ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 вересня 2022 року

м. Хмельницький

Справа № 676/1299/21

Провадження № 22-ц/4820/1208/22

Хмельницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ Корніюк А.П. (суддя - доповідач), П`єнти І.В., Талалай О.І., секретар судового засідання Гриньова А.М.

за участю представника позивачки ОСОБА_1 , представника відповідачки ОСОБА_2

розглянув у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції цивільну справу №676/1299/21 за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 22 лютого 2022 року (суддя Бондар О.О., повне судове рішення складено 03 березня 2022 року) у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог - Перша Кам`янець-Подільська державна нотаріальна контора про усунення від права на спадкування.

Заслухавши доповідача, пояснення представників учасників справи, дослідивши доводи апеляційної скарги і матеріали справи, суд

в с т а н о в и в:

Звертаючись до суду із позовом ОСОБА_4 вказувала, що після смерті її батька ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1 відкрилася спадщина на земельну ділянку для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд площею 0,0952 га, що розташована в м. Мукша Китайгородська Кам`янець-Подільського району Хмельницької області. Позивачка посилається на те, що померлим був складений заповіт, за яким усе майно, належне йому на момент смерті, заповідає своїй доньці ОСОБА_4 . Разом з тим, при зверненні до державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, нотаріусом встановлено, що на момент смерті її батька він був одружений з ОСОБА_3 , яка була зареєстрована за постійним місце проживання померлого ОСОБА_5 по АДРЕСА_1 . Крім того, відповідачка є особою пенсійного віку, а тому має право на обов`язкову частку у спадщині.

Проте, позивачка із вказаним не погоджується та зазначає, що у 2019 році ще за життя батька, відносини між ним та відповідачкою погіршилися, адже остання не здійснювала догляд за тяжкохворим батьком; вчиняла сварки, скандали, відмовлялася від догляду за своїм чоловіком, не готувала їжу, про що неодноразово ОСОБА_5 розповідав позивачці. Через таке відношення батько позивачки 08.01.2020 подав до суду позовну заяву про розірвання шлюбу та 08.04.2020 рішенням суду, що набрало законної сили 06.08.2020, шлюб між ОСОБА_5 та ОСОБА_3 розірвано.

Разом з тим, як вказує ОСОБА_4 , вона матеріально та фізично допомагала спадкодавцю, доглядала за ним, купувала продукти харчування, ліки та товари першої необхідності, сплачувала комунальні послуги.

А тому позивачка просила суд усунути від права на спадкування за законом обов`язкової частки ОСОБА_3 після смерті спадкодавця ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Кам`янець-Подільському Хмельницької області.

Рішенням Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 22 лютого 2022 року в задоволені позову відмовлено.

