ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 вересня 2022 року

м. Хмельницький

Справа № 683/711/21

Провадження № 22-ц/4820/1395/22

Хмельницький апеляційний суд

у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Гринчука Р.С., Костенка А.М., Спірідонової Т.В.,

секретар судового засідання Дубова М.В.,

з участю представника апелянта,

розглянув у відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргою Старокостянтинівської міської ради Хмельницької області на рішення Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 25 травня 2022 року, суддя Бондарчук Л.А., у справі за позовом Старокостянтинівської міської ради Хмельницької області до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача Старокостянтинівська державна нотаріальна контора, про усунення від права на спадкування,

встановив:

У березні 2021 року Старокостянтинівська міська рада Хмельницької області звернулася в суд з позовом до ОСОБА_1 про усунення її від права на спадкування.

Мотивуючи позов зазначила, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_2 , яка 12 вересня 2014 року склала заповіт, яким заповіла усе своє майно ОСОБА_1 , однак 26 січня 2017 року ОСОБА_2 скасувала зазначений заповіт.

Фактично з 2017 року ОСОБА_2 періодично перебувала на обліку у територіальному центрі соціального обслуговування виконавчого комітету Старокостянтинівської міської ради Хмельницької області, представники якого здійснювали над нею патронаж, а також провели її поховання.

В той же час, ОСОБА_1 ухилялася від надання допомоги ОСОБА_2 , яка перебувала у безпорадному стані, зумовленому похилим віком.

Рішенням Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 25 травня 2022 року в задоволенні позову відмовлено.

Відмовляючи в задоволенні позову суд виходив з того, що позивачем не надано допустимих та належних доказів про те, що ОСОБА_2 знаходилася у безпорадному стані, потребувала стороннього догляду та зверталася до ОСОБА_1 за допомогою, а остання, усвідомлюючи безпорадний стан та необхідність надання такої допомоги, маючи змогу таку допомогу надати, ухилялася від її надання.

В апеляційній скарзі Старокостянтинівська міська рада просила суд апеляційної інстанції рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким позов задовольнити.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначила, що судом не надано належної оцінки обставинам справи. Не враховано, що станом на час звернення до суду з апеляційною скаргою ОСОБА_1 не надала підтверджуючих документів про встановлення факту родинних відносин між нею та померлою ОСОБА_2 , що вказує на те, що відповідач вводить в оману суд щодо її родинних відносин.

В судовому засіданні представник апелянта підтримала доводи апеляційної скарги.

Інші учасники справи, будучи повідомленими належним чином про дату, час та місце розгляду справи, в суд не з`явилися.

Заслухавши пояснення представника апелянта, перевіривши матеріали справи колегія суддів дійшла висновку про необхідність відмови в задоволенні апеляційної скарги з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_2 , яка перебувала на обліку в територіальному центрі соціального обслуговування (надання соціальних послуг) виконавчого комітету Старокостянтинівської міської ради у відділенні соціальної допомоги вдома в періоди з 18 грудня 2017 року по 20 червня 2018 року та з 10 вересня 2019 року по 06 листопада 2019 року. Соціальні послуги надавались на безоплатній основі.

05 травня 2020 року ОСОБА_1 подала заяву про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_2 до Старокостянтинівської державної нотаріальної контори, вказавши, що вона була їй двоюрідною тіткою.

Згідно з листом державного нотаріуса № 1342/02-14 від 05 серпня 2020 року, ОСОБА_1 було відмовлено у оформленні спадкових прав у зв`язку з необхідністю підтвердження факту родинних відносин між нею та ОСОБА_2 .

Згідно з частиною третьою статті 1224 ЦК України, не мають права на спадкування за законом особи, які ухилялися від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані.

У пункті 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» роз`яснено, що правило абзацу 2 частини третьої статті 1224 ЦК України стосується особи, яка зобов`язана була утримувати спадкодавця згідно з нормами Сімейного кодексу України. Факт ухилення особи від виконання обов`язку щодо утримання спадкодавця встановлюється судом за заявою заінтересованої особи (інших спадкоємців або територіальної громади). При цьому слід враховувати поведінку особи, розуміння нею свого обов`язку щодо надання допомоги, її необхідність для існування спадкодавця, наявність можливості для цього та свідомого невиконання такою особою встановленого законом обов`язку.

