних) відносинах, або отримане однією зi сторін у зобов`язанні підлягає поверненню iншiй стороні на пiдставi ст.1212 ЦК України тільки за наявності ознаки безпiдставностi такого виконання.

Тобто у разі, коли поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, ст.1212 ЦК України може бути застосована тільки після того, як така правова підстава в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена, припинена або була відсутня взагалі. Такий правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду України від 02 жовтня 2013 року в справі № 6-88цс13 та від 24 вересня 2014 року № 6-122 цс14 які відповідно до ст. 360-7 ЦПК України є обов`язковою для всіх судів України.

Набуття однією зі сторін зобов`язання майна за рахунок іншої сторони в порядку виконання договірного зобов`язання не є безпідставним.

У разі виникнення спору стосовно набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав договірний характер спірних правовідносин виключає можливість застосування до них судом положень частини першої статті 1212 ЦК України, у тому числі й щодо зобов`язання повернути майно позивачу.

В той же час зазначена норма закону застосовується лише в тих випадках, коли безпідставне збагачення однієї особи за рахунок іншої не може бути усунуто за допомогою інших, спеціальних способів захисту, зокрема, у разі виникнення спору стосовно набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав, а, отже, договірний характер правовідносин виключає можливість застосування до них судом положень ст. 1212 Цивільного кодексу України.

Таким чином, наявність між сторонами зобов`язальних правовідносин, для яких характерним є спосіб повернення майна, переданого за договором, виключає можливість пред`явлення позову в порядку ст. 1212 ЦК України. В такому випадку права осіб, які перебувають у зобов`язальних відносинах, повинні захищатися за допомогою відповідних норм інституту зобов`язального права.

Аналогічної позиції дотримується Верховний Суд України у постанові від 23 березня 2016 р. у справі N 6-2978цс15, а також у постановах Верховного Суду України від 25 лютого 2015 р. у справі № 3-11гс15, від 25 березня 2015 р. у справі № 3-5гс15, від 22.01.2013 р. № 5006/18/13/2012, від 24.09.2014 р. у справі № 6-122цс14, у постановах Вищого господарського суду України від 2 липня 2012 року у справі № 5006/18/13/2012, від 15.03.2017 р. у справі № 910/10308/15.

Правовідними між ОСОБА_1 та ФОП ОСОБА_2 врегульовані договором № 4-19-119 року від 15.11.2019 року про надання послуг, який недійсним судом не визнавався, а тому договірний характер правовідносин виключає можливість застосування до них положень ст. 1212 Цивільного кодексу України.

Відповідно до ст. 89 Цивільного процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що позов ОСОБА_1 до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 про повернення безпідставно набутого майна до задоволення не підлягає.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на позивача у зв`язку з відмовою в задоволенні позову.

Керуючись ст. ст. 526, 526, 901, 1212 Цивільного кодексу України, ст. ст. 10, 58, 60, 61, 88, 197, ст.ст. 76,77, 81, 82, 178, 263, 279, 280-289 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 про повернення безпідставно набутого майна відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст складено 28 вересня 2022 року.

Суддя О.Г. Васюченко