Ухвалою Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 18 квітня 2022 року виправлено описку в рішенні Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 22 лютого 2022 року в справі за №676/1299/21, а саме: в 25 абзаці мотивувальної частини рішення з «Свідок ОСОБА_6 , троюрідний брат ОСОБА_5 , в судовому засіданні дав показання, в яких вказав, що ОСОБА_5 був не правий по відношенню до сестри ОСОБА_8 ОСОБА_5 оформив спадщину на себе, а потім переписав на доньку. Фактично власницею хати по АДРЕСА_1 була ОСОБА_8 , а ОСОБА_5 був прописаний в хаті і проживав. Розмови за спадщину йшли біля трьох років. ОСОБА_5 прожив з ОСОБА_3 15 років. ОСОБА_3 з ОСОБА_8 , сестрою ОСОБА_5 , служили в Німеччині, а потім далі на Уралі. ОСОБА_8 в грудні 2019 року приїжджала до ОСОБА_5 , була біля одного місяця, жалілася, що ОСОБА_5 переписав все на доньку. В січні 2020 року ОСОБА_8 поїхала додому. ОСОБА_10 і ОСОБА_8 вирішили, що спадщину, на яку вони мали право, оформлять на нього, щоб уникнути сплати податків, а потім він мав спадщину переписати на сестру. По закону, спадщина після ОСОБА_5 , повинна була поділена на дітей ОСОБА_10 , ОСОБА_11 і ОСОБА_3 . Крім того, свідок в своїх показаннях вказав, що не було жінки, яка б доглядала ОСОБА_5 . Стан здоров`я ОСОБА_5 погіршився. Коли останній жив на мікрорайоні Підзамче. ОСОБА_5 відвозив ОСОБА_3 в Хмельницький на вокзал. Відносини між ОСОБА_5 та сестрою ОСОБА_8 були погані. З ОСОБА_3 відносини були добрі, ОСОБА_5 був сильною людиною, вольовою і терпіти нікому не міг. Якби відносини між ОСОБА_5 і ОСОБА_3 були погані, то він би з нею не був. ОСОБА_8 приїхала в грудні 2019 року перед Новим роком. Відносини між ОСОБА_10 та ОСОБА_11 були натягнуті.» на «Свідок ОСОБА_6 , троюрідний брат ОСОБА_5 , в судовому засіданні дав показання, в яких вказав, що ОСОБА_5 був не правий по відношенню до сестри ОСОБА_8 ОСОБА_5 оформив спадщину на себе, а потім переписав на доньку. Фактично власницею хати по АДРЕСА_1 була ОСОБА_8 , а ОСОБА_5 був прописаний в хаті і проживав. Розмови за спадщину йшли біля трьох років. ОСОБА_5 прожив з ОСОБА_3 15 років. ОСОБА_3 з ОСОБА_8 , сестрою ОСОБА_5 , служили в Німеччині, а потім далі на Уралі. ОСОБА_8 в грудні 2019 року приїжджала до ОСОБА_5 , була біля одного місяця, жалілася, що ОСОБА_5 переписав все на доньку. В січні 2020 року ОСОБА_8 поїхала додому. ОСОБА_5 і ОСОБА_11 вирішили, що спадщину, на яку вони мали право, оформлять на нього, щоб уникнути сплати податків, а потім він мав спадщину переписати на сестру. По закону спадщина після ОСОБА_5 повинна була поділена на дітей ОСОБА_5 , ОСОБА_11 і на ОСОБА_3 . Крім того, свідок в своїх показаннях вказав, що не було жінки, яка б доглядала ОСОБА_5 . Стан здоров`я ОСОБА_5 погіршився. Коли останній жив на мікрорайоні Підзамче. ОСОБА_5 відвозив ОСОБА_3 в Хмельницький на вокзал. Відносини між ОСОБА_5 та сестрою ОСОБА_8 були погані. З ОСОБА_3 відносини були добрі, ОСОБА_5 був сильною людиною, вольовою і терпіти нікому не міг. Якби відносини між ОСОБА_5 і ОСОБА_3 були погані, то він би з нею не був. ОСОБА_8 приїхала в грудні 2019 року перед Новим роком. Відносини між ОСОБА_5 та ОСОБА_8 були натягнуті.»

В 47 абзаці мотивувальної частини рішення з: «Те що ОСОБА_3 перестала проживати з ОСОБА_8 з 10 січня 2020 року свідчать ті обставини, що вона зверталась до нотаріуса для того, щоб завірити підпис на заяві про згоду на розірвання шлюбу, зібрала всі свої речі в зв`язку з припиненням шлюбних відносин перед поїздкою, однак через те, що не могла всі речі забрати, то частину речей залишила в будинку. Крім того при встановленні тієї обставини, що ОСОБА_3 назавжди поїхала в Росію, суд враховує покази свідків в яких вони вказали, що між ОСОБА_10 та ОСОБА_3 був конфлікт через те, що він переписав майно на доньку.» на «Те що ОСОБА_3 перестала проживати з ОСОБА_5 з 10 січня 2020 року свідчать ті обставини, що вона зверталась до нотаріуса для того щоб завірити підпис на заяві про згоду на розірвання шлюбу, зібрала всі свої речі в зв`язку з припиненням шлюбних відносин перед поїздкою, однак через те, що не могла всі речі забрати, то частину речей залишила в будинку. Крім того при встановленні тієї обставини, що ОСОБА_3 назавжди поїхала в Росію, суд враховує покази свідків в яких вони вказали, що між ОСОБА_5 та ОСОБА_3 був конфлікт через те, що він переписав майно на доньку.».