Правило частини п`ятої статті 1224 ЦК України стосується всіх спадкоємців за законом, зокрема й тих, які відповідно до Сімейного кодексу України не були зобов`язані утримувати спадкодавця.

Безпорадним слід розуміти стан особи, зумовлений похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом, коли вона не може самостійно забезпечити умови свого життя, потребує стороннього догляду, допомоги та піклування (постанова Верховного Суду від 25 квітня 2018 року у справі № 673/922/15-ц).

Відповідно до частини п`ятої статті 1224 ЦК України за рішенням суду особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо буде встановлено що вона ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані.

Вимоги про усунення спадкоємця від права на спадкування може бути пред`явлено особою, для якої таке усунення породжує пов`язані зі спадкуванням права та обов`язки.

При вирішенні справи про усунення особи від права на спадкування повинен установити як факт ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги, так і факт перебування спадкодавця в безпорадному стані через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво та потребу спадкодавця в допомозі цієї особи.

Ухилення особи від надання допомоги спадкодавцеві, який потребує допомоги, полягає в умисних діях чи бездіяльності особи, спрямованих на ухилення від обов`язку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцю, тобто ухилення, пов`язане з винною поведінкою особи, яка усвідомлювала свій обов`язок, мала можливість його виконувати, але не вчиняла необхідних дій (постанови Верховного Суду від 07 листопада 2018 року у справі № 495/5560/13-ц, від 24 лютого 2020 року у справі № 676/2080/15-ц).

Крім того, підлягає з`ясуванню судом питання, чи потребував спадкодавець допомоги саме від спадкоємця-відповідача, за умови отримання її від інших осіб, чи мав цей спадкоємець матеріальну та фізичну змогу надавати таку допомогу (постанова Верховного Суду від 28 квітня 2022 року у справі № 724/1347/20).

Згідно із частиною першою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Вирішуючи спір, встановивши фактичні обставини справи, надавши належну правову оцінку наявним у матеріалах справи доказам, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позовних вимог щодо усунення від права на спадкування ОСОБА_1 , оскільки не доведена наявність підстав, передбачених частиною п`ятою статті 1224 ЦК України, зокрема в частині перебування ОСОБА_2 у безпорадному стані та ухилення від надання допомоги спадкодавцю, який перебував у безпорадному стані.

Колегія суддів зазначає, що встановлення безпорадного стану особи виключно на підставі показань свідків у разі існування спору є неможливим, вказаний стан встановлюється на підставі відповідних медичних документів та записів у них (вказане узгоджується з правовим висновком, викладеним у постанові Верховного Суду від 04 березня 2021 року у справі № 199/1688/18).

В матеріалах справи відсутні дані, які б вказували на тяжке захворювання ОСОБА_2 , її інвалідність чи неможливість самостійного обслуговування в силу похилого віку. Сама по собі знижена рухова активність та потреба в постійному обслуговуванні, яку ОСОБА_2 надавав соціальний працівник, про безпорадний стан не свідчить.

В той же час, посилання апелянта на недоведення відповідачем факту родинних відносин із померлою з урахуванням предмету та підстав поданого позову правового значення не має відтак доказуванню не підлягає.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Судом першої інстанції були правильно, всебічно і повно встановлені обставини справи, характер правовідносин, які виникли між сторонами та застосовано правові норми, які підлягали застосуванню при вирішенні даного спору, в зв`язку з чим рішення підлягає залишенню без змін, як таке, що ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд,

постановив:

Апеляційну скаргу Старокостянтинівської міської ради Хмельницької області залишити без задоволення.

Рішення Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 25 травня 2022 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 28 вересня 2022 року.

Судді: Р.С. Гринчук

А.М. Костенко

Т.В. Спірідонова