Не погоджуючись із рішенням суду в частині мотивів його ухвалення, ОСОБА_3 оскаржила його з цих підстав в апеляційному порядку. Так, апелянтка зазначає, що суд в даному випадку фактично встановив втрату спадкоємицею права на спадкування, що не тотожно позовним вимогам про усунення від права на спадкування та суд обґрунтовує рішення підставами, що не були зазначені в позовній заяві та не заявлялись, як предмет спору. Апелянтка вказує, що суд встановив, що ОСОБА_3 не прийняла спадщину за померлим чоловіком ОСОБА_5 , оскільки на момент його смерті проживала в росії, а не по місцю свого постійного проживання в Україні. Як зазначає ОСОБА_3 , суд першої інстанції не встановив сукупної наявності визначених законом підстав для її усунення від спадкування після смерті її чоловіка ОСОБА_5 .

Апелянтка посилається на те, що вона мала право постійного проживання в Україні, а її в`їзд до росії 10.01.2020 був обумовлений необхідністю заміни паспорту, термін дії якого спливав 11.02.2020. Крім того, реєстрація відповідачки в будинку АДРЕСА_1 не скасована і саме введення карантинних заходів були перешкодою у приїзді відповідачки до України.

Разом з тим, ОСОБА_3 звертає увагу суду на те, що встановлюючи безпорадність ОСОБА_5 в період з вересня до січня 2019 року, суд першої інстанції не взяв до уваги того, що до 30.09.2019 спадкодавець працював водієм - далекобійником ТОВ «Барс» та не дав оцінки показам свідків ОСОБА_12 і ОСОБА_13 .

Апелянтка вважає, що з аналізу зібраних документів, пояснень сторін і свідків встановлюється, що ОСОБА_5 був хворий на рак прямої кишки, а ОСОБА_3 допомагала йому в перев`язках; крім того, померлий сам міг приготувати страви швидкого харчування та їздити за кермом автомобіля.

Таким чином, апелянтка не погоджується із підставами відмови у позові, а тому просить скасувати оскаржуване рішення в частині мотивів його ухвалення та відмовити в позові ОСОБА_4 про усунення від спадкування з підстав недоведеності позовних вимог.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_4 просить колегію суддів оскаржуване рішення залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення. Так, позивачка вказує, що суд першої інстанції не виходив за межі позовних вимог, повно, об`єктивно та законно прийняв оскаржуване рішення. Позовна заява про усунення від права на спадкування була подана позивачкою до відповідачки, адже нотаріальною конторою ОСОБА_4 була надана інформація, що ОСОБА_3 є спадкоємицею, так як на момент смерті ОСОБА_5 він ще був одруженим з нею та вона була зареєстрована за адресою проживання спадкодавця і відповідачка, будучи особою пенсійного віку має право на обов`язкову частку у спадщині. ОСОБА_4 посилається на те, що судом під час розгляду справи був встановлений факт не проживання відповідачки на час смерті з спадкодавцем ОСОБА_5 і не мала права на спадкування. Як зазначає позивачка, ОСОБА_3 , виїжджаючи з України, повідомила ОСОБА_5 , що повертатися не збирається, здійснювати догляд за ним не буде і будь-яких претензій майнового характеру не має. Відповідачка не подала в строк заяву про прийняття спадщини, хоч і знала про її відкриття та мала можливість її подати, що не було нею спростовано під час розгляду справи. А тому вказане свідчить про незацікавленість відповідачки в отриманні спадкового майна. Крім того, посилання апелянтки на те, що ОСОБА_5 мав намір переїхати проживати в м. Краснодар не заслуговують на увагу, адже останній 08.01.2020 подав позов про розірвання шлюбу та переїхав проживати до своєї колишньої дружини.

Представник апелянтки ОСОБА_3 ОСОБА_2 підтримала апеляційну скаргу з підстав у ній наведених.

Представник позивачки ОСОБА_4 ОСОБА_1 проти задоволення апеляційної скарги заперечила, просить оскаржуване рішення залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Апелянтка ОСОБА_3 , позивачка ОСОБА_4 та представник третьої особи Першої Кам`янець-Подільської державної нотаріальної контори до суду не з`явилися, хоча про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, про причини неявки суд не повідомили; від третьої особи надійшло клопотання про розгляд справи без участі представника.

Колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. (ч. 1 ст. 263 ЦПК України).

Оскаржуване судове рішення не відповідає вказаним вимогам.

Як вбачається із позовної заяви ОСОБА_4 просила усунути від права на спадкування за законом обов`язкової частки ОСОБА_3 після смерті спадкодавця ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 з підстав тривалого ухилення відповідачки від надання допомоги спадкодавцю, який будучи в безпорадному стані, потребував такої допомоги.

Відмовляючи у задоволені позову, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_3 з спадкодавцем ОСОБА_5 на день його смерті постійно не проживала, заяви про прийняття спадщини після його смерті не подавала, а тому спадщину не прийняла та не є спадкоємцем майнових прав після смерті ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , у зв`язку із чим не може бути усунута від права на спадкування за законом обов`язкової частки після смерті останнього.

Однак, судова колегія не погоджується із мотивами відмови суду першої інстанції у задоволенні позову ОСОБА_4 , виходячи з наступного.

Встановлено, що 20 листопада 2014 року ОСОБА_5 та ОСОБА_3 зареєстрували шлюб, який розірвано рішенням Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 08 квітня 2020 року, що набрало законної сили 06 серпня 2020 року (т. 1 а.с. 12).

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_5 помер, що підтверджується копією свідоцтва про смерть, виданого Кам`янець-Подільським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Центрально-Західного міжрегіонального управління юстиції (м. Хмельницький) (т.1 a.c. 8).

Згідно копії свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , виданого 02 березня 1978 року ОСОБА_5 є батьком ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (т. 1 a.c. 9).

18 липня 1999 року ОСОБА_4 уклала шлюб із ОСОБА_15 , у зв`язку із чим змінила прізвище з « ОСОБА_4 » на « ОСОБА_4 », що підтверджується копією свідоцтва про одруження серії НОМЕР_2 (т. 1 а.с. 10).

31 січня 2020 року ОСОБА_5 оформив заповіт, згідно якого усе своє майно, де б воно не було і з чого б не складалось і взагалі все те, що на день смерті буде йому належати і на що за Законом буде мати право заповів ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , що підтверджується копією вищевказаного заповіту, зареєстрованого в реєстрі за № 121 (т. 1 а.с. 11).

Відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта від 17.09.2019 ОСОБА_5 був власником земельної ділянки площею 0,0952 га кадастровий номер :03:001:0245, що розташована по АДРЕСА_1 (т.1 а.с.193).

Як вбачається із копії матеріалів спадкової справи після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 21 липня 2020 року ОСОБА_4 подала до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини (т.1 а.с.104).

Згідно інформації відділу реєстрації місця проживання юридичного управління Кам`янець-Подільської міської ради №1279/04-18 від 13.07.2020 за адресою: АДРЕСА_1 з 18.06.2015 зареєстрована ОСОБА_18 , ІНФОРМАЦІЯ_5 (т. 1 a.c. 105 зворот).

Відповідно до копій Виписки історії хвороби №7817 хірургічного відділення №2 Хмельницький ООД та Реєстраційної карти хворого на злоякісне новоутворення КНП «Лікувальний діагностично-консультативний центр» ОСОБА_5 03.07.2017 встановлено діагноз: а) клінічний діагноз: злоякісне захворювання в/а відділу прямої кишки III ст. ІІ кл.гр., б) ускладнення основного: Перміація в стінки тазу. Сигмостома, в) супутній діагноз: IXC, a/c, к/с, СН-0 Хр. холецистит. Хр. панкреатит (т. 1 а.с. 14, т.2 а.с 5-6).

З копії медичної карти амбулаторного хворого ОСОБА_5 вбачається, що станом на 23.09.2019 стан хворого важкий та пацієнт потребує сторонньої допомоги (т.1 а.с.17).

Згідно копії довідки про причину смерті №7911 від 11.05.2020, причиною смерті ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , є ракова інтоксикація (т. 1 а.с. 19).

Відповідно до Інформації Державної прикордонної служби України №91-12083/0/15-21-Вих від 02.04.2021 відповідачка ОСОБА_3 неодноразово з 02.07.2016 перетинала державний кордон України та 11.01.2020 виїхала з України через пункту пропуску Хутір Михайлівський потягом Львів-Москва (т.1 а.с.57).

Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Частиною першою статті 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Захист цивільних прав - це застосування цивільно-правових засобів з метою забезпечення цивільних прав.

Спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (статті 1216, 1217 ЦК України).

Відповідно до абзацу другого частини третьої статті 1224 ЦК України не мають права на спадкування за законом батьки (усиновлювачі) та повнолітні діти (усиновлені), а також інші особи, які ухилялися від виконання обов`язку щодо утримання спадкодавця, якщо ця обставина встановлена судом.

Частиною п`ятою статті 1224 ЦК України передбачено, що за рішенням суду особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо буде встановлено, що вона ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані.

Висновки Верховного суду щодо застосування частини п`ятої статті 1224 ЦК України свідчать, що усунення від права на спадкування за законом можливе за наявності таких умов: ухилення спадкоємця від надання допомоги спадкодавцеві при наявності у нього можливості її надання; перебування спадкодавця у безпорадному стані; потреба спадкодавця в допомозі саме цієї особи (постанови Верховного Суду від 11 лютого 2019 року у справі № 756/11676/16-ц (провадження № 61-34600св18), від 25 березня 2019 року у справі № 766/810/17 (провадження № 61-37615св18)).

У постановах Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 404/2163/16-ц (провадження № 61-15926св18), від 19 червня 2019 року у справі № 491/1111/15-ц (провадження № 61-14655св18), від 02 березня 2020 року у справі № 133/1625/18 (провадження № 61-1419св20) суд касаційної інстанції зазначив, що підлягають з`ясуванню судом питання: чи потребував спадкодавець допомоги від спадкоємця за умови отримання її від інших осіб, чи мав спадкоємець матеріальну та фізичну змогу надавати таку допомогу.

У постановах Верховного Суду від 21 березня 2018 року у справі № 337/6000/15-ц (провадження № 61-1302св 18) та від 04 липня 2018 року у справі № 404/2163/16-ц (провадження № 61-15926св18) сформульовано висновок, що ухилення особи від надання допомоги спадкодавцеві, який потребує допомоги, полягає в умисних діях чи бездіяльності особи, спрямованих на ухилення від обов`язку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцю, тобто ухилення пов`язане з винною поведінкою особи, яка усвідомлювала свій обов`язок, мала можливість його виконувати, але не вчиняла необхідних дій. Отже, ухилення характеризується умисною формою вини.

При цьому необхідно враховувати поведінку особи, розуміння нею свого обов`язку щодо надання допомоги, її нагальну необхідність для існування спадкодавця, наявність можливості для цього та свідомого невиконання такою особою встановленого законом обов`язку. Верховний Суд у постанові від 17 жовтня 2018 року у справі № 200/21452/15-ц (провадження № 61-18578св18) зазначив, що безпорадним станом спадкодавця є такий стан, під час перебування у якому особа неспроможна самостійно забезпечувати свої потреби коли вона не може самостійно забезпечити умови свого життя, потребує стороннього догляду, допомоги та піклування; він викликаний похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом. Безпорадним необхідно розуміти стан особи, зумовлений похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом. Безпорадний стан необхідно доводити відповідними записами в медичних документах.

У пункті 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» судам роз`яснено, що факт ухилення особи від виконання обов`язку щодо утримання спадкодавця встановлюється судом за заявою заінтересованої особи (інших спадкоємців або територіальної громади). При цьому слід враховувати поведінку особи, розуміння нею свого обов`язку щодо надання допомоги, її необхідність для існування спадкодавця, наявність можливості для цього та свідомого невиконання такою особою встановленого законом обов`язку.

Згідно із частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України).

Частиною 2 ст. 78 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).

Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно із частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

У частинах першій та другій статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, ОСОБА_4 посилалася на те, що ОСОБА_3 , як дружина, ухилялася від надання допомоги своєму чоловіку ОСОБА_5 , який через хворобу перебував у безпорадному стані, в той час як відповідачка мала можливість надавати таку допомогу.

Колегія суддів звертає увагу на те, що в силу положень ч. 2 ст. 78 ЦПК України допустимими доказами безпорадного стану спадкодавця є медичні документи. А показання свідків ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 не є допустимими, достовірними та достатніми доказами на підтвердження саме безпорадного стану ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Сам лише факт встановлення 03.07.2017 ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 онкологічного діагнозу, взяття його 20.07.2017 на облік, проходження спадкодавцем стаціонарного лікування з 03.07.2017 по 19.07.2017, з 10.08.2017 по 18.08.2017, з 27.09.2017 по 05.10.2017, з 14.11.2017 по 23.11.2017 та інформація про диспансерне спостереження за хворим (огляд на дому) 16.10.2019, 20.10.2019, 23.12.2019, 18.02.2020, 16.03.2020, 14.04.2020 і направлення ОСОБА_5 23.09.2019 на ЦЛКК в сукупності із іншими доказами не можуть свідчити про безпорадний стан ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , оскільки безпорадний стан - це стан особи, у якому вона не може самостійно забезпечити свої життєві потреби, потребує стороннього догляду, допомоги і піклування.

Адже, як слідує із виписки історії хвороби №7817 хірургічне відділення №2 (т.1 а.с. 14) ОСОБА_5 з 24.11.2017 приступити до роботи.

Разом з тим, відповідно до довідки ТОВ «БАРС» №48 від 07.07.2021 (т.1 а.с.142) ОСОБА_5 з 09.09.2004 по 30.09.2019 працював водієм вантажного автомобіля, здійснюючи перевезення вантажів згідно наказів на відрядження та заявок від замовників (останній рейс на підприємстві з 26.07.2019 по 03.08.2019 з м. Кам`янець - Подільського до м. Альбаштадт Німеччина).

А копії: медичної карти амбулаторного хворого ОСОБА_5 із записами від 16.07.2019 та від 23.09.2019, заключення ЦЛКК за №1156 Кам`янець - Подільської міської поліклініки №1 від 04.05.2020, довідки про причину смерті №7911 від 11.05.2020 (т. 1 а.с. 15-19) не доводять саме безпорадного стану ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Також посилання ОСОБА_4 на те, що ОСОБА_3 ухилялася від надання допомоги ОСОБА_5 , як дружина є суперечливими, адже свідки ОСОБА_19 і ОСОБА_20 вказали на те, що ОСОБА_3 не доглядала за ОСОБА_5 та не допомагала останньому під час хвороби. Разом з тим, свідок ОСОБА_6 , який приходився троюрідним братом спадкодавця, суду показав про наявність між ОСОБА_3 та ОСОБА_5 хороших відносин, а свідки ОСОБА_23 та ОСОБА_24 суду показали, що відповідачка до дня свого від`їзду здійснювала догляд за ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Апеляційний суд відхиляє показання свідків ОСОБА_25 , який є братом позивачки та ОСОБА_26 , яка є дружиною свідка ОСОБА_25 , оскільки ці свідки заінтересовані у результаті розгляду справи, адже ОСОБА_4 , отримавши 17.09.2019 в дар від ОСОБА_5 житловий будинок АДРЕСА_1 та земельну ділянку кадастровий номер :21:001:0269, подарувала 17.09.2019 ОСОБА_25 по Ѕ частині зазначеного нерухомого майна (т. 1 а.с.188-195).

Апеляційний суд, оцінивши у відповідності з вимогами статті 89 ЦПК України надані учасниками справи та їх представниками докази з врахуванням встановлених обставин справи вважає, що позивачкою не надано доказів перебування ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 у безпорадному стані, потребу останнього в зв`язку із цим у догляді та допомоги ОСОБА_3 , а остання мала змогу надавати таку допомогу і свідомо ухилялася від її надання. Тобто, ОСОБА_4 не доведено сукупність обставин, що відповідно до частини п`ятої статті 1224 ЦК України можуть бути підставою для усунення відповідачки від спадкування.

Однак, суд першої інстанції зазначеного не врахував та не врахував підстави і предмет позовних вимог, що обрані ОСОБА_4 і відмовив у задоволенні позову з тих підстав, з якими позивачка не зверталась до суду та не обґрунтовувала своїх вимог.

За таких обставин колегія суддів вважає, що висновок суду першої інстанції про відмову у задоволенні позову є правильним, разом з тим мотивувальна частина рішення підлягає зміні з вищенаведених підстав.

Оскільки судом апеляційної інстанції змінено лише мотиви відмови у задоволенні позову, тому підстави для перерозподілу судових витрат відсутні.

Керуючись ст.ст. 374, 376, 382 - 384, 389, 390 ЦПК України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Рішення Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 22 лютого 2022 року змінити, виклавши його мотивувальну частину в редакції цієї постанови.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 26 вересня 2022 року.

Судді А.П. Корніюк

І.В. П`єнта

О.І. Талалай